Справа № 944/686/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/79/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

представника потерпілої: ОСОБА_9

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 04 січня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 04 січня 2023 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 календарних днів.

Визначено строк дії ухвали 60 (шістдесят) календарних днів з 04.01.2023 року по 05.03.2023 року.

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого - залишено без задоволення.

Судове рішення мотивоване тим, що враховуючи обґрунтованість підозри та обвинувачення відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , думку потерпілої та її представника, які просили продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою з метою особистої безпеки потерпілої та її батьків, які проживають на незначній відстані від помешкання ОСОБА_8 в одному населеному пункті, суд прийшов до висновку, що клопотання слід задоволити.

На зазначену ухвалу захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження. Оскаржувану ухвалу скасувати, обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти на нього обов`язки, а саме:

- без дозволу суду не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_11 та свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон;

- носити електронний засіб контролю.

Щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження захисник вказує, що у судовому засіданні 04.01.2023 було проголошено лише вступну та резолютивну частину. В зв`язку з тим, що оцінити законність, обґрунтованість та справедливість ухвали можливо лише вивчивши її повний текс, який отримано захисником лише 09.01.2023, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 04 січня 2023 року.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що не погоджується з оскаржуваною ухвалою та вважає таку незаконною, необґрунтованою та несправедливою, у зв`язку з неповнотою судового розгляду.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 позитивно характеризується по місцю свого проживання та роботи, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, визнав свою вину у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, щиро розкаявся, сприяв слідству та готовий відшкодувати потерпілій заподіяну шкоду. На думку захисника, перебування обвинуваченого в ізоляції, свідчить про обмеження його прав, свобод та законних інтересів на даній стадії кримінального провадження.

Вважає, що прокурор не надав жодних доказів, які б могли підтвердити ризики наведені у клопотанні про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .

На думку сторони захисту, ризик щодо можливості незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані, однак, проживають разом з останнім в одному населеному пункті, спростовується тим, що усі свідки з с. Висіч вже допитані судом й можливість повторного допиту цих осіб вкрай низька.

Звертає увагу, що потерпіла надала суду пояснення, що жодних погроз з боку членів родини та обвинувачуваного не надходили. Окрім цього, потерпіла мешкає не в с. Висіч (місце реєстрації обвинувачуваного), а в с. Середкевичі, що знаходиться на відстані 3 км.

Наголошує, що під час бійки ОСОБА_16 не втрачав свідомість, на місце події швидку медичну допомогу не викликав, додому прийшов самостійно, без сторонньої допомоги що підтверджується показами всіх свідків.

Зазначає, що згідно висновку експерта №195 /2021 від 22.11.2022 року на момент смерті у ОСОБА_16 була тупа поєднана травма в вигляді тупої черепно-мозкової травми із травматичним субдуральним кровиливом та травма органів грудної клітки із множинними закритими переломами ребер (4-го праворуч, 4,5,6,7,8,9 ребер ліворуч, тобто загалом 7 ребер).

Водночас вказує, що матеріалами кримінального провадження підтверджується нанесення ОСОБА_8 . ОСОБА_16 лише трьох ударів кулаком й ставить під сумнів здатність нанести стільки травм трьома ударами.

На думку апелянта, при отриманні зазначених травм в особи спостерігаються проблеми із диханням, втрата свідомості, у вказаній справі у загиблого вищезазначених симптомів не спостерігалось, останній без перешкод зміг самостійно дійти додому. Ці обставини мають надважливе значення для справи, але не встановлені під час досудового розслідування.

Покликаючись на показання експерта, допитаного судом першої інстанції, сторона захисту вказує, що удар, який спричинив субдуральну гематому та в наступному став причиною смерті ОСОБА_16 був спричинений від удару від тверду поверхню і не міг бути нанесений людиною; після отриманих травм ОСОБА_16 ймовірніше втратив би свідомість; потерпілого ОСОБА_16 запізно було доставлено в реанімацію, час для оперативного втручання було втрачено.

Зазначає, що ОСОБА_16 хворів на епілепсію, проте досудовим розслідуванням не розглядалася версія про те, що ОСОБА_16 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, отримав травму голови під час бійки і ці фактори могли викликати напад епілепсії під час якого він міг отримати тілесні ушкодження.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що до лікарні загиблий був доставлений лише через 4,5 години після бійки.

На апелянта, судом не надано належної оцінки висновку експерта №1824/2021, відповідно до якого вбачається, що крові ОСОБА_8 на одязі потерпілого немає. Вважає, що тілесні ушкодження були нанесені потерпілому іншою особою, з групою крові 0, що спричинило смерть ОСОБА_16 .

Сторона захисту наголошує, що згідно відповіді ДП «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» за час перебування (з 16.11.2021) в установі порушень режиму тримання та правил поведінки осіб, взятих під варту та засуджених ОСОБА_8 не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Вважає, що застосування до ОСОБА_8 електронного засобу контролю дасть змогу безперервно відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження.

Стверджує, що прокурором не доведено, що до ОСОБА_8 не може бути застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього низки передбачених КПК обов`язків замість тримання під вартою, а судом, відповідно, допущено неповноту судового розгляду, що виявилося у неналежному дослідженні заперечень (доводів) стороною захисту, не дослідженні доказів сторони захисту в судовому засіданні, неналежному з`ясуванні обставин, наведених прокурором, який вважав їх доведеними.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора та представника потерпілої про законність ухвали суду, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2023 року, то матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження, а відтак колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

На переконання колегії суддів, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, дотримався вище вказаних вимог Кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді Яворівського районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження №50000718 від 15 листопада 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121КК України.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 04 січня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без можливості внесення застави.

При прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вид і розмір покарання передбаченого санкцією ч. 2 ст.121 КК України, вагомість доказів зібраних органом досудового розслідування.

Вирішуючи доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім цього, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Враховуючи вище наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, продовжений судом обвинуваченому ОСОБА_8 , на даний час, є відповідним і достатнім у вказаному кримінальному провадженні.

Водночас, апелянтом не доведено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про незаконність ухвали, то такі є безпідставними, оскільки судом належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також надано мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які встановлені судом при обранні запобіжного заходу та подальшого продовження його строку, не зменшились, колегія суддів вважає необґрунтованими апеляційні доводи про необхідність зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Правових підстав для обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як про це просить сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави, забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 04 січня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 04 січня 2023 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3