Дата документу 19.01.2023Справа № 554/2472/22
Провадження № 1-кс/554/835/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора у кримінальному провадженні-прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 08 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0002350,-

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2023 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову прокурора у кримінальному провадженні-прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 08 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0002350.

Одночасно зі скаргою заявлено клопотання, у якому просить поновити строк для подачі скарги до слідчого судді на постанову прокурора від 08 лютого 2022 року, оскільки він на даний час перебуває у ДУ «Роменська виправна колонія № 56» та копію оскаржуваної постанови отримав 18 лютого 2022 року через адміністрацію цієї установи, під розписку, після чого не порушуючи строків, 23 лютого 2022 року звернувся до суду із скаргою на постанову про відмову у визнанні потерпілим від 18 лютого 2022 року . В подальшому , в ході розгляду скарги заявнику стало відомо, що кримінальне провадження № 0002350 закрито. Постанову про закриття вказаного кримінального провадежння ОСОБА_3 отримав лише 09.06.2022 року, потім 14.06.2022 року подав скаргу до суду на постанову про закриття кримінального провадження № 0002350 та 28.12.2022 року отримав ухвалу суду від 06.12.2022 року, якою було скасовано постанову про закриття кримінального провадження № 0002350 . Тому вважає вказані причини пропуску строку поважними.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на ті обставини, що 18 лютого 2022 року , під розписку адміністрації Роменської виправної колонії № 56, він отримав постанову прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 про відмову у визанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0002350, яка датована 08 лютим 2022 року.

У постанові прокурор зазначив, що під час досудового розслідування встановлено, що відсутні відомості, які свідчать про завдання ОСОБА_3 моральної та фізичної шкоди.Із вказаним рішенням заявник не погодився, вказує на невідповідність постанови вимогам КПК України, оскільки, на його думку, вона складена неналежним чином, не обґрунтована та не вмотивована. Вона не містить правового обґрунтування щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 з посиланням на докази, які здобуті в результаті слідчих дій в установленому порядку. Також прокурором не було здійснено повної оцінки викладених у заяві ОСОБА_3 обставин та відсутнє обґрунтування наведених висновків щодо незавдання шкоди заявнику з посиланням на конкретні дані та положення закону. Тому вважає, що його клопотання прокурором не було розглянуто у визначений законом спосіб, зокрема, ст. 110 КПК України. З цих підстав просить задовольнити вимоги поданої скарги.

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання, не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся завчасно та належним чином, на адресу суду надав письмову заяву про розгляд скарги без його участі. Скаргі підтримує та прохає задовольнити.

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу без участі заявника.

Прокурор у кримінальному провадженні:прокурор відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 надав заяву, в якій прохав слухати справу без представників відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури. В задоволенні скарги прохав відмовити, посилаючись на те, що 08 лютого 2022 року прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, підстав для скасування якої не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши суть скарги та дослідивши долучені до неї матеріали та надані документи із матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Положеннямист.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Зокрема, відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як слідує зі змісту поданої скарги,заявник ОСОБА_3 просив залучити його як потерпілогов рамках кримінального провадження №0002350.

08 лютого 2022 року постановою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002350 від 17.11.2021 за ч.1 ст. 127 КК України.

Копію вказаної постанови направлено заявнику через Державну установу «Роменська виправна колонія № 56» та отримано останнім 18 лютого 2022 року під розписку , чого не було спростовано під час розгляду даної скарги.

Установлено і це вбачається із представлених суду документів, що на даний час в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебуває кримінальне провадження № 0002350 від 17.11.2021 року за ч.1 ст. 127 КК України, за заявою ОСОБА_3 від 01.09.2019 щодо заподіяння у 2003 році співробітниками УМВС в Полтавській області сильного фізичного болю та інших насильницьких дій з метою отримання від нього визнання.

Під час досудового розслідування, постановою від 08.02.2022 року прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002350 від 17.11.2021 за ч.1 ст. 127 КК України.

Оскаржувана постанова прокурора мотивована, зокрема тим, що ч. 5 ст. 55 КПК України передбачені випадки відмови у визнанні особи потерпілим, оскільки вказана норма не слугує гарантією безпідставного набуття статусу потерпілого. Таким чином, КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, які не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. Аналізуючи склад кримінальних правопорушень, які є предметом розслідування, виходячи із визначення поняття потерпілого, яке міститься у ст. 55 КПК України, прокурор дійшов до висновку, що на момент подання заяв ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення, шкода вже повинна бути завдана останньому від кримінального правопорушення. Так, зі змісту заяв ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення, за якими були внесені відомості до ЄРДР, не вбачається жодного належного обґрунтування, що кримінальними правопорушеннями йому завдано моральну, фізичну або майнову шкоду, та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували відповідні обставини. На підставі викладеного, дійшов до висновку про відмову у визнанні заявника потерпілим.

Ураховуючи наведені заявником обставини, враховуючи його незгоду із рішенням прокурора про відмову у визнанні потерпілим, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язківпотерпілого.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, заявником ОСОБА_3 до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявами про вчинення кримінального правопорушення йому дійсно завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як цепередбачено ч.1 ст.55 КПК України.

Заявником не зазначено, в чому полягає спричинена йому шкода, а також не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому шкоди, імовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань тощо, в розумінні положень ч.1 ст.55 КПК України. Такі відомості відсутній на момент розгляду скарги.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальні правопорушення, які внесені до ЄРДР за відповідними заявами, заявником не наведено конкретних фактів та достатніх даних щодозаподіяння йому шкоди нібито кримінальними правопорушеннями, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак, відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені ОСОБА_3 щодо залучення його до кримінального провадження як потерпілого, та надані у судовому засіданні пояснення, то останній на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні.

Отже, набуття особою статусу потерпілого за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода заявника із процесуальними рішеннями та діями правоохоронних органіву його кримінальній справі не свідчить про набуття статусу потерпілого в ініційованих ним кримінальних провадженнях, що пов`язані із процедурою розслідування діянь, за які його засуджено, і вирок набрав законної сили.

Досудове розслідування кримінального провадження № 0002350 від 17.11.2021 за ч.1 ст. 127 КК України на даний час триває.

За змістом ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбаченихцим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнаєце за необхідне.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно, із дотриманням положень ст.110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, навівши достатньо вагомі підстави та мотиви для такого рішення з посиланням на положення КПК України.

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, його прийняттю передувало проведення аналізу обставин провадження, які мають значення для правильного вирішення вимог заявлених клопотань, а викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова прокурора в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України, позаяк належних і допустимих доказів протилежного суду не представлено.

Таким чином, на момент розгляду скарги встановлено та підтверджується наявними матеріалами, що зазначене в скарзіта ініційоване ОСОБА_3 питання вирішене у передбачений законом спосіб, про що прийнято обґрунтоване рішення щодо відмови у визнанні заявника потерпілим у зв`язку з безпідставністю. За результатами такого розгляду заявника повідомлено, направлено вказану вище постанову, що узгоджується з наведеними вище нормами закону.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вважає, що вказаним процесуальним рішенням прокурора щодо відмови у визнанні потерпілимне порушено гарантій заявника щодо рівності прав, як учасника кримінального провадження, та на реалізацію своїх процесуальних прав на розгляд його звернень тощо.

Разом із тим, у подальшому заявник, як учасник кримінального провадження, наділений відповідним обсягом процесуальних прав, не позбавлений можливості реалізувати їх у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Отже, доводи скарги щодо допущення прокурором порушень вимог ст. 110 КПК України є необґрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги не містять, твердження заявника протягом розгляду скарги достатніми доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя приходить до висновку щодо безпідставності вимог скарги про скасування рішення прокурора.

Крім того, як у матеріалах скарги, так під час розгляду скарги заявником скарги не доведено, що постанова прокурора є необґрунтованою та незаконною.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та доказиз точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні вимог поданої скарги потрібно відмовити в повному обсязі.

Крім того, у скарзі заявник просить поновити пропущений строк на оскарження.

Беручи до уваги доводи, зазначені ОСОБА_3 в скарзі, зокрема, щодо обставин вручення йому постанови прокурора від 08 лютого 2022 року, реалізації ним права на оскарження процесуальних рішень прокурора, які не були спростовані, ураховуючи, що він перебуває в ДУ «Роменська виправна колонія № 56», кримінальне провадження закривалося, лише ухвалою слідчого судді кримінальне провадження було відновлено, тому заявник не може бути позбавлений права на судовий захист, і в даному випадку, останній, звертаючись зі скаргою 11 січня 2023 року,строк, передбачений ч.1 ст.304 КПК України, не пропустив, а відтак звернувся за судовим захистом своїх прав в межах строків, передбачених КПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 22, 24, 55, 110, 220, 303-309, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора у кримінальному провадженні-прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 08 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0002350,- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1