Справа № 462/6338/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000631 від 27.08.2022 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України (далі - КК України),
встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_4 , 26.08.2022 року, близько 18 год. 00 хв., реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи з корисливих мотивів, маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, перебуваючи по АДРЕСА_2 , під вигаданим приводом, шляхом зловживання довірою, представившись ОСОБА_7 власником транспортного засобу марки «Audi А6», бежевого кольору, іноземна реєстрація Республіки Польща НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1999 року випуску, передав йому ключ і попросив продати вказаний транспортний засіб, який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , тобто незаконно заволодів ним. У подальшому, 27.08.2022 року ОСОБА_7 , вказаний транспортний засіб, без будь-яких реєстраційних операцій, довіреностей, договорів купівлі-продажу, продав ОСОБА_8 у смт. Олесько, Золочівського р-ну Львівської обл. за 20 000 грн., а виручені за продаж автомобіля кошти ОСОБА_7 передав ОСОБА_4 . Разом з цим, згідно висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/114-22/15699-АВ від 21.10.2022 року вартість транспортного засобу марки «Audi А6», бежевого кольору, іноземної реєстрації Республіки Польща НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1999 року випуску становить 52 181 грн. 67 коп. Враховуючи наведене, своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 52 181 грн. 67 коп.
Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковано як незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.

Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав суду пояснення, свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 289 КК Україну визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Мотиви суду, оцінка та висновки.
Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК Україну, як незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно вимогам ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.

Призначення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Отже при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога (а.с кримінального провадження 179) та на обліку у лікаря-психіатра (а.с кримінального провадження 177), також те, що останній визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30.08.2022 року (а.с. кримінального провадження 48-49) та від 02.09.2022 року (а.с. кримінального провадження 94-95) було накладено арешт на речові докази, а згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, а вказане майно повернути законним власникам.
Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/114-22/15699-АВ від 21.10.2022 року складають 2 265 грн. 36 коп. (а.с. кримінального провадження 224, 225-232), які відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраний обвинуваченому ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 29.09.2022 року (а.с. кримінального провадження 213-214), залишити до вступу вироку у законну силу.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 289 КК України 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку, тривалістю 3 (три) роки.
Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - залишити до вступу вироку у законну силу.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30.08.2022 року, а саме: вилучений у ході проведення огляду місця події 27.08.2022 року - автомобіль марки «AUDI A6», 1999 року випуску, бежевого кольору, на польській реєстрації, н.з. НОМЕР_1 , та ключ до автомобіля, які перебувають у фактичному володінні ОСОБА_6 , шляхом заборони користування, розпорядження цим майном та проведення з автомобілем обліково-реєстраційних операцій - та повернути вказане майно законним володільцям.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 02.09.2022 року, а саме: на пульт дистанційного відкривання дверей автомобіля без основного ключа запалення та заводського пластикового дубліката, який був вилучений 30.08.2022 року під час добровільної видачі ОСОБА_9 - та повернути вказане майно законним володільцям.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі - 2 265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн. 36 коп. за проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/114-22/15699-АВ від 21.10.2022 року.

Речові докази у кримінальному провадженні:
-автомобіль марки «AUDI A6», 1999 року випуску, бежевого кольору, на польській реєстрації, н.з. НОМЕР_1 , та ключ до автомобіля (а.с. кримінального провадження 43-44) повернути законному володільцю;
-пульт дистанційного відкривання дверей автомобіля без основного ключа запалення та заводський пластиковий дублікат (а.с. кримінального провадження 91) повернути законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1