Справа № 461/2729/17
Провадження № 1-в/461/153/22
УХВАЛА
30.11.2022 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву ОСОБА_3 про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про поновлення їй строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу, у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

Заявниця в ході провадження у справі подану заяву підтримала з наведених у ній мотивів.

Прокурор та засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Згідно положень ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
З урахуванням наведених вище положень вважаю за можливе провести розгляд заяви за відсутності учасників процесу, які не прибули в судове засідання.
У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється (ч. 4 ст. 107 КПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 15.06.2017 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання: за ч.3 ст.185 КК України - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Згідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки з покладенням на засудженого обов`язків визначених ст. 76 КК України. Цивільний позов ОСОБА_3 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 19000 гривень матеріальної та 2000 гривень моральної шкоди, а всього 21 000 (двадцять одну тисячу) гривень.

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2018 року вирок Галицького районного суду м.Львова від 15 червня 2017 року щодо ОСОБА_4 в частині призначеного покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75, 76 КК України - скасовано.

Ухвалено в цій частині новий вирок, яким визнано ОСОБА_4 винним за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання: за ч.3 ст. 185 КК України - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч.2 ст. 186 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Згідно ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Постановою Верховного Суду від 30 травня 2019 року вирок Апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін, касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 535 КПК України у разі, якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Пункт 14 частини 1 ст. 537 КПК України встановлює, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право, серед іншого, вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом . Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 128 КПК України встановлено, що якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Оскільки чинним КПК України не врегульовано питання поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання, який виданий у зв`язку із вирішенням цивільного позову під час розгляду кримінального провадження, суд вважає, що в даному випадку, застосуванню підлягають норми ЦПК України, які визначають порядок регулювання та вирішення порушеного заявником питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 535 КПК України, у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

В свою чергу, у Рішенні від 26 червня 2013 року Конституційний Суд України взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок, відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні, зокрема ч.2 ст. 129-1, якою передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Також, у рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

Обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Таким чином, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. ст. 129, 129-1 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

В ході розгляду заяви також встановлено наступне.

Згідно наведеного вище вироку Галицького районного суду м. Львова від 15.06.2017 року, цивільний позов ОСОБА_3 задоволити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 19000 гривень матеріальної та 2000 гривень моральної шкоди, а всього 21 000 (двадцять одну тисячу) гривень.

Даних про виконання вироку у цій частині матеріали справи не містять.

Оцінюючи подану заяву, суд, серед іншого, враховує те, що питання яке порушує заявниця, ініційоване нею після звільнення засудженого, тобто під час відбування покарання засудженим у місцях позбавлення волі такої потреби у потерпілої (позивача) об`єктивно не виникало, адже засуджений фактично перебував під контролем держави. В свою чергу, після звільнення засудженого такі обставини істотно змінились, адже питання виконання вироку в частині цивільного позову підлягає вирішенню та виконанню іншим органом держави.

Саме у зв`язку із наведеним заявниця звернулася до суду.

Наведені підстави та доводи суд вважає належним чином обґрунтованими, достатніми та законними для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи вищенаведені доводи та мотиви, зокрема те, що вирок Галицького районного суду м. Львова від 15.06.2017 року, в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відшкодування завданої шкоди, на теперішній час не виконаний, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_3 про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнити.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_3 про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 19000 гривень матеріальної та 2000 гривень моральної шкоди, а всього 21 000 (двадцять одну тисячу) гривень.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її оголошення. Учасники справи. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1