Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2787/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.199 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

05 квітня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

за участю: секретаря ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

В провадженні Житомирського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження №279/2787/18 за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 17.02.2023 відносно ОСОБА_7 .

Згідно вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області від 17.02.2023, обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду, до часу набрання вироком законної сили, але не пізніше 17 квітня 2023 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 28.02.2023 було відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 17.02.2023 відносно ОСОБА_7 .

31.03.2023 до Житомирського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, прокурор ОСОБА_4 звертає увагу на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (корупційне) та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений може переховуватись від суду, як перешкоджати провадженню іншим чином. Наголошує, що виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши доводи прокурора в підтримку клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, позиції обвинуваченого та його захисників, які заперечили щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд, вирішуючи клопотання прокурора, приходить до наступних висновків.

Так, у відповідності до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, суд час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Аналізуючи зазначені вимоги кримінального процесуального законодавства, апеляційний суд звертає увагу на обов`язкову наявність письмового клопотання сторони обвинувачення про застосування міри запобіжного заходу.

У відповідності до матеріалів провадження №273/1067/22, в попередньому під час досудового розслідування провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було 16.02.2018 обрано (застосовано) запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з строком дії до 16.04.2018 (т.1 а.п.14). В подальшому, у тому числі, й під час судового розгляду провадження будь-який запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Таким чином, протягом досудового розслідування та судового розгляду вище зазначеного провадження, обвинувачений ОСОБА_7 добросовісно дотримувався відповідної процесуальної поведінки.

Разом з цим, 17.02.2023 судом першої інстанції було задоволено усне клопотання прокурора (висловлене під час судових дебатів) про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в закону силу, яке судом було задоволено та відповідно обрано запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою (т.4 а.п.206-207).

В даному випадку, апеляційний суд звертає увагу, що процесуальний порядок та процедура обрання міри запобіжного заходу в суді першої інстанції відбулась з істотним порушенням вимог ст.331 КПК України та Глави 18 КПК України - відсутнє письмове клопотання сторони обвинувачення.

Крім того, згідно Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 Справа № 1-28/2017, продовження судом застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 КПК, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту або тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора) ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.

Таким чином, обрання обвинуваченому ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції не базується на вимогах КПК України є незаконним, та об`єктивно підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.

Одночасно, проаналізувавши матеріали кримінального провадження №279/2787/18, суд апеляційної інстанції не встановив жодних процесуальних ризиків, які б свідчили про намагання ОСОБА_7 протягом значного часу (2018-2023) ухилятись від слідства, суду або перешкоджати належному розгляду кримінального провадження будь-яким чином, такі дані не наведені й прокурором в клопотанні поданого до апеляційного суду, як і безпосередньо ним в суді апеляційної інстанції.

На думку суду апеляційної інстанції, в даному випадку, твердження прокурора про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не є достатніми для обрання виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Крім того, зважає апеляційний суд і на те, шо ОСОБА_7 має виключно задовільні характеристики, постійне місце проживання, має сім`ю та двох малолітніх дітей, тобто має стійкі соціальні зв`язки, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.ст.199, 331, 401 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, скасувати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти негайно в залі судового засідання апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя :