Справа № 342/484/22
Провадження № 1-кп/342/111/2022
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Городенка матеріали кримінального провадження №0000029 від 03.04.2022 про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ярівка Хотинського району Чернівецької області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , на даний час проживає по АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовця, раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
захисник ОСОБА_5

в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_3 незаконно придбав, носив та зберігав вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу.
Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 , з 09.03.2022 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 територіальної оборони Збройних Сил України та відповідно до вимог ст.ст. 9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України та Законів України, військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
ОСОБА_3 , у період часу з 24.02.2022 по 02.04.2022, більш точну дату та час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, проходячи військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 Територіальної оборони Збройних Сил України, перебуваючи у Київській області, виконуючи бойові завдання щодо захисту територіальної цілісності і безпеки України, знайшов вогнепальну зброю автомат Калашникова «АКС-74У», № НОМЕР_2 / НОМЕР_3 калібру 5,45 мм, що придатний для стрільби, який належить до категорії вогнепальної зброї; 280 боєприпасів до вогнепальної зброї (86 патронів калібру 5,45 мм, 194 патрони калібру 7,62 мм) із яких 279 придатні для стрільби, які належать до категорії бойових припасів; дві ручні осколкові гранати Ф-1 та два запали УЗРГМ-2 до ручних осколкових гранат РГД-5, які придатні для здійснення вибуху та відносяться до категорії бойових припасів, вибухових пристроїв промислового виробництва. При цьому, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що вказані предмети є нарізною зброєю, бойовими припасами та вибуховими пристроями і маючи намір на їх незаконне придбання, зберігання та носіння, без передбаченого «Положенням про дозвільну систему», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998 р. дозволу, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, помістив знайдену ним нарізну вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові пристрої до власного автомобіля марки «Ssang Yong Rexton», реєстраційний номер НОМЕР_4 , та незаконно зберігаючи їх у ньому до 18 год 46 хв 03.04.2022 року, транспортував з Київської області до Городенківської територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області, що було виявлено працівниками відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області під час огляду автомобіля марки «Ssang Yong Rexton», реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст. 263 КК України.
У судовому засіданні прокурор надав укладену між ним та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , угоду про визнання винуватості на підставі ст. ст. 468, 469, 472, 315 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.3 ст.474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Згідно п.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Досліджуючи угоду про визнання винуватості суд зауважив, що угода датована 16.11.2022 року, проте на останньому аркуші угоди, перед підписами її учасників вказано, що «угода складена ________ жовтня 2022 року у чотирьох примірниках (1 примірник для суду, 2-ий примірник для прокурора, 3-ій примірник підозрюваному, 4 ий примірник - захиснику)".
Щодо невідповідності дати укладення угоди прокурор просив вважати наведене опискою. Захисник обвинуваченого погодився із думкою прокурора, обвинувачений щодо невідповідності дати укладення угоди поклався на розсуд суду.
Також захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив врахувати, що прокурором в угоді не зазначено обставини, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання.
За наведених обставин, враховуючи неточності щодо дати укладення угоди, суд відмовив у її затвердженні та продовжив судове провадження у загальному порядку.
Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, дослідивши характеризуючи дані обвинуваченого. Просив визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та застосувати до нього покарання, передбачене санкцією статті, у виді позбавлення волі строком три роки; стягнути з обвинуваченого витрати за проведені експертизи та вирішити долю речових доказів, зокрема, враховуючи обставини воєнного стану, передати їх військовій частині.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 погодився з думкою захисника щодо недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, вказавши, що погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, щиро розкаюється у вчиненому. Пояснив, що проходячи військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 Територіальної оборони Збройних Сил України, перебуваючи у Київській області, виконуючи бойові завдання щодо захисту територіальної цілісності і безпеки України, знайшов вогнепальну зброю автомат Калашникова «АКС-74У», 280 боєприпасів до вогнепальної зброї, дві ручні осколкові гранати Ф-1 та два запали УЗРГМ-2 до ручних осколкових гранат РГД-5, та 03.04.2022 року у автомобілі, в якому їхав з дружиною з м.Києва до м.Коломиї, за обставин воєнного стану, з метою захисту сім`ї, перевозив вказану зброю у автомобілі. На той час чув про строк для реєстрації зброї, проте мав намір це зробити після закінчення війни, оскільки був зосереджений виключно на захисті інтересів України та своєї сім`ї. Також не мав наміру переховувати зброю. Просить призначити йому міру покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , враховуючи визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, просив розгляд справи проводити у порядку ч.3 ст.349 КПК України. Зазначив, що його підзахисний перевозив зброю, отриману під час бойових дій у Київській області, з метою захисту своєї сім`ї. Просив суд врахувати обставини воєнного стану, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, врахувати пом`якшуючі обставини, а саме, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав вину повністю, є учасником бойових дій, має на утриманні неповнолітню дитину, та передбачена санкцією ч.1 ст.263 КК України міра покарання є надто суворою, а призначене покарання не відповідатиме обставинам вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Просить застосувати ст.69 КК України, враховуючи обставини, що знижують тяжкість кримінального правопорушення, та призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України, те, що він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, той факт, що його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, вислухавши думку інших учасників судового провадження, які не оспорювали матеріали досудового розслідування та не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, тому відповідно до вказаної норми дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням досудової доповіді.
Суд дослідив матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, копії паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду, дозвіл Управління МВС України у Чернівецькій області №Г-190, виданий ОСОБА_3 14.08.2015 року з продовженням терміну до 10.11.2024 на право зберігання, носіння мисливської нарізної зброї марки «NEA-15»; посвідчення добровольця територіальної оборони № НОМЕР_5 серії 17 з 09.03.2022 по 31.12.2022; копію військової квитка ОСОБА_3 від 17.12.1998; копію посвідчення водія ОСОБА_3 НОМЕР_6 ; лист начальника штабу заступника командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України про те, що ОСОБА_3 є добровольцем добровольчого формування територіальної громади АДРЕСА_3 ; вимогу про судимість, згідно якої ОСОБА_3 несудимий, висновок органу пробації; акт прийому передачі зброї від 27.02.2022 у кількості 100 одиниць зброї (АКС-74У), переданої ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_7 , виданого ОСОБА_3 22.03.2019.
На підставі наведеного, суд приходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю зібраними під час досудового розслідування та перевіреними у судовому засіданні доказами, які суд визнає достовірними, належними, допустимими та достатніми для кваліфікації його дій за ч.1 ст.263 КК України як умисні дії, що виразились у незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, є громадська безпека в частині убезпечення від порушення правил обороту (користування населенням) вогнепальної і холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв. Загальнонебезпечні предмети при їх неконтрольованому поширенні становлять підвищену загрозу для суспільства. Тому встановлені спеціальні правила поводження зі зброєю, боєприпасами, вибухівкою, визначено, з якими з цих предметів громадяни взагалі не вправі вчиняти будь-яких дій, а які дії можна виконувати на підставі спеціального дозволу. З об`єктивної сторони злочин може бути виконаний шляхом вчинення альтернативних суспільно небезпечних діянь: 1) носіння; 2) зберігання; 3) придбання; 4) виготовлення; 5) ремонт; 6) передача; 7) збут. Усі вони характеризуються незаконністю, тобто здійснюються без відповідного дозволу.
За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч.1 ст.263 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок виконання бойового завдання щодо захисту територіальної цілісності України.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Згідно з досудовою доповіддю Коломийського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ризик повторного вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній; орган пробації вважає, що виконання покарання в громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи, з метою виправлення і запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, які можуть бути спрямовані на соціально-психологічний супровід та сприяння в офіційному працевлаштуванні. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на нього обов`язків, передбачених п.2,3 ч.3 ст.76 КК України. Також за даними досудової доповіді ОСОБА_3 не перебуває на обліку у лікарів нарколога чи психіатра, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Згідно з ст. 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
З огляду на зазначене, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, особу винного у плані його потенційної суспільної небезпеки, а саме вчинення злочину вперше, позитивну характеристику за місцем реєстрації та проживання, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, та наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, беручи до уваги, що обвинувачений є учасником бойових дій та протягом розгляду справи неодноразово наголошував про осуд свого вчинку та підкреслював, що не мав наміру приховувати зброю, а використати її для захисту України у війні проти російської федерації, суд прийшов до висновку, що вказані вище обставини в сукупності є такими, що не тільки пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, та при призначенні йому покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.263 КК України, а саме у виді штрафу.

Саме таке покарання, на думку суду, сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Також суд врахував, що кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.
Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 слідчим суддею Городенківського районного суду було обрано 10.06.2022 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із строком його застосування до 10.07.2022 року, та в подальшому, за відсутністю клопотань учасників процесу, заходи забезпечення кримінального провадження під час судового провадження не застосовувалися.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, слід покласти на обвинуваченого.
Також у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, слід вирішити питання про скасування арешту майна, а також у відповідності до вимог ст.100 КПК України вирішити питання про долю речових доказів.
Керуючись ст.ст. 12, ч.1 ст.263 КК України, ст.ст. 369-371, 373-374, 394 КПК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати за проведення комплексної вибухо-технічної, судової балістичної експертизи за №КСЕ-19/126-22/2468, № СЕ-19/109-22/2786-БЛ від 02.05.2022, №СЕ-19/109-22/2787-БЛ від 21.04.2022, №СЕ-19/109-22/2785-БЛ від 13.04.2022 у загальному розмірі 10 468,82 гривень (десять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень вісімдесят дві копійки).
Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04.04.2022 у виді арешту, накладеного на 194 предмети, схожі на патрони калібру 7,62х39мм; 86 предметів, схожих на патрони калібру 5,45мм; предмет, схожий на пістолет із маркуванням «Safari Mini» № НОМЕР_8 із магазином до нього; два предмети, схожі на корпуси гранат із номерами НОМЕР_9 , 36-Н-254/ТНТ та два запали до них; три магазини до автомата; предмет, схожий на автомат АКС-74У без магазину, номер затвора НОМЕР_3 , номер на ствольній коробці НОМЕР_2 із забороною на відчуження, користування та розпоряджання до вирішення питання про долю вказаних речових доказів відповідно до КПК України.
Речові докази :
-194 предмети, схожі на патрони калібру 7,62х39мм; 86 предметів, схожих на патрони калібру 5,45мм; два предмети, схожі на корпуси гранат із номерами 30-Н-254/ТНТ, 36-Н-254/ТНТ та два запали до них;три магазини до автомата; предмет, схожий на автомат АКС-74У без магазину, номер затвора НОМЕР_3 , номер на ствольній коробці НОМЕР_2 , які зберігаються у камері зберігання речових доказів відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУ НП у Івано-Франківській області, передати на потреби Збройних Сил України;

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1