Провадження № 1-кс/161/6542/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про застосування запобіжного заходу

м. Луцьк 06 грудня 2022 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено начальником відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Романів Луцького району Волинської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про те, що він підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено начальником відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 .

Клопотання та матеріали, які обгрунтовують клопотання, захисник ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_5 отримали 06.12.2022 року, про що свідчать їх розписки.

В клопотанні зазначено, що в середині травня 2022 року, точної дати не встановлено, близько 13 години, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на фермі по АДРЕСА_2 , побачив малолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і у нього виник умисел на задоволення своїх сексуальних потреб, шляхом її розбещення. Для реалізації вказаної мети, ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю батьків та інших сторонніх повнолітніх осіб, які могли б завадити його злочинним діям, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою, та через свій вік не зможе чинити йому опір, під приводом допомоги завезти возом траву, підійшов до неї та, діючи умисно, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив розпусні дії сексуального характеру, що виразилися у поцілунках в праву щоку, утримуванні її рукою за талію, притисканні до неї, непристойному прогладжуванні рукою по передній поверхні обох ніг вище колін, доторканні та обмацуванні рукою грудей, пропонував малолітній здійснення пестощів за грошову винагороду та не реагував на її прохання припинити. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на розбещення малолітньої, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_7 йти за хлів та чекати його, де, приблизно через 15 хвилин, підійшов до неї, підняв її обома руками, після чого звернувся до неї з вимогою показати йому свої сідниці та груди за грошову винагороду, на що вона відмовила, вирвалася від нього, почала плакати та втекла з місця вчинення злочину додому. При вчиненні вказаних розпусних дій ОСОБА_5 свідомо припускав настання наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток малолітньої особи, а також формування аморальних поглядів у дитини, задовольняючи свою статеву пристрасть, вчинив щодо малолітньої ОСОБА_7 розпусні дії сексуального характеру.

Крім того, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , близько обідньої пори, діючи повторно, з метою задоволення своїх сексуальних потреб, шляхом розбещення малолітньої особи, прийшов до будинку АДРЕСА_3 , де проживає малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та скориставшись відсутністю батьків й інших сторонніх повнолітніх осіб, які могли б завадити його злочинним діям, достовірно знаючи, що остання є малолітньою, та через свій вік не зможе чинити йому опір, під приводом позики грошових коштів, покликав ОСОБА_8 до себе у будинок АДРЕСА_1 , а коли вона прослідувала за ним у кімнату, наказав сісти на ліжко, дав їй грошові кошти в сумі 72 гривні, після чого, діючи умисно, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив відносно неї розпусні дії сексуального характеру, вимагаючи показати йому статеві органи, при цьому поклав долоні рук їй на коліна та намагався розвести ноги, на що малолітня відмовила, почала плакати та вибігла з помешкання. При вчиненні вказаних розпусних дій ОСОБА_5 свідомо припускав настання наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток малолітньої особи, а також формування аморальних поглядів у дитини, задовольняючи свою статеву пристрасть, вчинив щодо малолітньої ОСОБА_8 розпусні дії сексуального характеру.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у розбещенні малолітніх, а саме у вчиненні розпусних дій щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156 КК України.

06.12.2022 для захисту прав та законних інтересів підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до постанови слідчого у даному кримінальному провадженні, за дорученням керівника Регіонального центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Волинській області призначено та залучено захисника - адвоката ОСОБА_6 , який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №581 від 30.11.2011.

По суті повідомленої підозри підозрюваний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав і показав, що ніяких розпусних дій сексуального характеру відносно малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не вчиняв.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів в обґрунтування підозри ОСОБА_5 у вчиненні ним розбещення малолітніх осіб, тобто злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156 КК України, зокрема, протоколом допиту в якості малолітніх потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , протоколами допитів батьків малолітніх потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом огляду місця події від 06.10.2022, згідно якого зафіксовано місце вчинення злочину та вилучено об`єкти, які мають доказове значення, протоколами допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , протоколом огляду мобільного телефона та планшета ОСОБА_5 під час якого виявлено 06.10.2022 найбільшу активність фактів завантаження та перегляду відеозаписів порнографічного характеру та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, які як в сукупності так і окремо підтверджують причетність до вчинених підозрюваним ОСОБА_5 злочинів.

Таким чином, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 вчинив тяжкі злочини, за які відповідно до ч. 2 ст. 156 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

З метою забезпечення всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування у даному кримінальному провадженні потрібно виконати важливі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, у тому числі призначити та доручити проведення судових експертиз, встановити та допитати усіх свідків та можливих очевидців вчинення ОСОБА_5 даних злочинів, зібрати характеризуючі матеріали на підозрюваного, забезпечити проведення призначених у кримінальному провадженні судових експертиз, виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії необхідність у проведенні яких виникне в ході проведення досудового розслідування, для чого потрібен час не менше 60 днів.

На даний час, наявні ризики, визначені ст. 177 КПК України, тому в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може здійснити дії, передбачені у ч.1 ст.177 КПК України, а саме, з метою уникнення покарання за вчинений особливо тяжкий злочин, він може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення суворої кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення його вини судом, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України (п. 1); незаконно впливати на свідків та малолітніх потерпілих у даному кримінальному провадженні, які проживають в одному та сусідніх селах, де проживає і працює підозрюваний, а тому він може чинити щодо них погрози, умовляння до зміни їх викривальних показів, схиляти до дачі неправдивих показів, залякувати, враховуючи насильницький характер його дій та обставин вчинених ним особливо тяжких злочинів (п.3); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4); вчинити інші злочини, оскільки його дії проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх осіб характеризуються повторністю, а тому у разі перебування на волі можуть мати систематичний характер і його поведінка може становити загрозу для інших неповнолітніх (малолітніх) осіб (п.5).

Підстав та доцільності у застосуванні відносно ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою немає, оскільки особисте зобов`язання не може запобігти вищевказаним у клопотанні ризикам та не може бути застосовано відносно останнього, оскільки він підозрюється у вчинені тяжких злочину, що дає підстави вважати, що обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, підозрюваним виконані не будуть. Особиста порука не може бути застосована відносно підозрюваного тому, що особа, яка б заслуговувала на довіру та яка зможе поручитися за виконання останнім обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутня. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосовано, у зв`язку із тим, що підозрюваний проживає неподалік з потерпілими та свідками, іншого місця проживання не має, а також враховуючи санкцію покарання, яка йому загрожує у разі визнання судом його винним у вчиненні інкримінованих йому тяжких злочинів, може переховуватись від органів досудового розслідування. Запобіжний захід у вигляді застави відносно підозрюваного ОСОБА_5 не може бути обраний, оскільки він не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а окрім того, інкриміновані йому злочини пов`язаний із застосуванням насильства до малолітніх потерпілих.

Вищевказані обставини, дають достатні підстави вважати, що лише обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти встановленим та доведеним під час досудового розслідування зазначеним вище у клопотанні ризикам, визначеним у ч. 1 ст. 177 КПК України, а більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, дозволять йому уникнути кримінального переслідування шляхом втечі, або перебуваючи на волі він зможе створити штучні докази своєї невинуватості або ж продовжити злочинну діяльність, та є небезпечним для оточуючих.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України і відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Дані про особу підозрюваного, характер інкримінованих йому дій, свідчать про високу імовірність його ухилення від явки до слідчого, прокурора або суду, крім того є достатні підстави вважати, що його поведінка становить небезпеку для оточуючих, та не виключається, що перебуваючи на волі він продовжить злочинну діяльність та вчинить нові злочини.

Звертаючись з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 стороною обвинувачення на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156 КК України, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів.

Наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. В той же час, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, позаяк на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Враховуючи вагомість наявних доказів, на підставі яких ґрунтується повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, тяжкість покарання у вигляді позбавленні волі на строк від п`яти до восьми років, що йому загрожує у разі визнання винуватим у його вчиненні, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на малолітніх потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинити інші злочини, сторона обвинувачення вважає, що жоден із менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не є достатнім для запобігання вказаним вище ризикам, а вказані ризики виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою.

До того ж застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 є співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості названого кримінального провадження, який в свою чергу належним чином гарантує запобігання встановленим ризикам та забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених процесуальних обов`язків.

Слідчий просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали в повному обсязі і просили його задовольнити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заперечував проти обрання його підзахисному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Суд заслухав учасників судового провадження, дослідив матеріали клопотання, надані стороною захисту докази, дійшов висновку, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Головного Управління Національної поліції у Волинській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001870 від 07.10.2022 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

06.12.2022 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором та слідчим не доведено обставин, передбачених ч.3 ст.194 КПК України, зокрема того, що у даному конкретному випадку є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, згідно зі ст.194 ч.4 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Зважаючи на практику Європейського суду, враховуючи, що матеріалами клопотання не доведена реальна можливість підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню, а тому вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо цього у суду немає підстав. Тяжкість покарання не є безумовною підставою для обрання запобіжного заходу, що вказаний у клопотанні. Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований. Виходячи з викладених вище обставини у їх сукупності, приходжу до висновку про доцільність та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, визначеного ст.176 КПК України, зокрема, у виді домашнього арешту, що достатньою мірою буде гарантувати виконання підозрюваним покладених обов`язків.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно зі ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, враховуючи докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, доходжу висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто з 06 грудня 2022 року до 06 лютого 2023 року включно, заборонивши останньому залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою їх вимогою; не відлучатися з місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими у кримінальному провадженні; здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби паспорт України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст 176-179, 181, 184,193,194 196, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено начальником відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто з 06 грудня 2022 року до 06 лютого 2023 року включно, окрім часу оголошення на території Луцького району Волинської області повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою їх вимогою;

2)не відлучатися з місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

4)утримуватися від спілкування з потерпілими у кримінальному провадженні;

5)здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби паспорт України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 передати для виконання відділу Національної поліції за місцем його проживання - АДРЕСА_1 .

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконання після її проголошення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить два місяці по 06.02.2023 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.

На ухвалу, протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно, після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 08 грудня 2022 року о 09-15 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1