ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1291/23 Справа № 193/27/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

04.04.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі у відеоконференції з ДУ «Софіївська ВК № 45» Дніпропетровської області апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2023р., якою засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ Софіївська ВК № 45 Дніпропетровської області

звільнено умовно-достроково від відбування призначеного покарання, невідбута частина якого складає один рік п`ять місяців 17 днів

за участю прокурора ОСОБА_8

засудженого (в режимі ВКЗ

з Софіївської ВК № 45) ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2023р. засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування призначеного покарання, невідбута частина якого складає один рік п`ять місяців 17 днів.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено прокурором в апеляційному порядку, який в апеляційній скарзі:

- вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновкам суду фактичним обставинам справи;

- зазначає, що суд належним чином не дослідив особу засудженого, який був сім разів засуджений, в тому числі за вчинення статевого злочину та злочин проти громадського порядку, відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, та двічі звільнявся умовно достроково, проте належних висновків для себе не зробив, після умовно дострокового звільнення вчинив два умисні злочини;

- вважає, що засуджений на шлях виправлення не став, а призначеним покаранням, яке відбуває засуджений не досягнуто мети, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України;

- наголошує, що судом не надано належної оцінки висновкам комісії установи виконання покарання по розгляду матеріалів УДО від 13.10.2022р. та 26.01.2023р., якими у застосування умовно дострокового звільнення було відмовлено, оскільки засуджений не довів свого виправлення;

- зазначає, що засуджений має невідшкодований збиток у розмірі 1979,20грн. за проведення експертизи, що є збитком, який завдано державі;

- прохає оскаржувану ухвалу скасувати, у задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи поданої апеляційної скарги, прохав її задовольнити, позицію засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прохав ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку задоволення апеляційної скарги за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення про застосування до засудженого умовно дострокового звільнення суд першої інстанції зазначив, що станом на 07.02.2023р. засуджений відбув, визначених п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, 2/3 призначеного судом строку покарання (три роки і вісім місяців), та невідбута частина покарання складає один рік п`ять місяців і 17 днів позбавлення волі. Засуджений початок призначеного покарання відбував у ДУ Криворізька УВП №3, де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень там не мав. З 27.02.2019р. покарання продовжив відбувати в ДУ Софіївська ВК-45 Дніпропетровської області до моменту розгляду клопотання де характеризується позитивно. Має п`ять заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнень не має, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, у стосунках з персоналом установи виконання покарань ввічливий та щирий, випадків не тактовної поведінки не допускає.

Також судом першої інстанції було встановлено, що засуджений за станом здоров`я працездатний, за власним бажанням працює на швейному виробництві. Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує згідно графіку, до їх виконання ставиться добросовісно. При виконанні дорученої роботи дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується. Спальне місце утримує в чистоті та порядку, сам завжди має охайний зовнішній вигляд.

Заходи виховного характеру відвідує регулярно. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення», «Духовне відродження». Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов.

На час розгляду клопотання має заборгованість за проведення експертиз на суму 1979,20 грн., при цьому заборгованість за виконавчим листом на суму 9694,37 грн. погасив.

Судом першої інстанції також були досліджені відомості про особу засудженого, який раніше неодноразово був засуджений за вчинення, у тому числі, тяжких злочинів та відбував покарання у виді позбавлення волі і двічі, у 2005 та 2011 роках, звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі, а також досліджено витяг з протоколу № 2 від 26.01.2023р. засідання комісії при Софіївській ВК-45, згідно з якою комісією відмовлено у направленні до суду подання про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Також судом першої інстанції було враховано, що у період умовно-дострокових звільнень, які застосовувалися до засудженого раніше, він нових злочинів не вчиняв, останнє умовно-дострокове звільнення було застосовано до засудженого ще понад 11 років тому.

На думку суду першої інстанції, винятково позитивна характеристика засудженого, наявність п`яти заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, які він отримував поступово, щороку, за увесь час відбування покарання у виді подяк від начальника установи, зокрема 16.07.2019р., 11.02.2020р., 29.07.2020р., 22.04.2021р. та 14.07.2022р., відсутність стягнень за увесь період відбування покарання дали підстави для висновку про можливість звільнення засудженого умовно-достроково, оскільки поведінка засудженого повністю відповідає критеріям зразкової поведінки відповідно до ст. 81 КК України.

Суд апеляційної інстанції дослідивши підстави, на які послався суд першої інстанції при задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення, не погоджується з ними за таких підстав.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що засуджений вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області визнаний винуватим у тому, що середині серпня 2017р., переслідуючи мету незаконного придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів для особистого вживання, не переслідуючи мети збуту, умисно, в лісопосадці поблизу АДРЕСА_1 , знайшов кущі дикоростучої коноплі, які вирвав руками, подрібнив їх та перевіз за допомогою велосипеда до місця свого проживання, таким чином придбав їх та зберігав за місцем свого мешкання, які відповідно до висновку фізико-хімічної експертизи №1959-НР від 28.11.2017р., є особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено канабіс, загальна маса якого, в перерахунку на суху речовину, становить 268, 378 г. та 3999,5 г.

Вказаним вироком засудженому за вчинений злочин призначено покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років шість місяців.

Як вбачається із матеріалів провадження, на час розгляду справи засуджений ОСОБА_7 частково відбув строк покарання у виді позбавлення волі 4 (чотири) роки 14 (днів) днів, невідбута частина покарання складає один рік п`ять місяців 17 (сімнадцять) днів.

Так, відповідно до вимог кримінального кодексу України закон передбачає можливість окремій категорії засуджених повністю або частково звільнитися від подальшого відбування покарання після відбуття ними частини строку покарання.

Згідно ч.1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до роз`яснень Постанови ВСУ «Про умовно дострокове звільнення» зазначено, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції неповно та невсебічно врахував особу засудженого, а також сукупність усіх обставин, які обумовили при прийняття ним передчасного рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 81 КК України, передбачають дві основні підстави, при наявності яких у засудженого виникає право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Перша підстава - це фактичне відбуття засудженим певної частини строку покарання. Частиною 3 ст. 81 КК України передбачено співвідношення частини покарання, яку потрібно відбути засудженому до тяжкості злочину, який він вчинив.

Друга підстава визначена ч. 2 ст. 81 КК України, відповідно до якої умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під «сумлінною поведінкою» слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень та відсутності стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений мав:

- п`ять заохочень (подяка) 16.07.2019р. за зразкову поведінку та сумлінне відношення до праці та роботі по самообслуговуванню;

- 11.02.2020р. за сумлінну поведінку та ставлення до робіт по благо устрою установи за підсумками у 4 кварталі 2019р.;

- 29.07.2020р. за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до робіт по самообслуговуванню та благо устрою установи за підсумками роботи у 2 кварталі 2020р.;

- 22.04.2021р. за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до робіт по самообслуговуванню та благо устрою установи за підсумками роботи у 1 кварталі 2020р.;

- 14.07.2022р. за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до робіт по самообслуговуванню та благо устрою установи за підсумками роботи у 2 кварталі 2022р.;

(а.с.10-14)

Відомості про стягнення відсутні.

Відповідно до укладених договорів працює в установі відбування покарань підсобним робітником;

(а.с. 24,25,26)

Суд апеляційної інстанції дослідивши всі довідки про заохочення засудженого, відомості про наявну заборгованість за цивільним позовом за проведення експертизи яка становить 1979,20грн., що також не заперечувалося засудженим у судовому засіданні, після аналізу відомостей про особу засудженого, його поведінку у сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не може беззаперечно вважати, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, та вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі строком три роки за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким. Як вбачається, вчинений засудженим злочин є злочином у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, це передбачені кримінальним законом винні, суспільно небезпечні діяння, які створюють загрозу заподіяння шкоди або заподіюють фактичну шкоду здоров`ю невизначеного кола осіб, підривають заснований на законі порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів в Україні.

Враховуючи викладене вище, не слід залишати поза увагою необхідність дотримання принципу невідворотності покарання, адже саме невідворотність покарання має головний вплив на осіб, які можуть вчинити кримінальні правопорушення, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Принцип невідворотності відповідальності конкретизує більш загальні за змістом принципи законності, рівності громадян перед законом. У зазначеному змісті даний принцип має запобіжний, стримуючий вплив. Принцип невідворотності покарання є першочерговим серед принципів кримінального права і дає право вважати його зверненим головним чином до громадськості.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що засуджений був сім раз судимий, в тому числі за тяжкі злочини, за злочини проти статевої свободи особи, двічі звільнявся умовно достроково, та хоча попередні звільнення засудженого умовно достроково від відбування покарання не впливають на рішення про умовно дострокове звільнення у новому провадженні, проте надають характеристику репутації засудженої особи, яка не може безсумнівно та однозначно вказувати на можливість застосування умовно достроково звільнення від відбування покарання.

Обвинувачений чотири рази засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, покарання відбував реально, проте знову вчиняв новий злочин, а отже є достатні підстави вважати, що відбуте ним покарання не досягло мети, визначеної ст. 50 КК України.

Саме принцип невідворотності покарання, на думку суду апеляційної інстанції, залишений поза увагою судом першої інстанції при прийнятті рішення, про умовно дострокове звільнення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, яку визнано винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Примус, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незважаючи на великі потенційні можливості, примус є не головним, а крайнім засобом боротьби зі злочинністю. Сила примусу, що міститься в санкції кримінально-правової норми Особливої частини КК України, має бути необхідною і достатньою для реалізації завдань, визначених у ст. 1 КК України.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронної системи не допустити безкарності злочинних діянь. Саме безкарність є тим ґрунтом, на якому формується і поширюється правова байдужість у суспільстві.

З наведеного вище вбачається, що є неприпустимим створення відчуття безкарності, яке може утворитися, як у засудженого, щодо якого застосовано покарання за вчинення тяжкого злочину, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів, так і у стороннього спостерігача.

Також не слід залишати поза увагою такий елемент верховенства права як справедливість. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки сукупність усіх чинників, які досліджені судом при розгляді даного питання не відповідають принципам верховенства права у розумінні фактичного строку відбуття покарання.

Крім того умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, а не є обов`язковим, та застосовується у разі відсутності будь-якого найменшого сумніву його законності.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене вище, та керуючись ст.ст. 405, 407,419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2023р., якою засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування призначеного покарання, невідбута частина якого складає один рік п`ять місяців 17 днів - задовольнити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2023р., якою засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування призначеного покарання, невідбута частина якого складає один рік п`ять місяців 17 днів - скасувати.

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання в порядку ст.ст. 81, 82 КК України відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді