Номер провадження: 11-кп/813/197/22
Справа № 506/253/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Красноокнянським районним судом Одеської області апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_11 на вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 11 червня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000046 від 06 березня 2020 року, відносно

ОСОБА_10 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чорна Красноокнянського району Одеської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, яка не працевлаштована, не заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

ОСОБА_9 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Красні Окна Одеської області, громадянки України, з середньою освітою, яка не працевлаштована, незаміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судима,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ст.166 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 11 червня 2020 року ОСОБА_10 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.166 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраний ОСОБА_10 ухвалою слідчого судді від 22.04.2020 року.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.166 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраний ОСОБА_9 ухвалою слідчого судді від 22.04.2020 року.

Оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_10 , будучи матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 01.07.2019 близько 04 години 30 хвилин, діючи умисно, залишила впродовж тривалого часу своїх малолітніх дітей без будь - якого нагляду, в будинку за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_4 , де в період часу її відсутності, близько 08 години 00 хвилин виникла пожежа, внаслідок якої її малолітні діти, перебуваючи у безпорадному стані, обумовленому низьким розумовим і віковим розвитком, не змогли залишити приміщення вказаного будинку, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті останніх, які перебувають у прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_10 .

ОСОБА_9 , будучи матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , в стані алкогольного сп`яніння, покинула приміщення вказаного будинку та під впливом алкогольного сп`яніння заснула на вулиці вказаного домогосподарства біля вигрібної ями. В період часу її відсутності у будинку, близько 08 години 00 хвилин виникла пожежа, внаслідок якої її малолітні діти: ОСОБА_15 та ОСОБА_15 , перебуваючи у безпорадному стані, обумовленому низьким розумовим і віковим розвитком, не змогли залишити приміщення вказаного будинку, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті останніх, які перебувають у прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_9 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції заступник прокурора Одеської області ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених, просив скасувати оскаржуваний вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.166 КК України та призначити їм покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що вирок суду підлягає скасуванню, в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особам обвинувачених, внаслідок м`якості, а застосування до обвинувачених положень ст.75 КК України, не узгоджується з нормами закону, які регулюють призначення покарання.

Прокурор вважає, що суд не в повній мірі врахував тяжкість злочину, обставини його вчинення та тяжкі наслідки у вигляді смерті чотирьох малолітніх дітей, які перебувають у прямому причинному зв`язку з діями обвинувачених.

Також поза увагою суду залишився висновок пробації, відповідно до якого ризик небезпеки обвинувачених для суспільства оцінюється як середній.

Прокурор стверджує, що призначене обвинуваченими покарання не є достатнім та необхідним для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, суд, звільняючи обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки застосував до них лише один із обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Правові позиції учасників апеляційного розгляду

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Обвинувачені: ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , їх захисники: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити оскаржений вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, правильність кваліфікації дій, а також доведеність вини обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

У своїй апеляційній скарзі прокурор стверджує про те, що призначене обвинуваченим покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених, внаслідок м`якості.

Апеляційний суд не погоджується з вказаними доводами прокурора з огляду на таке.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Положеннями ст.50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до оскарженого вироку, суд першої інстанції при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступень тяжкості злочину, його наслідки, які призвели до загибелі чотирьох дітей малолітніх дітей, особу винних, зокрема, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 позитивно характеризується за місцем проживання, ОСОБА_10 вагітна, а також врахував доповідь органу з питань пробації, згідно якої зазначено, що ризик небезпеки для суспільства з боку обвинувачених оцінюється як середній.

У відповідності до положень ст.66 КК України, суд 1-ї інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених - щире каяття у вчиненому злочині та перше притягнення до кримінальної відповідальності.

У відповідності до вимог ст.67 КК України, судом встановлена обставина, що обтяжує покарання обвинувачених - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції за вчинення злочину, передбаченого ст.166 КК України, призначив ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Між тим, санкція ст.166 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_9 має малолітню дитину ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_10 має двох малолітніх дітей ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Враховуючи викладене, а також наявність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченим, за результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд приходить до висновку про те, що, призначене обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених внаслідок суворості.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 нетяжкого злочину, дані про особи обвинувачених, апеляційний суд, керуючись положеннями ст.50, 65 КК України, вважає, що достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, буде мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ст.166 КК України.

Разом з тим, в своїй апеляційній скарзі прокурор ставить питання про визнання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ст.166 КК України, натомість апеляційний суд вважає ці вимоги необґрунтованими, оскільки вироком суду першої інстанції вони вже визнані винуватими, що фактично не оспорюються прокурором.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне застосування до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 положень ст.75 КК України, апеляційний суд визнає обґрунтованими з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст.409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд повинен враховувати тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, суд повинен належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для прийняття рішення, й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд, визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, не в повній мірі врахував тяжкість злочину, обставини його вчинення та тяжкі наслідки.

Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону, не навів достатніх мотивів звільнення обвинувачених від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, а застосувавши зазначену правову норму, допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до безпідставного звільнення обвинувачених від відбування покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував та не надав оцінки конкретним обставинам справи, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особам винних, обставинам, що впливають на застосування положень ст.75 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу на тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, однак спричинив тяжкі наслідки у вигляді смерті чотирьох малолітніх дітей, що перебувають у прямому причинному зв`язку з діями обвинувачених.

Окрім того, апеляційний суд надає оцінку обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та вважає за необхідне зазначити, що саме внаслідок такого стану обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не повернулися до будинку та заснули за його межами, залишивши впродовж тривалого часу своїх малолітніх дітей без будь - якого нагляду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що не знижують суспільної небезпечності вчиненого злочину ті обставини, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 раніше не судимі, визнали вину у вчиненому злочині та щиро розкаялися, мають малолітніх дітей.

На думку апеляційного суду зазначені обставини не знижують суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченими злочину та не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про можливість виправлення без відбування покарання та звільнення обвинувачених від його відбування з випробуванням.

Крім того, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі взяті до уваги відомості про особи обвинувачених, які, посягаючи на основні принципи суспільної моральності у сфері виховання дітей, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, всупереч вимог Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 21 лютого 1990 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, статті 51 Конституції України, статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», статті 150 Сімейного кодексу України, які зобов`язують батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров"я, фізичний духовний і моральний розвиток, наглядати за дитиною та убезпечувати її від різноманітних негативних чинників, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, утримувати дитину до досягнення повноліття, злісно не виконали свої батьківські обов`язки по догляду за дітьми, що спричинило тяжкі наслідки.

З огляду на викладене, враховуючи обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, тяжкість наслідків у вигляді смерті чотирьох малолітніх дітей, а також враховуючи висновок органу пробації, у якому зазначено, що ризик небезпеки для суспільства з боку обвинувачених оцінюється як середній, відсутні підстави стверджувати, що обрана судом першої інстанції форма відбування покарання зі звільненням від відбування покарання з випробовуванням в умовах суспільства являється виваженою, справедливою та такою, що відповідатиме вимогам статті 65 КК.

На думку апеляційного суду, звільнення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 від реального відбування покарання за встановлених обставин не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством належної правової охорони найбільш соціально значимих цінностей, як життя і здоров`я малолітніх дітей, що забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що оскаржений вирок не містить переконливого обґрунтування того, що викладені судом першої інстанції обставини у своїй сукупності дають підстави для висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання та його звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без відбування покарання та звільнення їх від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону, тому апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції застосований закон про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.

Наведені обставини, відповідно до положень п.1) ч.1 ст.409; п.) ч.1 ст.413, ст.414;

п.4) ч.1 ст.420 КПК України, є підставами для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування оскарженого вироку в частині призначення покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та ухвалення нового вироку.

Керуючись статтями 370, 372, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 532, ч.5 ст.615 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_11 частково задовольнити.

Вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 11 червня 2020 року, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ст.166 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

- ОСОБА_10 призначити покарання за ст.166 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

- ОСОБА_9 призначити покарання за ст.166 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Виключити з резолютивної частини вироку суду першої інстанції абзаци 2,3,6,7, щодо застосування при призначенні покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 положень ст.75,76 КК України.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Строк відбування покарання засудженим відраховувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженим та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3