УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 761/39427/20

провадження № 51-5829ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року стосовно засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з 07 серпня 2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою ухвалено залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт майна, накладений на речові докази, вилучені 03 серпня 2020 року в ході обшуку.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 залишено без змін.

За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 01 серпня 2020 року приблизно о 6:10, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля покинутого технічного приміщення, що розташоване поруч з житловим будинком по АДРЕСА_1 , схопив ОСОБА_6 , підняв та заніс всередину цього технічного приміщення. Надалі наніс потерпілій не менше одного удару в область голови та розбивши скляну пляшку, утримуючи уламок скла за горловину, висловив погрози подальшого застосування стосовно неї фізичного насильства у разі вчинення опору та не виконання його вказівок. ОСОБА_6 сприйняла висловлені ОСОБА_5 на її адресу погрози як такі, що становлять реальну загрозу життю та здоров`ю, внаслідок попередньо застосованого щодо неї насильства, підкорилася вимогам і перестала намагатися чинити активний фізичний опір, не вчиняла спроби покликати на допомогу. Подолавши волю потерпілої до опору, засуджений у період приблизно з 06:10 до 10:30 вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним та оральним проникненням в тіло потерпілої з використанням геніталій та пляшки без згоди ОСОБА_6 , не припиняючи наносити удари руками та ногами по її тілу.

Дії ОСОБА_5 місцевий суд кваліфікував за ч. 1 ст. 152 КК як дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та іншого предмета без добровільної згоди потерпілої особи.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати вирок місцевого суду і ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Вказує, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, які підтверджують зґвалтування потерпілої. Зокрема, стверджує, що у матеріалах кримінального провадження не знайшов свого підтвердження факт проникнення ОСОБА_5 за допомогою геніталій або інших предметів в тіло потерпілої. Акцентує на тому, що потерпіла дає неправдиві показання щодо дій засудженого.

При цьому захисник наголошує, що суди першої та апеляційної інстанцій упереджено, з обвинувальним ухилом поставилися до розгляду цього кримінального провадження, оскільки визнали винуватість підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1

ст. 152 КК, без належного обґрунтування доказами. Вважає, що матеріалами кримінального провадження доведено нанесення ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень (ст. 125 КК), однак не доведено вчинення злочину, передбаченого ч. 1

ст. 152 КК.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції керується фактичними обставинами, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Однак, у поданій касаційній скарзі захисник, серед іншого, по суті не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, заперечує повноту судового розгляду, фактично не погоджується з оцінкою доказів, наданою судами першої та апеляційної інстанцій, перераховує докази, покладені в основу оскаржуваних судових рішень, надає їм власну оцінку, вказує на недостовірність показань потерпілої, тоді як можливості їх перевірки в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.

Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, перевіряючи обґрунтованість викладених в апеляційних скаргах захисника та засудженого доводів щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК, у своєму рішенні навів докладні мотиви і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу.

За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Свій висновок щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону і в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку. Кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 1

ст. 152 ККє правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Рішення про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, обґрунтував безпосередньо дослідженими доказами. Так, місцевий суд, спростовуючи доводи ОСОБА_5 про те, що він не вчиняв будь-якого фізичного насильства стосовно потерпілої, не примушував її будь-яким чином до статевих зносин з ним, та не ґвалтував її, проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, зазначив, що засуджений хоча і не визнав винуватість в інкримінованому йому злочині, однак плутався у своїх показаннях. В одному випадку вказував про наявність згоди потерпілої щодо статевих зносин, в іншому заперечував щодо будь-якого статевого контакту між ним та потерпілою. Також суд врахував показання потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила, що приблизно о 4-5 годині 01 серпня 2020 року вона вийшла з бару та вирішила прогулятися по вул. Михайлівській. Невдовзі до неї підійшов ОСОБА_5 , вони почали спілкуватися та пішли прогулятися в бік Золотих Воріт. Коли дійшли до покинутого технічного приміщення, що на вулиці Стрітенській, ОСОБА_5 схопив її, підняв та штовхнув всередину цього приміщення. Надалі наніс їй удар ногою в обличчя та, утримуючи уламок скла за горловину, почав їй погрожувати та наносити порізи на її тілі. Надалі вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним та оральним проникненням з використанням геніталій та пляшки без її згоди. Крім того, місцевий суд послався на показання свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що працював водієм таксі. Влітку 2020 року, близько 10-11 години, до нього в авто сіла потерпіла, від якої був сильний запах алкоголю та сечі. Вона була налякана, а її одяг був порваний та брудний. Вона сказала, що її зґвалтували.

Крім наведених судом першої інстанціїпоказань, винуватість засудженого обґрунтовано сукупністю інших доказів, зокрема, фактичних даних, що містяться:

- у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01 серпня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_5 як особу, яка 01 серпня 2020 року вчиняла щодо неї протиправні дії сексуального характеру;

- у протоколі огляду відтворення аудіозапису з мобільного телефону потерпілої, згідно з яким зафіксовано зміст розмови потерпілої з її матір`ю, де потерпіла повідомляє про обставини свого зґвалтування;

- у висновку експерта № 042/1-804-2020, в якому відображено механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій та їх локалізація. При цьому місцевим судом зроблено висновок, що показання потерпілої щодо вчинення стосовно неї насильства з боку засудженого узгоджується з висновком експерта щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень та їх локалізації;

- у висновку експерта від 25 вересня 2020 року № 081-393-2020, згідно з яким на фрагменті палички зі змивом з правої руки потерпілої ОСОБА_6 , які було взято у неї 01 серпня 2020 року, знайдено поодинокі сперматозоїди.

- у протоколі пред`явлення речей для впізнання, згідно з яким потерпіла впізнала фрагмент пляшки з розбитою горловиною, яким засуджений їй погрожував та наносив тілесні ушкодження;

- у протоколі перегляду відеозапису з камери спостереження по вул. Стрітенській в м. Києві з додатком - DVD диском, який було також відтворено під час судового розгляду, згідно з яким 01 серпня 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прямують по вказаній вулиці. Надалі засуджений раптово змінює своє положення на тротуарі щодо потерпілої, таким чином спрямовуючи її рух саме ліворуч, у необхідному йому напрямку. Також, місцевий суд зазначив, що відео містить момент виходу потерпілої

з-за кута будівлі через проміжок часу приблизно у 4 години до автомобіля служби таксі.

Сукупність наведених у вироку доказів підтверджує правильність висновків суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості ОСОБА_5 в зґвалтуванні ОСОБА_6 . Суд належним чином дослідив докази у справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку, з якою погодився апеляційний суд. Докази, наведені у вироку, узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо належності, допустимості, достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними винуватість ОСОБА_5 та, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за зазначеним у вироку законом про кримінальну відповідальність.

У цьому аспекті неспроможними є доводи касаційної скарги захисника, що є аналогічними доводам сторони захисту у місцевому та апеляційному судах, про те, що матеріалами кримінального провадження доведено нанесення ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень (ст. 125 КК), однак не доведено вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК.

Доводи захисника про незаконність ухвали апеляційного суду безпідставні та спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення і матеріалами кримінального провадження.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку, та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням

на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

Вказаних вимог закону судом апеляційної інстанції під час перегляду вироку дотримано.

Апеляційний розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Наведені у касаційній скарзі доводи не ставлять під сумнів правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях і не містять переконливих обґрунтувань, які би давали підстави Верховному Суду безспірно стверджувати, що ці судові рішення постановлено без додержання вимог статей 370, 374, 419 КПК.

На переконання колегії суддів касаційної інстанції, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2

ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3