Справа № 742/2794/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/227/23
Категорія - ч.1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0000234 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Журавка, Прилуцького району, Чернігівської області, мешканець АДРЕСА_1 , одружений, освіта середня, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 користь потерпілого ОСОБА_8 5000 грн. моральної шкоди, 155,99 грн. майнової шкоди та 3012 грн. витрат на правову допомогу.

Вироком місцевого суду встановлено, що 21.06.2022 близько 00 год. 10 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік господарства АДРЕСА_2 , переслідуючи єдиний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останнім, умисно наніс два удари правою ногою та один удар лівою ногою по голові потерпілого. Продовжуючи свої неправомірні дії, обвинувачений наніс два удари правою ногою в обличчя ОСОБА_8 , з правого боку, коли останній лежав на землі, в результаті чого потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погодившись із рішенням суду, представник потерпілого - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин. Також просив стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 155,99 грн. матеріальної шкоди, 15000 грн. моральної шкоди та всі витрати на правову допомогу. Апелянт зазначив, що розмір морального відшкодування не відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого, яких останній зазнав унаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень. Також місцевий суд безпідставно та без належного мотивування істотно зменшив розмір витрат ОСОБА_8 на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, котрий просив апеляційну скаргу задовольнити частково; обвинуваченого ОСОБА_7 , який погодився з думкою прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, за який його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі представником потерпілого не оспорюються.

Доводи апелянта про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального проступку та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначене ОСОБА_7 покарання за вчинений ним кримінальний проступок зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального проступку, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_7 виду та розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги конкретні обставини кримінального провадження; відношення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; позитивно характеризується за місцем проживання; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; та обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання саме у виді штрафу, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи наведене, доводи представника потерпілого про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги у цій частині.

Крім того, у матеріалах кримінального провадження наявний цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, що складається з витрат на лікування у розмірі 2116,20 грн., моральної шкоди в розмірі 15000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Місцевий суд даний цивільний позов задовольнив частково та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 5000 грн. моральної шкоди, 155,99 грн. матеріальної шкоди та понесені потерпілим витрати на правову допомогу в сумі 3012 грн.

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого не погодився із розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки в його підзахисного, через протиправну поведінку обвинуваченого, тривалий час був порушений звичний порядок життя, зокрема, через звернення до лікарні, проходження лікування, та неодноразові виклики до поліції та суду в подальшому.

Проте, вказані доводи апелянта не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, згідно пункту 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пункт 9 зазначеної вище Постанови встановлює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 про стягнення на його користь завданої моральної шкоди з обвинуваченого, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів, розмір стягнутого з ОСОБА_7 на користь потерпілого морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав останній.

Відтак, апеляційна скарга представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 не підлягає задоволенню у цій частині.

Разом з тим, доводи представника потерпілого про безпідставне зменшення місцевим судом розміру витрат ОСОБА_8 на правову допомогу, є слушними, з огляду на таке.

Положеннями ч.1 ст.124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

За змістом п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать, зокрема витрати на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 91 КПК України, розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

У матеріалах кримінального провадження наявні договір, укладений між потерпілим ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_9 для надання правової допомоги від 02 серпня 2022 року (а.к.п.30), ордер на надання правової допомоги (а.к.п.34), протокол погодження договірної ціни за надання послуг від 02.08.2022 (а.к.п.31) та квитанція до прибуткового касового ордера №01 від 09 листопада 2022 року про сплату за договором про адвокатські послугу 10000 грн., що на думку колегії суддів, є належним документом, який може слугувати доказом оплати потерпілим витрат за надану їй юридичну допомогу.

Відтак, на переконання колегії суддів, є помилковим висновок місцевого суду про часткове відшкодування з ОСОБА_7 на користь потерпілого витрат на правову допомогу, оскільки долучені ОСОБА_8 до цивільного позову документи підтверджують витрати на правову допомогу в заявленому ним розмірі, який є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом ОСОБА_9 роботами, витраченим часом, а також обсягом наданих ним послуг, та узгоджується з укладеним між адвокатом та потерпілим договором про надання правничої допомоги.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правову допомогу не можна визнати законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим, вирок у цій частині підлягає зміні, а тому, апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню.

Крім того, згідно ордеру на надання правової допомоги (а.к.п.79), протоколу погодження договірної ціни за надання послуг від 08.12.2022 (а.к.п.82) та квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 08 грудня 2022 року про сплату за договором про адвокатські послуги (а.к.п.81), потерпілим ОСОБА_8 сплачено 3000 грн. за підготовку та подання адвокатом ОСОБА_9 апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції. А тому вказані витрати також підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити, в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 13000 (тринадцять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4