Дата документу 30.11.2022Справа № 645/8734/21
Провадження № 1-кп/554/938/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«30» листопада 2022 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №0001076 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 345 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 345 КК України.

В судовому засідання прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтоване тим, що в теперішній час строк дії попередньої ухвали, спливає, розглянути кримінальне провадження до спливу строку дії попередньої ухвали неможливо, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, ризики, які виправдовують застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як тримання під вартою, нікуди не зникли, є реальними та дійсними. Також є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності буде переховуватись від суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню. ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, в провадженні Вовчанського районного суду перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст. 185 ч.1 КК України, що свідчить про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки йому відомо місце їх проживання. А тому прокурор вважає неможливим обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 на відеоконференцію з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не вийшов.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_3 раніше не судимий, та ризики зазначені прокурором, жодним чином не обґрунтовані та взагалі відсутні. Крім того, не заперечував розглянути заявленеклопотання за відсутності обвинуваченого.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч.4 ст. 331 КПК України у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу
Оскільки строк дії ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою спливає, розглянути відповідне клопотання в установленому цим Кодексом порядку, зокрема, за участю обвинуваченого неможливо, враховуючи присутність в судовому засіданні захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, ч.6 ст. 615 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд приходить до висновку про вирішення заявленого прокурором клопотання за відсутності обвинуваченого, у зв`язку з тим, що судове провадження не може бути завершене до спливу продовженого судом строку тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.
Судом встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який під час судового розгляду неодноразово продовжувався, останній раз його було продовжено до 09.12.2022 року, включно.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, вчиненого з метою незаконного збагачення та в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень. Також обвинувачений ніде офіційно не працює, а отже не має постійного джерела доходів та засобів існування, в нього відсутні міцні соціальні зв?язки, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 , з метою ухилення від кримінального покарання може без перешкод залишити місце свого проживання та переховуватися від суду.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства чи суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96 від 26.07.2001, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Тому, на думку суду, дійсно, існує певна ймовірність того, що обвинувачений може вдатись до відповідних дій, а отже про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Разом з тим, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув?язнення.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що хоча суворість покарання є визначальним елементом під час оцінки ризику переховуватись від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість кримінального правопорушення (рішення у справі «Мамедова проти Росії»).

Також, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні. Зокрема, у справі "Волощук проти України" ("Sergey Volosyuk v. Ukraine", рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, "Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою... Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання" (пункти 37, 38).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий, має постійне місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Доводи прокурора щодо того, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілого та свідків суд вважає безпідставними та такими, що не доведені під час розгляду клопотання.

Крім того, впливу на потерпілого та свідків можна уникнути шляхом покладення обов`язку, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме уникнення спілкування з будь-якою особою.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то суд зазначає, що ОСОБА_3 є раніше не судимою особою, даних щодо ухвалення обвинувального вироку у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 185 КК України, яке перебуває на розгляді у Вовчанському районному суді матеріали справи не містять, а тому, суд вважає, що такий ризик не є доведеним.

Таким чином, оцінюючи ризики, на які посилаються прокурор, як на одну з підстав для продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує те, що Європейський суд з прав людини вбачає порушення права на особисту недоторканність та свободу у випадках, коли суди у своїх рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежуються «схематичними» мотивами, як «неналежна поведінка обвинуваченого», «тяжкість покарання, що загрожує» тощо (рішення у справі «І.А. проти Франції»). В ухвалі суду мають бути зазначені обставини, що дають підставу очікувати, що цей ризик (ризики) справдяться і для цього слідчий, прокурор мають надати суду докази цього (рішення у справі «Александр Макаров проти Росії»). Суд не повинен керуватись припущеннями про наявність ризику (ризиків) обґрунтовуючи застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, інакше це б свідчило про явну зневагу до презумпції невинуватості.

Вищевикладені судом в ухвалі суду обставини, спростовують доводи прокурора щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої національні суди повинні з?ясувати, чи є тримання особи під вартою єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов?язків, а також можливість обмежитися в даному випадку застосування менш сурового (альтернативного) запобіжного заходу: «Клішин проти України» від 23.02.2012 року «Підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами. Небажання особи зізнатися чи дати «потрібні показання» не можуть бути підставами для взяття під варту».

З урахуванням вимог ст. 331 КПК України, виходячи з положень ст.ст. 177, 183, 194 КПК України, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , обставини вчинення ним вказаних злочинів, вагомість наявних доказів вчинення ним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку, суд вважає, що у клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_3 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, оскільки вважає, що для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов?язків, а отже його належну поведінку та запобігання ризику, визначеного у п.1 ч.1 вказаної статті, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, строком на 60 днів, з покладенням на нього обов?язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 199, 331, 369-372, 616 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання процесуального прокурора Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, строком на 2 /два/ місяці, тобто до 30 січня 2023 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації, проживання;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- не відвідувати розважальні заклади та заклади, де дозволено вживати алкогольні напої.

В інші частині клопотання відмовити.

Визначити строк дії ухвали тривалістю два місяці - до 30 січня 2023 року.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання Харківському РУП №2 ГУНП в Харківській області.

Харківському РУП №2 ГУНП в Харківській області негайно поставити на облік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який буде відбувати домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. Крім того, у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі 0,25 розміру мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на прокурора Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 .

Копію ухвали надіслати учасникам кримінального провадження, до відома, а ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та Харківському РУП №2 ГУНП в Харківській області, для виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
У разі, якщо особа перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Октябрського районного суду
м. Полтави: ОСОБА_1