Справа № 336/143/23
Номер провадження 1-кп/336/487/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючий суддя ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.10.2022 року №000701 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Куйбишеве, Куйбишевського району, Запорізької області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, працевлаштований, не судимий,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт надійшов до суду 05.01.2023 року.

У відповідності до вимог ч.3 ст.35 КПК України визначено суддю для розгляду кримінального провадження, оскільки відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.01.2023 року справу було передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 06.01.2023 року призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23.01.2023 року призначено судовий розгляд кримінального провадження.

В судовому засіданні 25.01.2021 року визначено наступний обсяг доказів, що підлягають дослідженню та визначено порядок їх дослідження згідно положень ч.3 ст.349 КПК України - допитати обвинуваченого, дослідити інші письмові докази.

Після дачі показів в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 , останній свою вину визнав повністю, погодився з висунутим обвинуваченням.

Учасники провадження не заперечили щодо дослідження в судовому засіданні доказів, зазначених прокурором.

В судовому засіданні сторони виступили в судових дебатах. Прокурор в своїй промові не заперечив щодо призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства, просив призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, звернув увагу про негативне відношення обвинуваченого до скоєного, про можливість виправлення, а тому на підставі 75 КК України вбачав за доцільне звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,

Обвинувачений в своїй промові свою вину визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, дав суду показання, що підтверджують фабулу обвинувачення щодо часу, місця та способу вчинення ним кримінального правопорушення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Судом встановлено, 15.11.2022 року приблизно о 08:10 співробітниками поліції в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності понятих та ОСОБА_4 у приміщенні горища будинку виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/108-22/14691-НЗПРАП від 09.12.2022 являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісу, маса якого складає 1167,336 г. в перерахунку на висушену речовину, яка становить великий розмір, відповідно до наказу №188 від 01.08.2000 МОЗ України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», яку ОСОБА_4 зберігав без мети збуту.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України - незаконне виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобів без мети збуту, вчиненому у великих розмірах.

Позицій учасників судового провадження.

Прокурор звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив щодо призначення обвинуваченому покарання виді 2 років позбавлення волі, на підставі 75 КК України просив звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю за вищезазначеними обставинами, не заперечував проти зібраних по справі доказів та просив їх не досліджувати та розглядати справу, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України та надав суду такі показання, що канабісу зберігав в у будинку за адресою свого місця проживання для власного вживання до часу поки вказаний наркотичний засіб було вилучено співробітниками поліції під час проведення обшуку за місцем його проживання.

Зазначені пояснення обвинуваченого суд оцінює в сукупності з іншими доказами, які підтверджують, що саме внаслідок протиправних дій обвинуваченого як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене у великих розмірах. Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Суд, переконавшись в тому, що обвинувачений розуміє фактичні обставини справи, в його добровільній та істинній позиції, а також те, що в подальшому він не в змозі буде оспорювати фактичні обставини справи в апеляційній інстанції, зібрані по справі докази не досліджував.

Незважаючи на повне визнання вини обвинуваченим, на підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення свідчать докази, дослідженні під час судового розгляду у порядку ст. 94 КПК України.

Судом під час судового засідання були безпосередньо досліджені письмові матеріали кримінального провадження, в тій частині, що характеризують особу ОСОБА_4 підтверджених витрат та речових доказів, щодо достовірності та допустимості наданих стороною обвинувачення доказів, з боку обвинуваченого зауважень щодо наданих документів, заявлено не було.

Визнання обвинуваченим своєї вини, свідчить про те, що він усвідомив суспільно-небезпечний характер своїх дій, визнання ним своєї вини також свідчить про його бажання нести відповідальність за вчинене.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 , разом з визнанням ним своєї вини, підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи і доказами, дослідженими судом.

Досліджені докази узгоджуються з дослідженими поясненнями обвинуваченого в частині, що він незаконно придбав, виготовив та зберігав наркотичні засоби без мети збуту і покази є чіткими та послідовними, а також узгоджуються з дослідженими судом матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 94 КПК України, аналізуючи вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх матеріалів кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, не суперечать між собою, тобто подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого повністю доведена, противоправні дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 309 КК України кваліфіковані вірно оскільки, він при вищезазначених обставинах своїми умисними діями, з метою незаконного придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу, для власних потреб, без мети збуту, в великих розмірах зберігав у будинку до часу поки вказаний наркотичний засіб було вилучено співробітниками поліції під час проведення обшуку за місцем його проживання.

Правова оцінка та мотиви суду.

Суд, ухвалюючи по справі рішення, керується нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав для його ухвалення.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого у ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При ухваленні вироку відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд при постановленні вироку приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушенням, передбачене кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є правовий режим обігу вказаних засобів і речовин, а також здоров`я населення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, спрямований на порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів, в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» від 15.02.1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995 року, незаконно зберігав наркотичний засіб - канабіс для особистого вживання без мети збуту.

Предметом даного злочину є наркотичні засоби психотропні речовини та їх аналоги, а в даному випадку канабіс.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.309 КК України є активні форм протиправної поведінки, а саме незаконні: виробництво; виготовлення; придбання; зберігання; перевезення; пересилання без мети збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_4 проявилися форм протиправної поведінки, а саме незаконне та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, у великих розмірах.

Окрім цього, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 є суб`єктом злочину передбаченого ч.1 ст.309 КК України, оскільки суб`єктом може бути тільки фізична особа, і нести кримінальну відповідальність може громадяни України.

Окрім цього, згідно вимог ч.1 ст. 22 КК України ОСОБА_4 підлягає кримінальній відповідальності, оскільки на час вчинення кримінального правопорушення він досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом. Поняття без мети збуту означає, що винна особа, яка незаконно виготовляє, придбаває, зберігає наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги, не мала за мету безоплатно чи за винагороду в будь-якій формі передати їх у розпорядження іншій особі.

Відповідно до ст. 24 КК України прямий умисел має місце тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Таким чином, прямий умисел характеризується трьома ознаками: 1) усвідомленням суспільної небезпеки діяння; 2) передбаченням суспільно небезпечних наслідків цього діяння; 3) бажанням настання передбачуваних наслідків. Вольовий момент прямого умислу згідно з ч. 2 ст. 24 КК характеризується бажанням особи настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння. Під бажанням наслідків необхідно розуміти прагнення їх настання.

Судом встановлено, що своїми діями ОСОБА_4 не мав на меті реалізовувати наркотичні засоби, оскільки мав намір і бажав використовувати їх для себе.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 309 КК України, формулювання обвинувачення визнане судом доведеним, так як він своїми умисними діями, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, за кваліфікуючою ознакою незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчиненому у великих розмірах.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними долученими доказами, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, під час розгляду кримінального провадження підтверджено незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки ОСОБА_4 , діючи умисно з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне зберігання наркотичного засобу без мети збуту у великих розмірах - канабісу, переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» від 15 лютого 1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно зберігав в своєму житловому будинку наркотичний засіб - канабіс для особистого вживання без мети збуту, до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд по даному кримінальному провадженню, вирішуючи питання призначення покарання ОСОБА_4 , вирішує питання призначення йому покарання у межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 309 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, судом враховується думка прокурора, який в судових дебатах просив призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства, негативного відношення обвинуваченого до скоєного, про можливість виправлення ОСОБА_4 , про можливість вирішення питання і прийняття рішення по справі із застосуванням вимог ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Згідно ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, як законний захід особливої форми державного примусу, як одну з форм реалізації кримінальної відповідальності, індивідуалізації застосування примусу тільки до особи, визнаної винною у вчинені злочину і таке покарання має на меті не тільки кару, а й покарання необхідне й достатнє для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і не повинно мати на меті завдання фізичних страждань або принизити людську гідність.

Приймається до уваги те, що згідно вимог ст. 13 КК України злочин, вчинений ОСОБА_4 є закінченим злочином, оскільки фактично настали суспільно небезпечні наслідки, передбачені ч. 2 ст. 309 КК України, як обов`язкова ознака об`єктивної сторони злочину.

Згідно вимог ст. 19 КК України ОСОБА_4 є осудним, який під час вчинення кримінального правопорушення усвідомлював свої дії, правильно розумів фактичні об`єктивні ознаки злочину, а саме що дії скеровані були стосовно в незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, знав в якій обстановці вчиняє свої дії, знав і усвідомлював в якому місці вчиняє дії, обрав спосіб вчинення правопорушення і усвідомлював про суспільно небезпечні наслідки.

ОСОБА_4 вчинив згідно вимог ст.ст. 23, 24 КК України умисне правопорушення з прямим умислом, оскільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_4 - враховано позитивні і негативні соціальні, фізичні, психічні і правові елементи характеристики особи.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і класифікацію вчиненого ним кримінального правопорушення.

Як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду мав належну процесуальну поведінку, у скоєному покаявся, не намагався уникнути від відповідальності, що також характеризує ОСОБА_4 з позитивної сторони.

Враховано наявність сім`ї, малолітньої дитини, офіційне працевлаштування, відсутність судимостей.

Таким чином, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 66 КК України судом не встановлено.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, з урахуванням обставин кримінального правопорушення і даних про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України, на підставі 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи, що особі яка вчинила правопорушення бути призначено покарання необхідне для попередження нових злочинів, ставлення обвинуваченого до скоєного правопорушення, його наслідки, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 повинно бути призначено покарання, у вигляді позбавлення волі, але вважає можливим від призначеного покарання звільнити з випробуванням, так як його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення обов`язкового контролю за подальшою його поведінкою, та з покладанням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Суд вважає, що оскільки обвинувачений провину свою визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю правопорушення, мав належну процесуальну поведінку, вчинене створило у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві і в житті, він зробив належні висновки для себе, у зв`язку з чим на думку суду встановлені обставини які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, враховуючи посткримінальну поведінку ОСОБА_4 - усвідомлення протиправності вчиненого діяння, висловлювання критичного відношення до своїх дій, зважаючи на характеризуючі дані особи, суд дійшов висновку, що ці фактори істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, по справі встановлені обставини, що пом`якшують покарання настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, що призначення йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ст.75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України є справедливим.

Покарання яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_4 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Призначаючи покарання суд стверджує принцип невідворотності покарання.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Оскільки, запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового слідства не обирався, питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає і не вбачає підстав і потреби в застосовуванні відносно нього запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду, оскільки при відсутнє з цього питання відповідне клопотання прокурора, а відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

В рамках кримінального провадження цивільний позов не заявлявся.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта на проведення судової експертизи матеріалів, речовин і виробів на суму 980,70 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого у повному обсязі на користь держави.

Питання про долю речових доказів і документів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження і таке питання потрібно вирішити в порядку ст.100 КПК України - письмові докази які були долучені до матеріалів кримінального провадження, у подальшому слід зберігати при матеріалах справи, а речові докази, наркотичний засіб - канабіс, вагою 356,72 г., який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Іванівського відділення поліції Каховського відділу поліції ГУНП в Херсонській області - знищити.

Керуючись ст.ст.7,8,9,22,30-33,84-86,110,318,319,349,369-371,373,374,376 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст.309 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст.309 КК України у виді позбавлення я волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази, які передані у камеру зберігання речових доказів ВП №3 ГУНП України в Запорізькій області - наркотичний засіб (канабіс) вагою 1167,336 г. - знищити.

Докази, які характеризують обвинувачену особу і підтверджують вину в скоєному і які були долучені до матеріалів кримінального провадження - зберігати при кримінальній справі.

Стягнути з ОСОБА_4 , в користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи матеріалів, речовин і виробів на суму 755,12 грн.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1