НОВОУШИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 680/865/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року смт Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000331 від 21 травня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилипи-Хребтіївські, Новоушицького району, Хмельницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого на посаді юриста ФОП « ОСОБА_8 », із вищою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

установив:

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року по цивільній справі №680/764/19, яке залишено в цій частині без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 грудня 2020 року та постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року, зобов`язано ОСОБА_4 повернути сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до місця проживання матері ОСОБА_6 .

27 січня 2021 року державним виконавцем Новоушицького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64299970 на підставі виконавчого листа по справі №680/764/19, копію якої ОСОБА_4 отримав 12 лютого 2021 року.

В ході примусового виконання рішення суду державним виконавцем здійснювались заходи примусового виконання рішення, зокрема: 22 лютого 2021 року, 15 березня 2021 року старшим державним виконавцем Новоушицького районного відділу ДВС ОСОБА_10 винесено постанови про накладення на боржника ОСОБА_4 штрафу та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду; 15 червня 2021 року старшим державним виконавцем ОСОБА_10 під час виходу за місцем проживання ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 , роз`яснено ОСОБА_4 про обов`язок виконання рішення суду; 22 лютого 2021 року, 23 лютого 2021 року, 06 вересня 2021 року та 08 вересня 2021 року державним виконавцем винесено вимоги ОСОБА_4 щодо виконання рішення суду та зобов`язання у визначений час перебувати за місцем проживання.

Однак, ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність рішення суду по справі №№680/764/19 та обов`язок його виконати, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, з метою невиконання рішення суду щодо повернення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до місця проживання матері ОСОБА_6 , маючи реальну можливість виконати рішення суду, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, яка визначає однією із засад судочинства обов`язковість судових рішень, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус судді», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма фізичними особами на всій території України, починаючи з 27 січня 2021 року ухилявся від виконання рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року у справі №680/764/19-ц, яке набрало законної сили, про зобов`язання повернути сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до місця проживання його матері ОСОБА_6 та яке було виконане 01 грудня 2021 року у примусовому порядку без участі боржника ОСОБА_4 .

Таким чином ОСОБА_4 умисно не виконав рішення суду, що набрало законної сили, чим вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та дав показання, згідно з якими він намагався виконати рішення суду, неодноразово приїздив у АДРЕСА_2 , однак ОСОБА_6 була відсутня. Про свій приїзд ОСОБА_6 не повідомляв, оскільки ще у жовтні 2020 року видалив з телефонної книги її номер телефону, і з того часу з нею особисто не спілкувався. При цьому зазначив, що до державного виконавця, представника органу опіки та піклування, служби у справах дітей, він не звертався з метою з`ясувати її номер телефону та місце проживання, оскільки такого в рішенні суду не зазначено. Особисто з ОСОБА_6 зустрічався протягом 2021 року, зокрема як повідомляла остання, біля будинку його матері, на Великдень, а також біля магазину «Шанс», її номер телефону та місце проживання не з`ясовував. Кореспонденцію з Новоушицького відділу ДВС не отримував. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження отримав особисто в приміщенні відділу, оскільки звернувся туди, щоб з`ясувати інформацію чи не перебуває на виконанні виконавчий лист. Крім того повідомив, що долучав до матеріалів виконавчого провадження довідки з поліції стосовно відвідування ним місця проживання ОСОБА_6 з метою повернення дитини, однак її вдома не було. Також повідомив, що у листопаді 2021 року при розгляді у суді справи про розшук дитини, він повідомив, що через десять днів поверне сина матері, оскільки він відпочиває з бабусею у м. Берегове. Заперечив ту обставину, що він повідомляв потерпілій та начальнику служби у справах дітей, що ніколи не поверне сина матері. Також повідомив, що номер телефону, який закінчується на 1111 не є його особистим номером, а є робочим телефоном та належить його матері - ФОП « ОСОБА_8 », проте він ним у 2021 році користувався, інколи брав із собою, цим номером телефону також користувались інші працівники, оскільки він перебував у приміщенні магазину «ОСОБА_35».

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочині, вина ОСОБА_4 доводиться наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 підтверджується, що обвинувачений є її колишнім чоловіком, у них є спільний син ОСОБА_11 . Протягом останніх трьох років вона намагалася повернути сина, який згідно розпорядження Новоушицької районної державної адміністрації мав проживати разом із нею, обвинуваченому були визначені дні побачення. У серпні 2019 року обвинувачений ОСОБА_4 забрав сина ОСОБА_11 і не повернув, почав його переховувати та не давав можливості з ним спілкуватися. За час відсутності сина, з нею працював психолог, оскільки вона перебувала у постійному стресі. На даний час психолога відвідує разом із сином. Вона вимушена була звертатись до правоохоронних, судових та інших органів влади, народного депутата, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за допомогою. Обвинувачений відкрито повідомляв їй, що дитину не віддасть, що він готовий розбитися з дитиною в автомобілі, щоб вона не була з нею. За результатом розгляду справи, суд зобов`язав ОСОБА_4 повернути їй дитину. Однак ОСОБА_4 продовжував переховувати сина. У січні 2021 року з метою примусового виконання рішення суду вона звернулась до Новоушицького відділу державної виконавчої служби, оскільки розуміла, що ОСОБА_4 рішення суду добровільно не виконає. Неодноразово приїздила до смт Нова Ушиця у визначені виконавцем дні з метою повернути сина, однак ОСОБА_4 не перебував за місцем свого проживання. Останньому було відомо про виклики державного виконавця, оскільки вона особисто додатково їх направляла рекомендованими листами. ОСОБА_12 офіційно працював у своєї матері ОСОБА_8 юристом, хоча роботу юриста він не виконував, просто допомагав по магазину, графік у нього був вільний, тому він завжди мав можливість перебувати за місцем проживання у визначені державним виконавцем дні та час. З січня 2021 року вона зустрічалась з обвинуваченим декілька разів, ці зустрічі мали спонтанний характер. Зокрема, на Великдень 2021 року, вона під`їхала до будинку матері обвинуваченого ОСОБА_8 та побачила на подвір`ї сина ОСОБА_11 , який грався, вона його покликала і син сів до її автомобіля, після чого вона поїхала з ним. Проте невдовзі обвинувачений, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, разом із іншим чоловіком наздогнав їх, та силою забрав дитину. Протягом 2021 року ще було декілька випадкових зустрічей з обвинуваченим, проте кожного разу останній повідомляв, що ніколи не віддасть їй дитину. Щодо нібито приїзду ОСОБА_4 05, 06 та 18 лютого 2021 року у м. Хмельницький до її місця проживання з метою віддати дитину, вважає, що таких подій не було, це була спроба демонстративного виконання рішення суду, оскільки її обвинувачений про свій приїзд не повідомляв та відкрито казав, що не поверне дитину. Повернути сина їй вдалось лише після звернення до ЗМІ і оприлюднення її проблеми на центральному телеканалі у листопаді 2021 року. Рішення суду було виконане 01 грудня 2021 року у примусовому порядку без участі ОСОБА_4 , а саме дитина була передана їй державними виконавцями із залученням працівників органів внутрішніх справ у м. Берегове, де перебувала разом із матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 та її співмешканцем. Наразі вона з дитиною проживає у м. Нью-Йорк, оскільки змушена була виїхати через воєнні дії в Україні.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який займає посаду начальника Новоушицького районного відділу ДВС, підтверджується, що на виконанні відділу знаходився виконавчий лист Новоушицького районного суду Хмельницької області про зобов`язання ОСОБА_4 повернути сина ОСОБА_9 до місця проживання матері ОСОБА_6 . Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику ОСОБА_4 27 січня 2021 року за адресою, зазначеною у виконавчому документі - АДРЕСА_1 , проте даних про її отримання боржником матеріали виконавчого провадження не містять. Водночас 12 лютого 2021 року ОСОБА_4 з`явився до відділу ДВС разом із адвокатом та просив зупинити виконавче провадження, оскільки в суді розглядалась справа щодо визначення місця проживання дитини та йому було вручено постанову про відкриття виконавчого провадження та інші матеріали. Державним виконавцем неодноразово направлялись вимоги про необхідність виконання рішення суду, також виносились постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду. ОСОБА_4 повідомляв, що хоче виконати рішення суду, проте при неодноразових виїздах державного виконавця із залученням представників служби у справах дітей, стягувача, в переважній більшості випадків ОСОБА_4 був відсутній за місцем проживання, або була відсутня дитина. 16 березня 2021 року державним виконавцем було направлено повідомлення до поліції про умисне невиконання ОСОБА_4 рішення суду. 01 грудня 2021 року рішення суду було виконане без участі боржника, дитина була повернула матері.

Показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 підтверджується, що вона раніше працювала старшим державним виконавцем Новоушицького районного відділу ДВС. У неї на виконанні був виконавчий лист про повернення боржником ОСОБА_4 дитини матері ОСОБА_6 . Копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 січня 2021 року була направлена боржнику, проте не була вручена, оскільки повернувся конверт до відділу. Проте згодом у лютому 2021 року ОСОБА_4 з`явився до відділу ДВС та особисто отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження. У березні 2021 року від стягувача ОСОБА_6 надійшла заява про невиконання рішення суду, тому на боржника був накладений штраф та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду. Згодом від стягувача знову надійшла заява про невиконання рішення суду, тому нею повторно був накладений штраф на боржника, попереджено про кримінальну відповідальність. Штрафи за час її роботи боржник не сплатив. Далі нею було направлено подання до правоохоронних органів про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. У червні 2021 року з ініціативи служби у справах дітей було здійснено вихід за місцем проживання боржника ОСОБА_4 , при цьому останній повідомив, що не виконає рішення суду. При інших виїздах боржник був відсутній, хоча вимога про необхідність перебувати за місцем проживання у визначений час боржнику направлялась. Також зазначила, що за час здійснення нею виконавчих дій у даному виконавчому провадженні ОСОБА_4 тричі особисто з`являвся до приміщення ДВС. У лютому 2021 року ОСОБА_4 долучав до матеріалів виконавчого провадження документи про те, що він намагався виконати рішення суду, хоча особисто вважає, що останній ухилявся від виконання рішення. З проханням організувати виконання рішення суду до неї ОСОБА_4 не звертався.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка займає посаду начальника служби у справах дітей підтверджується, що з 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 існував спір щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_11 . Вона, як представник органу опіки та піклування, безпосередньо брала участь у розгляді справи судом. Дитина ОСОБА_11 , незважаючи на розпорядження Новоушицької районної державної адміністрації від 03 жовтня 2018 року, яким визначено місце проживання дитини ОСОБА_11 разом із матір`ю, проживав разом із батьком, оскільки останній не повернув дитину матері. ОСОБА_6 неодноразово звернулась до служби у справах дітей, органу опіки та піклування з метою вжиття заходів щодо спілкування із сином, оскільки ОСОБА_4 не виконував рішення суду та не повертав дитину матері. 19 квітня 2021 року та 20 квітня 2021 року нею та іншими членами комісії було здійснено вихід за адресою проживання батька дитини ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 , однак квартира була зачинена. 21 квітня 2021 року вона мала розмову з ОСОБА_4 за її місцем роботи, в ході якої останній ображав її, погрожував. 15 червня 2021 року комісія, до складу якої вона увійшла, була допущена до квартири ОСОБА_4 , проте дитина була відсутня. Начальник Новоушицького районного відділу ДВС ОСОБА_13 разом з нею провів бесіду з ОСОБА_4 та роз`яснили останньому про необхідність виконання рішення суду. Влітку 2021 року, 17 вересня 2021 року було здійснено ще декілька спроб обстежити умови проживання дитини, проте ОСОБА_4 та дитина були відсутні, при цьому сусіди повідомляли, що дитина дійсно тут проживає. Також свідок повідомила, що при роз`ясненні ОСОБА_4 про необхідність виконати рішення суду, він їй сказав, що ніколи не допустить щоб дитина росла без батька, оскільки він ріс без батька. Вказала, що ОСОБА_4 свідомо не виконував рішення суду, оскільки мав таку можливість. Крім того свідок повідомила, що матері обвинуваченого ОСОБА_8 було відомо про рішення суду про повернення дитини, оскільки остання приходила до неї на роботу, розповідала про справу.

Показаннями свідка ОСОБА_15 - фахівця з соціальної роботи відділення соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді територіального центру соціального обслуговування Новоушицької селищної ради, підтверджується, що за її участі двічі здійснювався вихід комісії за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . 19 квітня 2021 року ОСОБА_4 був відсутній за місцем проживання. 15 червня 2021 року ОСОБА_4 був присутній за місцем проживання та повідомив, що дитини немає вдома, оскільки вона гуляє з бабусею.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , підтверджується, що вона є жителькою АДРЕСА_3 . У листопаді 2021 року, повертаючись додому помітила, що біля її квартири перебували працівники поліції і жінка, яка виявилась ОСОБА_6 , які з`ясовували у неї чи не приходив до неї додому у лютому 2021 року чоловік з дитиною, вона їм відповіла, що такого не було. Це вперше вона бачила ОСОБА_6 . Також повідомила, що у лютому 2021 року жодних пояснень вона працівникам поліції щодо проживання ОСОБА_6 у будинку не надавала.

Показаннями свідка ОСОБА_17 підтверджується, що він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яку він надав для проживання ОСОБА_6 . Остання проживала в період з 2019 року до грудня 2021 року. Договір оренди був укладений на прохання ОСОБА_6 , оскільки їй було це необхідно для вирішення спору щодо сина.

Свідок ОСОБА_8 , яка є матір`ю обвинуваченого, у судовому засіданні надала показання, згідно яких між її сином ОСОБА_4 та колишньою невісткою ОСОБА_6 існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Вона неодноразово пояснювала останнім про необхідність знайти компроміс у цій ситуації. Онук ОСОБА_11 з літа 2019 року до грудня 2021 року проживав разом із батьком - її сином. Про рішення суду про повернення дитини матері їй стало відомо лише в грудні 2021 року у м. Берегове, коли у неї забрали дитину державні виконавці. Син на початку 2021 року їздив у м. Хмельницький до колишньої дружини ОСОБА_6 разом із сином, щоб віддати дитину близько трьох разів, вона допомагала складати його речі, але ОСОБА_6 не було вдома, так їй повідомив ОСОБА_4 . Чи повідомляв ОСОБА_4 . ОСОБА_6 про свій приїзд їй не було відомо, вона ж особисто з ОСОБА_6 не спілкувалася з жовтня 2020 року. Листів, адресованих сину, вона не отримувала.

Свідок ОСОБА_18 , яка працювала листоношею та обслуговувала територію, де проживає обвинувачений, у судовому засіданні повідомила, що протягом тривалого часу ОСОБА_4 надходили листа від судів, служби у справах дітей, державної виконавчої служби, які вона повертала назад адресанту у зв`язку із неможливістю їх врученню ОСОБА_4 за адресою місця проживання. Квартира була зачинена, тому вона інколи залишала листи сусідці, інколи повідомлення про надходження рекомендованої кореспонденції залишала під килимком. При цьому зазначила, що матір ОСОБА_4 - ОСОБА_8 також відмовлялась отримувати листи. Остання повідомляла, що син на морі відпочиває. В ході допиту свідок стверджувала, що бачила ОСОБА_4 з дитиною на вулиці Спортивна неодноразово, де проживає матір обвинуваченого, проте не повідомляла обвинуваченому про необхідність отримати листи.

Свідок ОСОБА_19 надав показання про те, що він перебуває на посаді старшого ДОП ХРУ ГУНП в Хмельницькій області. На початку 2021 року він відбирав особисто заяву від ОСОБА_4 щодо фіксації факту відвідування колишньої дружини та проводив її розгляд. Дитини з ОСОБА_4 не було. Детально обставин подій не пам`ятає. ОСОБА_4 контакті дані ОСОБА_6 не повідомляв. В ході розгляду заяви, точної дати не повідомив, він здійснив виїзд за адресою, зазначеною ОСОБА_4 та опитав двох сусідів. Інших дій не вчиняв. За результатами розгляду заяви тим була складена довідка. Водночас довідка за результатом розгляду заяви від 18 лютого 2021 року, розгляд якої він також проводив, була складено на підставі попередніх матеріалів.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину також підтверджується дослідженими в судовому засіданні, наданими стороною обвинувачення доказами.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року по справі №680/764/19, яке залишено в цій частині без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 грудня 2020 року та постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року, підтверджується, що обвинуваченого ОСОБА_4 зобов`язано повернути сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до місця проживання матері ОСОБА_6 (а.м.к.п. 218-221, т.2, 33-42, т.3).

Витягом з ЄРДР №0000331 від 21 травня 2021 року підтверджується реєстрація кримінального провадження 21 травня 2021 року о 09:47 год. за ч.1 ст. 382 КК України за заявою ОСОБА_6 (а.м.к.п. 1, т. 1 ).

Витягом з ЄРДР №0000371 від 02 червня 2021 року підтверджується реєстрація кримінального провадження 02 червня 2021 року о 19:23 год. за ч.1 ст. 382 КК України на підставі ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за зверненням Новоушицького РВ ДВС (а.м.к.п.92, 90 т. 1 ).

Даними постанови про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 11 червня 2021 року підтверджується, що матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000331 від 21 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000371 від 02 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України об`єднані в одне провадження за № № 0000331 (а.м.к.п. 97, т. 1).

Матеріалами виконавчого провадження № 64299970 підтверджуються наступні обставини.

Даними виконавчого листа № 680/764/19, виданого 26 січня 2021 року Новоушицьким районним судом Хмельницької області, підтверджується, що боржника ОСОБА_4 зобов`язаноповернути сина ОСОБА_9 до місця проживання матері ОСОБА_6 (а.м.к.п. 112, т. 1).

Заявою представника ОСОБА_6 ОСОБА_20 від 26 січня 2021 року (а.м.к.п. 107, т. 1), яка зареєстрована 27 січня 2021 року, підтверджується прийняття до виконання виконавчого листа № 680/764/19, виданого 26 січня 2021 року Новоушицьким районним судом Хмельницької області про зобов`язання ОСОБА_4 повернути сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до місця проживання матері ОСОБА_6 (а.м.к.п. 112, т. 1).

Постановою про відкриття виконавчого провадження №64299970 від 27 січня 2021 року, згідно якої ОСОБА_6 набула статус стягувача, а ОСОБА_4 - статус боржника. Боржнику надано 10-денний строк для виконання рішення суду (а.м.к.п. 115, т.1).

Письмовою заявою ОСОБА_4 від 12 лютого 2021 року до Новоушицького районного відділу ДВС, згідно якої обвинуваченому відомо про відкриття відносно нього виконавчого провадження. Також останній повідомив, що на даний час на розгляді Новоушицького районного суду Хмельницької області знаходиться цивільна справа про визначення місця проживання дитини з батьком, тому просив відкласти проведення виконавчих дій або зупинити виконавче провадження до ухвалення судом рішення. Даними заяви також підтверджується отримання ОСОБА_4 копії постанови про відкриття виконавчого провадження (а.м.к.п. 121, т.1).

Заявами ОСОБА_6 від 11 лютого 2021 року, 22 лютого 2021 року, 15 березня 2021 року підтверджується інформування Новоушицького районного відділу ДВС про невиконання рішення суду ОСОБА_4 (а.м.к.п. 120, 125, 146, т. 1), про що державним виконавцем ОСОБА_10 складено акти (а.м.к.п. 120, 127, 147, т. 1).

Письмовою заявою ОСОБА_4 до Новоушицького районного відділу ДВС від 24 лютого 2021 року підтверджується факт долучення ним документів до матеріалів виконавчого провадження (а.м.к.п. 134, т.1).

Постановами старшого державного виконавця Новоушицького районного відділу ДВС ОСОБА_10 від 22 лютого 2021 року, 15 березня 2021 року про стягнення з боржника ОСОБА_4 штрафів у розмірі 1700 грн та 3400 грн на користь держави (а.м.к.п. 130, 150 т. 1), копії яких направлено ОСОБА_4 (а.м.к.п. 129, 128 на звороті, т. 1), вимогами старшого державного виконавця ОСОБА_10 від 22 лютого 2021 року, 23 лютого 2021 року, винесених боржнику ОСОБА_4 про виконання рішення суду щодо повернення сина ОСОБА_9 до місця проживання матері ОСОБА_6 (а.м.к.п. 132, т. 1), постановою старшого державного виконавця Новоушицького районного відділу ДВС ОСОБА_10 від 01 березня 2021 про накладення арешту на майно боржника (а.м.к.п. 142, т. 1) підтверджується вжиття державним виконавцем заходів щодо примусового виконання рішення суду.

Даними подання начальника Новоушицького районного відділу ДВС ОСОБА_13 від 16 березня 2021 року (а.м.к.п. 152-154, т. 1) та повідомлення начальника сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 2 Кам`янець-Подільського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_21 (а.м.к.п. 155, т.1) підтверджується факт звернення державного виконавця про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 та повідомлення підрозділу поліції про відсутність складу кримінального правопорушення.

Ухвала слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2021 року підтверджує ту обставину, що слідчого СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області зобов`язано внести відомості із подання від 16 березня 2021 року начальника Новоушицького РВ ДВС ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення, а саме невиконання ОСОБА_4 рішення суду до ЄРДР (а.м.к.п. 160-161, т.1).

Даними акту старшого державного виконавця ОСОБА_10 від 15 червня 2021 року, підтверджується, що при виході за місцем проживання боржника ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 , дитина ОСОБА_9 була відсутня, оскільки зі слів ОСОБА_4 перебувала на відпочинку із бабусею ОСОБА_8 (а.м.к.п. 164, т.1).

Згідно даних заяв ОСОБА_6 від 30 липня 2021 року, 30 жовтня 2021 року, 11 листопада 2021 року, адресованих начальнику сектору поліцейської діяльності №1, ОСОБА_6 просила внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України щодо умисного невиконання ОСОБА_4 рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області по справі № 680/764/19 по факту встановленому державним виконавцем Новоушицького районного відділу ДВС по виконавчому провадженні №64299970 (а.м.к.п. 86, 96, 204 т.2), за фактом перевірки яких матеріали направлені 05 серпня 2021 року та 01 листопада 2021 року відповідно до СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області для приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0000331 (а.м.к.п. 84, 94, 203-213 т.2).

Даними вимоги державного виконавця ОСОБА_22 від 21 липня 2021 року підтверджується, що обвинуваченого ОСОБА_4 зобов`язано знаходитись 30 липня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , з 10:00 год. по 12:00 год. та забезпечити присутність неповнолітнього ОСОБА_9 (а.м.к.п. 160, т. 2), однак ОСОБА_4 був відсутній за вказаною адресою, про що складений акт державним виконавцем від 30 липня 2021 року (а.м.к.п. 165, т.2).

Зазначена вимога була направлена ОСОБА_4 відповідно до реєстру згрупованих поштових відправлень Новоушицького РВ ДВС ЦЗМУМЮ (а.м.к.п. 162, т. 2).

Даними вимоги державного виконавця ОСОБА_22 від 02 серпня 2021 року підтверджується, що обвинуваченого ОСОБА_4 зобов`язано знаходитись 20 серпня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , з 10:00 год. по 12:00 год. та забезпечити присутність неповнолітнього ОСОБА_9 (а.м.к.п. 166, т. 2), однак ОСОБА_4 був відсутній за вказаною адресою, двері відчила жінка, яка представились матір`ю ОСОБА_4 та повідомила, що ОСОБА_4 перебуває на відпочинку з дитиною, про що складений акт державним виконавцем від 20 серпня 2021 року (а.м.к.п. 170, т.2).

Зазначена вимога була направлена ОСОБА_4 відповідно до реєстру згрупованих поштових відправлень Новоушицького РВ ДВС ЦЗМУМЮ (а.м.к.п. 168, т. 2) та вручена 07 серпня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.м.к.п. 169, т.2).

Даними вимоги начальника Новоушицького районного відділу ДВС ОСОБА_13 від 06 вересня 2021 року підтверджується, що обвинуваченого ОСОБА_4 зобов`язано бути присутнім при проведенні виконавчих дій 17 вересня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , о 10:00 год. та забезпечити присутність неповнолітнього ОСОБА_9 , однак ОСОБА_4 був відсутній за вказаною адресою, про що складений акт державного виконавця від 17 вересня 2021 року (а.м.к.п. 181, т.2).

Зазначена вимога була направлена ОСОБА_4 відповідно до реєстру згрупованих поштових відправлень Новоушицького РВ ДВС ЦЗМУМЮ (а.м.к.п. 178, т. 2).

Даними акту, складеного начальником Новоушицького відділу ДВС ОСОБА_13 (а.м.к.п. 187, т.2) підтверджується, що 18 листопада 2021 року було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , для встановлення місця знаходження боржника, але останнього не було виявлено, останній в телефонному режимі повідомив, що він знаходиться на роботі та не може з`явитися та виконати рішення суду у зв`язку із карантином.

Даними акту, складеного начальником Новоушицького відділу ДВС ОСОБА_13 (а.м.к.п. 190, т.2) підтверджується, що 22 листопада 2021 року було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , для встановлення місця знаходження боржника, але останнього не було виявлено, останній в телефонному режимі повідомив, що він знаходиться на зустрічі з адвокатом. Також боржника ОСОБА_4 та дитини ОСОБА_9 не було виявлено за адресою: АДРЕСА_4 , та за адресою: АДРЕСА_5 , хоча зі слів сусіда ОСОБА_23 боржник з дитиною інколи з`являються, проте не проживають. При повторному виїзді за адресою проживання боржника ОСОБА_4 АДРЕСА_1 , останнього не виявлено, двері відчинила матір ОСОБА_8 , яка повідомила, що її син та онук відсутні.

Дані докази (матеріали виконавчого провадження) були здобуті стороною обвинувачення в порядку тимчасового доступу до документів на підставі ухвал слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року та 19 листопада 2021 року (а.м.к.п. 102, т.1, 156, т.2), про що слідчим 14 липня 2021 року та 23 листопада 2021 року складені протоколи доступу до речей і документів (а.м.к.п. 103-105, т.1, 157-158,т.2), а також в порядку ст. 93 КПК України (а.м.к.п.196, т.2) та в подальшому постановою старшого слідчого від 23 листопада 2021 року (а.м.к.п. 43, т.3) визнані речовим доказом у кримінальному провадженні №0000331.

Відтвореним у судовому засіданні відеозаписом (а.м.к.п. 198, т.2) підтверджується відсутність 18 листопада 2021 року в період часу з 12 год. 42 хв. по 13 год. 09 хв. ОСОБА_4 за місцем свого проживання - АДРЕСА_1 . Водночас суд вважає, що зміст телефонної розмови, яка відбувалась між начальником Новоушицького районного відділу ДВС ОСОБА_13 , ОСОБА_24 та ОСОБА_4 та яка зафіксована у протоколі огляду від 24 листопада 2021 року (а.м.к.п. 199-202,т.2), не є встановленою судом у зв`язку із низькою якістю запису.

Актом від 15 червня 2021 року підтверджується, що комісією у складі: головного спеціаліста служби у справах дітей Кам`янець-Подільської райдержадміністарції ОСОБА_14 , фахівця із соціальної роботи відділення соціальних служб для сім`ї, дітей і молоді територіального центру соціального обслуговування ОСОБА_25 , начальника відділу ДВС ОСОБА_13 , старшого державного виконавця ОСОБА_10 15 червня 2021 року були обстеженні умови проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого з батьком ОСОБА_4 було проведено бесіду про необхідність виконання рішення суду про повернення дитини матері ОСОБА_6 (а.м.к.п. 108, т.2).

Актом від 20 квітня 2021 року, складеного комісією у складі: головного спеціаліста служби у справах дітей Кам`янець-Подільської райдержадміністарції ОСОБА_14 , фахівця із соціальної роботи відділення соціальних служб для сім`ї, дітей і молоді територіального центру соціального обслуговування ОСОБА_26 , психолога ОСОБА_27 у присутності ОСОБА_6 , підтверджується, що при обстеженні умов проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 у телефонному режимі повідомив, що не зобов`язаний зустрічатися із представниками органу опіки та піклування та категорично відмовився зустрітись із з матір`ю дитини. На прохання матері поговорити із сином по телефону відмовив (а.м.к.п. 109, т.2).

Дані докази були здобуті стороною обвинувачення в порядку статті 93 КПК України на запит старшого слідчого (а.м.к.п. 103, т. 2).

Даними рапортів, зареєстрованих 30 жовтня 2021 року за №2167, 30 жовтня 2021 року за №2168, 17 листопада 2021 року за № 2266 підтверджується, що 30 жовтня 2021 року та 17 листопада 2021 року мали місце звернення ОСОБА_6 до поліції з приводу невиконання її колишнім чоловіком ОСОБА_4 рішення суду про повернення дитини та утримання сина бабусею ОСОБА_8 (а.м.к.п. 98,99, 204,т.2).

Документи - висновок Новоушицької районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини від 10 червня 2020 року (арк.спр.110-120, т.2), розпорядження Новоушицької районної державної адміністрації Хмельницької області від 03 жовтня 2018 року № 482/2018, висновок служби у справах дітей та рішення комісії з питань захисту прав дітей, підтверджують ту обставину, що місце проживання малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено разом із його матір`ю ОСОБА_6 (а.м.к.п. 105-107, т.2), а свідоцтво про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджує, що його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.м.к.п.41, т.1).

Висновками (довідками) Новоушицького сектору поліцейської діяльності № 1 по зверненнях ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , зареєстрованих в ЄО за №1603 від 23.09.2019, № 1906 від 18.11.2019, № 55 від 06.01.2020, № 1467 від 29.08.2019, №2040 від 13.12.2019, № 441 від 19.03.2020 підтверджується та обставина, що з 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 існував спір з приводу проживання та виховання малолітнього сина ОСОБА_9 (а.м.к.п. 173-232, т.1, а.м.к.п. 1-40, т.2 ).

Таким чином зазначені докази достеменно підтверджують, що обвинувачений ОСОБА_4 знав про існування рішення суду у цивільній справі № №680/764/1, яким його зобов`язано повернути малолітнього сина ОСОБА_11 матері ОСОБА_6 та обов`язковість його виконання, а також про відкриття виконавчого провадження, вжиття державними виконавцями заходів щодо виконання рішення суду.

Матеріали за фактом розгляду повідомлення від ОСОБА_6 , зареєстрованого в ЄО за № 55 від 06 січня 2020 року та за № 602 від 13 квітня 2020 року (а.м.к.п. 41-49, 50-59, т.2 ), суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не містять інформації, яка підлягає доказуванню по даному кримінальному провадженню.

Також суд дослідив процесуальні документи з метою оцінки допустимості доказів, зокрема, постанову про призначення групи прокурорів від 02 червня 2021 року, якою підтверджуються повноваження процесуальних прокурорів ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 у кримінальному провадження №0000083, постанову про визнання групи прокурорів від 11 червня 2021 року якою підтверджуються повноваження прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_29 , ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , постанову про створення групи слідчих від 16 вересня 2021 року (а.м.к.п. 96, 100 т. 1, а.м.к.п. 122, т.2).

Досліджена судом інформація про вхідні та вихідні дзвінки, текстові повідомлення, здійснені мобільними терміналами з абонентськими номерами НОМЕР_1 (яким користується ОСОБА_6 ) та НОМЕР_2 (яким користувався ОСОБА_4 ) із зазначенням ретрансляційних антен (а.м.к.п. 128-132, т.2), яка перебувала у володінні ПрАТ «Київстар» та здобута органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2021 року (а.м.к.п. 124,т.2), постановленої за результатом розгляду клопотання старшого слідчого від 16 вересня 2021 року (а.м.к.п. 121, т.2), свідчить про те, в період з 01 вересня 2019 року по 16 вересня 2021 року власники зазначених вище абонентських номерів багаторазово з`єднувались між собою.

Водночас 06 лютого 2021 року та 18 лютого 2021 року відсутнє спільне з`єднання абонентських номерів, дзвінки на лінію «102» або інші номери Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області.

Дані щодо переміщення абонентського номера НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_4 , вказують на те, що:

- 06 лютого 2021 року в період часу з 03:06 год. по 05:05 год. абонентський номер знаходився в смт Нова Ушиця, з 07:29 год. по 13:25 год. - у м. Хмельницький, з 14:14 по 14:39 год. - у м. Дунаївці, о 15:09 год. - повернувся у смт Нова Ушиця;

- 18 лютого 2021 року в період часу з 03:47 год. по 13:47 год. абонентський номер фіксувався БС в смт Нова Ушиця, з 13:53 год. по 15:55 год. - в с. Струга, с. Борсуки і с. Куражин, з 16:09 по 20:38 год. - у смт Нова Ушиця.

Дані щодо переміщення абонентського номера НОМЕР_1 , яким користувалась ОСОБА_6 вказують на те, що:

- 06 лютого 2021 року в період часу з 14:30 год. по 18:22 год. абонентський номер перебував в зоні дії БС м. Хмельницький;

- 18 лютого 2021 року в період часу з 01:10 год. по 11:26 год. абонентський номер перебував у м. Хмельницькому, 0 12:37 год. - в смт Ярмолинці, о 13:18 год - в м. Дунаївці, в період часу з 14:00 год. по 20:21 год. у смт Нова Ушиця.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що абонентський номер НОМЕР_2 не є номером ОСОБА_4 , а є робочим номером ФОП « ОСОБА_8 », оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказаний абонентський номер був повідомлений ОСОБА_4 як особистий, як під час досудового розслідування так і судового розгляду справи, вказаний номер був зазначений ОСОБА_4 в усіх заявах поданих ним до суду і лише 31 березня 2022 року (арк.спр.121, т.2) ОСОБА_4 повідомив суду про зміну свого абонентського номера на НОМЕР_3 . Крім того допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 підтвердила, що ОСОБА_4 користувався абонентським номером НОМЕР_2 з часу їх знайомства, та це є його особистий номер.

Долучена стороною захисту відповідь на запит ПАТ «Київстар» (арк.спр.249,т.2), в якій вказано, що телефонний номер НОМЕР_4 з 22 вересня 2009 року обслуговується відповідно до умов письмового договору з контрактним абонентом - фізичною особою та зареєстрований за ОСОБА_8 , на переконання суду, не свідчить про неможливість ОСОБА_4 користуватись цим номером телефону, як особистим, оскільки ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_4 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він намагався виконати рішення суду та повернути дитину матері ОСОБА_6 , прибувши 18 лютого 2021 року до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що одночасно зафіксовано у довідці про результати перевірки за зверненням ОСОБА_4 зареєстрованого в журналі ЄО за № 3349 (а.м.к.п. 68, т.3), повністю спростовуються дослідженою судом інформацією про переміщення абонентського номера НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_4 , оскільки в це й час ОСОБА_4 перебував в смт Нова Ушиця, водночас ОСОБА_6 у вказаний час перебувала у м. Хмельницькому.

В той же час перебування обвинуваченого ОСОБА_4 06 лютого 2021 року у м. Хмельницькому підтверджується дослідженою судом інформацією про переміщення абонентського номера НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_4 , проте сам факт місцезнаходження обвинуваченого у м. Хмельницькому не свідчить про його намагання виконати рішення суду про повернення дитини матері. Звертає на себе увагу та обставина, що в період з 14 грудня 2020 року по 21 квітня 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за допомогою мобільних дзвінків між собою не спілкувалися. Та й сам обвинувачений і потерпіла підтвердили, що ОСОБА_4 не повідомляв ОСОБА_6 про свій приїзд до м. Хмельницького з метою виконання рішення суду.

Суд вважає, що досліджені довідки про результати перевірки за зверненням ОСОБА_4 , які зареєстровані в журналі ЄО за № 2425 від 06 лютого 2021 року, за №3349 18 лютого 2021 року та за № 25760 від 03 листопада 2021 року (а.м.к.п. 67,68,69 т.3), а також показання свідка ОСОБА_33 не підтверджують доводів сторони захисту щодо намагання ОСОБА_4 повернути дитину ОСОБА_6 , тим самим виконати рішення суду.

Так, аналізуючи зміст довідок та показань свідка ОСОБА_33 , об`єктивно вбачається, що звернення до відповідного підрозділу поліції ОСОБА_4 не стосувалися можливого порушення, в тому числі ОСОБА_6 , його прав чи інтересів у зв`язку із неможливістю ним з незалежних від нього причин, повернути дитину ОСОБА_6 , чи у сприянні встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 з метою виконання рішення суду. Заяви стосувались фактів фіксації відвідування колишньої дружини з метою повернути спільну малолітню дитину. При цьому звернення до поліції ОСОБА_4 відбувались після відвідування, з його слів, місця проживання ОСОБА_6 . Також звертає на себе увагу, що свідок ОСОБА_34 не зміг пояснити суду яким чином, ним як працівником поліції, мав бути зафіксований цей факт. Натомість дані про відсутність ОСОБА_6 05 лютого 2021 року, 06 лютого 2021 року та 18 лютого 2021 року за місцем проживання, які містяться у вказаних вище довідках, зазначені із пояснень самого ОСОБА_4 . Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , посилання на пояснення якої містяться у довідках, повідомила суду, що вона жодного разу не спілкувалася у 2021 році із поліцейськими з приводу проживання чи не проживання ОСОБА_6 у будинку за АДРЕСА_6 чи з інших питань. Крім того обвинувачений визнав, що не повідомляв ОСОБА_6 про свій приїзд у м. Хмельницький з метою повернути дитину.

В той же час, судом встановлено, що мали місце зустрічі обвинуваченого з потерпілою 21 квітня 2021 року біля будинку матері обвинуваченого в АДРЕСА_5 та 02 травня 2021 року, коли ОСОБА_4 забрав сина ОСОБА_9 із автомобіля, яким керувала ОСОБА_6 , що підтверджується показаннями потерпілої та обвинуваченого, а також матеріалами по факту звернення ОСОБА_6 із заявами, які зареєстровані за № 853 в ЖЄОЗП від 21.04.2021, № 929 в ЖЄОЗП від 02.05.2021 (а.м.к.п. 60-71, 74-82, т.2).

При цьому була присутня дитина ОСОБА_9 , тому була об`єктивна можливість виконання рішення суду про повернення дитини обвинуваченим. Доказів протилежного суду не надано. Суд розцінює показання обвинуваченого про те, що рішення суду могло бути виконане лише за місцем проживання матері, як безпідставні, оскільки виконання рішення суду слугував сам факт повернення дитини матері і ці обставини, на переконання суду, з огляду на наявність у обвинуваченого вищої юридичної освіти, не могли бути йому невідомі.

Умисне невиконання обвинуваченим судового рішення підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , показання яких є детальними, логічними, послідовними. Показання цих свідків узгоджуються між собою із показаннями потерпілої ОСОБА_6 та не суперечать іншим наданим та дослідженим під час судового розгляду доказам.

Натомість суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_8 в частині того, що ОСОБА_4 намагався виконати рішення суду, а неповернення сина ОСОБА_11 матері пов`язане із поведінкою останньої, яка полягала в уникненні зустрічей з ним та оцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності і умисне, свідоме спотворення дійсних обставин вчинення кримінального правопорушення з метою не доведення такої обов`язкової ознаки складу даного злочину як прямий умисел на його вчинення.

Про умисел обвинуваченого ОСОБА_4 на невиконання судового рішення, що набрало законної сили, свідчать характер та послідовність його дій (бездіяльності), встановлених під час судового розгляду, зокрема неодноразове ухилення від зустрічей, призначених державним виконавцем, неотримання кореспонденції, відмови від прибуття для виконання рішення суду, відсутність будь-яких об`єктивних дій, які б вказували про те, що обвинувачений вживає заходів щодо повернення дитини матері.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_4 не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження спростовуються матеріалами виконавчого провадження, показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 . Крім того обов`язок щодо виконання рішення суду не пов`язується із відкриттям виконавчого провадження.

Що стосується показань свідка ОСОБА_18 , яка у судовому засіданні стверджувала, що їй, як листоноші, яка обслуговує територію, де проживає обвинувачений, не вдалось особисто вручити кореспонденцію, яка надходила від судів, служби у справах дітей, державної виконавчої служби, за відсутністю адресата за місцем проживання, то на переконання суду, такі показання не підтверджують доводів обвинуваченого щодо його необізнаності про необхідність виконання рішення суду, адже матеріали виконавчого провадження цілком достовірно свідчать про те, що 12 лютого 2021 року обвинувачений особисто отримав постанову про відкриття виконавчого провадження.

Невизнання ОСОБА_4 своєї вини за пред`явленим обвинуваченням, суд вважає як захисну версію обвинуваченого, яка не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Суд також відхиляє як необґрунтовані доводи сторони захисту щодо неконкретності висунутого обвинувачення та не доведення стороною обвинувачення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі часу вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв?язку, вважає, що діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мало місце, дії обвинуваченого містять склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України і становлять - умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена і він підлягає покаранню за його вчинення.

Натомість підстав для виправдування обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, суд не встановив.

Згідно з положеннями статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу винного, який є працездатним, має постійне місце проживання, сталі зв`язки, його майновий стан, за місцем проживання орган місцевого самоврядування компрометуючими даними відносно обвинуваченого не володіє, під диспансерним наглядом у лікаря психіатра не перебуває, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, раніше не судимий, позицію потерпілої, яка не наполягала на реальному відбутті покарання обвинуваченим.

Обставин, що пом?якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Враховуючи наведенні вище обставини, суд призначає ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, а при визначенні його розміру суд бере до уваги, що обвинувачений в ході судового розгляду не вважав свою поведінку протиправною та не надав їй критичної оцінки, тому розмір штрафу слід визначити у максимальному розмірі.

Незважаючи на позицію державного обвинувача та потерпілої сторони щодо призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України, то на думку суду, таке покарання при умові звільнення ОСОБА_4 від покарання не забезпечить досягнення мети загальної превенції та виправлення за вимогами ст. 50 КК України.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_4 компенсації завданої моральної шкоди, суд виходить із наступного.

В обґрунтування вимог щодо завданої потерпілій ОСОБА_6 моральної шкоди, остання зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 у серпні 2019 року без її згоди самовільно змінив місце проживання сина ОСОБА_11 , оскільки не повернув їй дитину до місця проживання. З того часу постійно переховував, майже повністю виключивши можливість спілкування з нею, у неї фактично була відсутня будь-яка інформація про стан здоров`я дитини, її моральний та фізичний розвиток, яким чином відбувається його виховання, адже в жовтні 2019 року ОСОБА_11 виповнилося три роки. Однак ОСОБА_4 сина до дошкільного навчального закладу не віддав, він не проходив соціальну адаптацію з однолітками, не займався навчанням сина. В період з серпня 2019 року по грудень 2021 року неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами на неправомірні дії батька, до органів опіки та піклування, районної державної адміністрації, Уповноваженого Верховної Ради України з прав дитини та сім`ї, засобів масової інформації, однак вказані звернення не дали результатів. Лише в квітні 2021 року розпочато кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , а в грудні 2021 року в примусовому порядку син ОСОБА_11 був повернутий їй. Вона винесла своє особисте життя на суспільний загал, що вплинуло на її психоемоційний стан, стан здоров`я, уклад життя, змушувало докладати додаткових зусиль, намагаючись реалізувати своє законне та безумовне право проживати зі своєю малолітньою дитиною, турбуватись та опікуватись нею, приймати участь у її вихованні, доглядати за нею, бути переконаною в безпеці дитини та належних умовах її життя. Не мала змоги реалізувати вказані права, обвинувачений поводив себе нахабно, відчуваючи безкарність своїх дій. З огляду на таке завдану їй моральну шкоду ОСОБА_6 оцінила у розмірі 500 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 не визнав.

Відповідно до вимог частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а згідно із п.2 ч.2 цієї ж статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння цивільному позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі цивільний позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначення розміру відшкодування компенсації завданої моральної шкоди становить предмет оціночної діяльності суду.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ч. 5 ст.159 СК України).

Суд цілком погоджується, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразились в умисному невиконанні рішення суду про повернення дитини, завдали потерпілій ОСОБА_6 моральної шкоди.

Суд зауважує, що право матері на спілкування з дитиною є її беззаперечним правом. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків.

Однак, суд не може погодитись із визначеним потерпілою розміром моральної шкоди.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Дійсно, в результаті невиконання обвинуваченим рішення суду, яке виразилось у неповерненні дитини матері, останній було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_4 по відношенню до неї та її сина - розлучення з дитиною всупереч її бажанню бути з сином, особисто виховувати, спілкуватись з ним у ранньому дитинстві, у переживаннях за стан свого малолітнього сина - стан його здоров`я та розвитку. Зазначені обставини вочевидь вплинули на психоемоційний стан, спосіб життя, оскільки остання вимушена була звертатись до різних державних органів, посадових осіб, засобів масової інформації з метою повернути свого сина, висвітлювати своє життя на загал. Відсутність спілкування дитини з матір`ю саме у період дошкільного віку призводить до «відчуження» дитини, тобто втрати сталого емоційного зв`язку, що суперечить сімейним цінностям.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування, суд зазначає, що відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, цивільний позивач на час розгляду кримінального провадження відновила своє порушене право- син проживає разом з нею.

З урахуванням даних обставин та вимог розумності та справедливості, суд дійшов до висновку, що розмір моральної шкоди в сумі 80 000 гривень буде достатнім для відшкодування завданих обвинуваченим душевних страждань потерпілій.

Отже, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати -відсутні.

Керуючись статтями 368,370,373, 532 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Речові докази - завірені копії виконавчого провадження №64299970 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації завданої моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1