Номер провадження: 11-сс/813/1471/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю
прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000077 за апеляційною скаргою прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно , -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, а саме: нежитлову будівлю площею 582 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
На вказану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на нежитлову будівлю площею 582 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, шляхом заборони будь яким особам вчиняти будь - які дії, направлені на відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна чи перереєстрації його у будь який спосіб.
Заборонити всім суб`єктам державної реєстрації прав, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь- які реєстраційні дії відносно вказаного об`єкту нерухомого майна.
Вказує, що рішення слідчого судді є незаконним та таким, що суперечить нормам процесуального права.
Слідчий суддя під час розгляду клопотання не врахував приписи ч. 1 ст. 98 КПК України.
Слідчим суддею не враховані долучені до матеріалів клопотання показання свідків, постанова про призначення судової оціночно-земельної експертизи та будівельно-технічної експертизи, проведення яких на теперішній час триває.
Прокурор зазначає, що слідчим суддею було накладено арешт на вказану будівлю, проте ухвалою слідчого судді від 23.09.2022 року арешт було скасовано. Після чого 26.09.2022 року здійснено фактичне відчуження нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом здійснення державної реєстрації іпотеки.
З метою недопустимості подальшої передачі будь кому в оренду, переоформлення, перереєстрації до з`ясування всіх обставин скоєння кримінального правопорушення, що в подальшому може ускладнить встановлення істини та проведення необхідних слідчих дій, та подальшого виведення земельної ділянки з державної власності вважає, що в даному випадку розумним та співмірним обмеженню права користування буде накладення арешту на майно.
Необхідність арешту нерухомого майна полягає у забезпеченні унеможливлення посадовими особами ТОВ «ЮІГ» та іншими особами здійснити перереєстрацію нерухомого майна та земельної ділянки, попередження подальшої забудови самовільно зайнятої земельної ділянки або здійснення реконструкції нерухомого майна.
Орган досудового розслідування виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення вважає, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлова будівля, яка розташована на вказаній ділянці відповідають критеріям речових доказів.
Вказує, що з метою забезпечення наявності в кримінальному провадженні доказової бази доцільним буде застосування заходу по його збереженню, а саме арешту майна і в подальшому використане відповідно ст. 84, 91 КПК України для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Прокурор зазначає, що під час досудового розслідування виникла необхідність в забезпеченні кримінального провадження шляхом арешту для збереження тих об`єктів, які на думку органу слідства мають статус речового доказу і збереження таких доказів необхідне з самого початку встановлення їх наявності для запобігання змінам, знищенню та відчуженню.
В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_7 зазначає, що слідчий суддя всебічно, повно та обґрунтовано вивчив надані до суду матеріали та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального права.
Стверджує, що в наданому до суду клопотанні та в матеріалах справи відсутні будь які документи, які б підтверджували долучення матеріалів допиту свідків чи прізвища цих осіб.
Експертиза, яка була призначена 24.11.2021 року ще не закінчена з незрозумілих підстав.
Слідчий суддя дійшов вірного висновку, що потреби досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні на теперішній час не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи про які йдеться у клопотанні про накладення арешту.
Жодній особі у вказаному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру.
Посадові особи ТОВ «ЮІГ» не є особами щодо яких здійснюється кримінальне провадження, не мають статусу підозрюваних, обвинувачених чи засуджених у кримінальному провадженні, а також об`єкт нерухомого майна не є об`єктом кримінального правопорушення, не набутий кримінально протиправним шляхом та не отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Адвокат вказує, що знаряддям злочину в даній статті виступає офіційний документ збережений на матеріальному носії, жодним чином будівля третьої особи, яка не підпадає під ознаки вчинення кримінального правопорушення, не містить на собі сліди злочину та не отримана протиправним шляхом не може бути знаряддям злочину службове підроблення.
Посилання сторони обвинувачення лише на постанову про визнання речовим доказом не є підставою для обмеження права власності.
Позиції учасників.
Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Адвокат ОСОБА_7 вказувала на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора та просила залишити її без задоволення.
Мотиви суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з з клопотанням про арешт майна, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Положеннями ч. 1,2 ст. 173 КПК України, визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
Як убачається з матеріалів провадження 28.09.2022 року старший слідчий СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 подала клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000077 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України за фактом внесення невстановленими особами завідомо недостовірних відомостей до офіціальних документів з метою узаконення права власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого слідчий суддя , як видно із ухвали виходив із того , що арешт на вказаний об`єкт нерухомості в рамках цього кримінального провадження був накладений 09.11.2021 року , знятий ухвалою слідчого судді від 23.09.2022 року.
Слідчий суддя зазначив, що будь- які відомості про те, що ТОВ ЮІГ являється недобросовісним набувачем вказаного майна у слідчого відсутні, як і відсутні відомості про те, що на теперішній час здійснюються будь- які процедури оскарження рішень чи документів на підставі яких ТОВ ЮІГ було набуто право власності на цей об`єкт нерухомості.
Кримінальне провадження здійснюється з 02.11.2021 року, станом на 13.10.2022 року в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні відомості , які б свідчили про незаконність набуття ТОВ ЮІГ об`єкту нерухомості на який просить накласти арешт прокурор.
Не вбачається, що протягом тривалого часу проведення досудового розслідування слідчим чи прокурором були призначені експертні дослідження документів, на підставі яких було набуто право власності на вказаний об`єкт, тощо.
Слідчий суддя зазначив , що з моменту накладення слідчим суддею арешту на вказане майно протягом майже року органом досудового розслідування не проводилися відповідні експертизи, слідчі дії для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, розслідування велося неефективно, що підтверджено прокурором.
Слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено на даний час, що потреби досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться у клопотанні.
Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді, і доводи апеляційної скарги такі висновки не спростовують.
Неефективність досудового розслідування не може бути визнано підставою , яка обґрунтовує необхідність в подальшому арешті майна , на чому вірно наголошує слідчий суддя.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Крім того , колегія суддів відзначає, що апелянтом на теперішній час не доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям речового доказу.
Як видно, клопотання слідчого про накладення арешту на об`єкт нерухомості обґрунтоване необхідністю збереження вказаного об`єкту нерухомості як речового доказу, оскільки є достатні підстави вважати , що вказане нежитлове приміщення є об`єктом кримінально протиправних дій та фактично отриманим в результаті вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК , що свідчить про відповідність критеріям ст. 98 КПК.
Постанова про визнання нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки , про яку йдеться мова в апеляційній скарзі прокурора речовими доказами у матеріалах кримінального провадження відсутня. Не було надано такої постанови прокурором і під час апеляційного розгляду.
Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого чи прокурора про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє можливості провести аналіз з яких підстав слідчий зробив висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.
Згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.
Натомість вбачається, що досудове розслідування кримінального провадження, в рамках якого до суду подано клопотання про арешт майна внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК.
Згідно диспозиції ст. 366 КК України за якою здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000077, кримінальна відповідальність за вказаною нормою кримінального закону, передбачена за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
З наведеного вбачається, що предметом злочину у даному випадку є саме офіційні документи, а не об`єкт нерухомості. Будь- яких переконливих обґрунтувань, що земельна ділянка та нерухоме майно, які зазначені в апеляційній скарзі можуть зберігати на собі сліди даного злочину ні слідчим у клопотанні ні прокурором в апеляційній скарзі не зазначені.
Апеляційний суд вважає, що прокурором під час апеляційного розгляду не доведено, що приміщення нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідає критеріям майна визначеним у ст. 98 КПК на яке відповідно до ст. 170 КПК України у даному кримінальному провадженні може бути накладений арешт, і що накладення арешту на об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 буде розумним та співрозмірними обмеженням права власності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 366 КК за фактом службового підроблення офіційних документів , зокрема технічного паспорту, інших документів від ФОП " ОСОБА_9 " і т.п.
Доводи прокурора, що арешт майна необхідний також з метою попередження подальшої забудови самовільно зайнятої земельної ділянки або здійснення реконструкції нерухомого майна не можуть бути визнані достатньою правовою підставою для арешту майна, оскільки земельна ділянка у даному кримінальному провадженні не є об`єктом злочину. Ці питання мають вирішуватися компетентними органами виконавчої влади та правоохоронними органами шляхом вжиття відповідних заходів реагування в межах компетенції.
Також, апеляційний суд зауважує, що особі, у власності якої перебуває майно, на яке прокурор просить накласти арешт, на даний час не пред`явлено підозру у даному кримінальному провадженні .
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомості .
Зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи, не можна визнати обґрунтованою підставою для скасування ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом рішення про задоволення клопотання слідчого, як на тому наполягає апелянт.
Матеріали, які надав слідчий до клопотання не доводять наявності достатніх підстав для накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомості на майно на день розгляду клопотання та апеляційного розгляду.
Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 170, 173, 404, 405, 407, 422, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладенні арешту на майно залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення іоскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4