Справа №366/1931/22. Провадження №11-кп/824/1838/2023. Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 164 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , на вирок Іванківського районного суду Київської області від 11 листопада 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 164 КК України,

за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0000076, внесеному до ЄРДР 14.07.2022 року ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Іванків Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не інваліда, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, -

який визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 , від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

ОСОБА_7 , будучи ознайомленим із вказаним судовим рішенням та знаючи про покладений на нього обов`язок щодо сплати аліментів на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_9 , у період з квітня 2018 року до жовтня 2022 року злісно ухилявся від сплати вищевказаних коштів. У вказаний період часу, будучи працездатним і попередженим державним виконавцем про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, документів, які б свідчили про неможливість працевлаштування чи погіршення стану здоров`я у виконавчу службу не пред`являв, офіційно не працевлаштувався, в центрі зайнятості як особа, що потребує працевлаштування не реєструвався, отримував доходи від тимчасових підробітків, однак про суму заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, аліменти не виплачував.

Внаслідок зазначених умисних дій ОСОБА_7 утворилась заборгованість по сплаті коштів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_9 за вказаний вище період в розмірі 52060 гривень, що сукупно становить суму виплат за 55 місяців та відповідно перевищує розмір заборгованості більше, ніж за три місяці платежів.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із ухваленим місцевим судом вироком, прокурор Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить: вирок Іванківського районного суду Київської області від 11.11.2022 стосовно ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; на підставі п. 3 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 додатковий обов`язок, а саме: працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); дослідити довідку видану Іванківською районною філією Київського обласного центру зайнятості від 12.08.2022 №465 та матеріали, які характеризують особу обвинуваченого.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що з метою дійсного досягнення цілей кримінального покарання, на ОСОБА_7 необхідно покласти обов`язок передбачений п. 3 ч. 3 ст. 76 КК України та зобов`язати його працевлаштуватись або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості. Вважає, що таким чином після офіційного працевлаштування обвинувачений отримував би кошти. а державна виконавча служба змогла стягувати аліменти на утримання дитини.

Позиції учасників апеляційного провадження

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши і перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви апеляційного суду

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким не оспорюється в тому числі і на підставі того, що розгляд в суді першої інстанції був здійснений згідно правил ч. 2 ст. 302 КПК України.

З огляду на доведеність вини, вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та розмір покарання ОСОБА_7 , у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та призначив йому покарання, яке відповідає засадам призначення покарання та його меті у розумінні ст. 50 КК України, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Щодо доводів прокурора про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (в редакції Постанови Верховного Суду №11 від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України (2341-14) стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів апеляційного суду при цьому також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, що підтверджується довідкою виданою Іванківською районною філією Київського обласного центру зайнятості від 12.08.2022 №465, проте колегія суддів не вбачає за можливе покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язок працевлаштуватись або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватись, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду(роботу), керуючись наступним.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Так, роботою за вироком є громадські роботи, а не зобов`язання працевлаштуватись чи за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватись, якщо особі буде запропоновано відповідну посаду(роботу).

Тому, колегія суддів зазначає, що працевлаштування є виключно правом, а не обов`язком обвинуваченого.

Виходячи з наведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , не вбачає законних підстав для зміни вироку в частині покладення на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів - не виявлено.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Іванківського районного суду Київської області від 11 листопада 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 164 КК України, в частині покладення на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 п. 1 ч. 1, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Іванківського районного суду Київської області від 11 листопада 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 164 КК України,в частині покладення на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну прокурора Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4