04.11.2022 363/1139/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши в м. Вишгороді у відкритому судовому засіданні угоду про визнання винуватості від 04.11.2022 року в кримінальному провадженні № 0000180 щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, оператора відділення протидії технічним засобам розвідки мобільного центру зв`язку допоміжного пункту управління вузла зв`язку позаміських пунктів управління військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, несудимого,
обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи посаду оператора відділення протидії технічним засобам розвідки мобільного центру зв`язку допоміжного пункту управління вузла зв`язку позаміських пунктів управління військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37, 124-1. 124-2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2. З, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) без поважних причин, в умовах воєнного стану, 03.03.2022 о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, 01.04.2022 старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

04.11.2022 року між прокурором та обвинуваченим за участю захисника укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного вище діяння.

Сторони визначили призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.

За змістом угоди обвинувачений усвідомлює і розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження даної угоди для її сторін є:

-обмеження прав прокурора, обвинуваченого на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України;

-відмова обвинуваченого від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлює, що в разі невиконання ним угоди про визнання винуватості, прокурор відповідно до ст. 476 КПК України упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності має право звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та здійснення судового розгляду у межах кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлює, що умисне невиконання даної угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

У суді обвинувачений ОСОБА_6 , цілком розуміючи свої процесуальні права, наслідки укладання та затвердження цієї угоди, а також характер висунутого обвинувачення, погоджуючись з його кваліфікуючими ознаками та визнаючи вину, підтримав умови вказаної угоди і просив про її затвердження. Прокурор та захисник висловилися про затвердження цієї угоди. Суд переконався в добровільності позиції сторін.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_6 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
Суд при затвердженні погодженої міри покарання враховує характер та ступінь вчиненого ОСОБА_6 тяжкого злочину, конкретні обставини його вчинення, тривалість кримінального правопорушення, те, що він визнав свою вину, за місцем служби характеризується позитивно, раніше не судимий, враховує його молодий вік, сімейний стан, який має двох рідних сестер та збіг тяжких сімейних обставин на фоні раптового повномасштабного російського вторгнення.

З огляду на викладене, з урахуванням даних про особу винного, відсутність обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України, наявності двох пом`якшуючих покарання обставин, що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і обумовлює підстави до призначення покарання відповідно до ст. 69 КК України.

З викладених підстав суд вважає, що вказані обставини в своїй сукупності дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і це має стати достатнім для його виправлення й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому суд вважає необхідним і можливим призначити ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 407 КК України погоджене сторонами покарання відповідно до умов угоди про визначення винуватості та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу.

Визначене в угоді покарання відповідає вимогам ст.ст. 65, 69 КК України.

Отже укладена між сторонами угода про визнання винуватості відповідає положенням статей 53, 65, 69, 407 КК України і має бути затверджена.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 374, 468-476 КПК України,

ухвалив:

угоду про визнання винуватості укладену 04 листопада 2022 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 затвердити.

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і за цим законом на підставі ст. 69 КК України призначити йому узгоджене сторонами покарання штраф в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн.
Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд Київської області.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя