Справа №760/978/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

31 березня 2023 р. м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України, дані про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011732 від 11.10.2017 р. клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 3 лютого 2023 р. обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11 лютого 2023 р. включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Прокурор подав суду письмове клопотання, в якому просила продовжити строк перебування під вартою обвинуваченого.

Прокурор зазначив, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування оскільки він відразу після вчинення злочину вчинив дії, направленні на приховування факту вчинення вказаного кримінального правопорушення, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, попросив свого товариша сховати викрадений автомобіль, оскільки його може розшукувати поліція, та пояснив, що йому на певний час треба зникнути, до місця свого проживання та роботи не повернувся, не забрав з місця роботи належні йому, що свідчить про те, що ОСОБА_5 переховувався від правоохоронних органів, у зв`язку із чим, 29.11.2018 ОСОБА_5 було оголошено в розшук в межах України, а після встановлення факту, що він залишив Україну 28.12.2018 його оголошено в міжнародний розшук.

В клопотанні прокурор зазначає, що ОСОБА_5 не має місця реєстрації у межах міста Києва, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, до моменту затримання існував за рахунок випадкових підробітків та коштів, які йому перераховувала його мати. Крім цього, за місцем реєстрації ОСОБА_5 не проживає, що може ускладнити його виклик для участі у судових засіданнях, або ж взагалі сприяти його ухиленню від явки у суд, а в подальшому ухиленню від кримінальної відповідальності.

Прокурор зазначає, що обвинувачений може впливати на свідка ОСОБА_6 , оскільки він є його близьким товаришем. Даний вплив може сприяти уникненню обвинуваченим кримінальної відповідальності.

На той факт, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інший злочин, вказує те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і усвідомлюючи це обвинувачений ОСОБА_5 може намагатися знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають значення у кримінальному провадженні, а також вважає, що ОСОБА_5 може також вчиняти інші кримінальні правопорушення насильницького та матеріального характеру, оскільки залишив роботу, не має постійного джерела доходів.

Виходячи із цього прокурор просив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити.

Захисник та обвинувачений проти задоволення клопотання заперечували. Так, захисник зазначив, що у обвинуваченого погіршився стан здоров`я, а тому він потребує щомісячних процедур, які можуть здійснюватися тільки за межами СІЗО, а тому це є підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, оскільки в СІЗО він не може отримати належну медичну допомогу.

Також захисник вказав, що у обвинуваченого немає закордонного паспорту, а тому не зможе перетнути кордон. Захисник вказав, що ОСОБА_5 не переховувався від суду в РФ, а працював там. Докази в даному кримінальному провадженні всі досліджені, на свідків впливати він не зможе, оскільки йому не відоме місце їх знаходження.

Крім того, обвинувачений має сталі соціальні зв`язки, має дружину, позитивно характеризується за місцем попереднього ув`язнення та місцем проживання.

Виходячи із зазначеного, захисник просив суд змінити йому вид запобіжного заходу на домашній арешт або визначити заставу.

Обвинувачений захисника підтримав, вказав, що є спортсменом, а тому йому потрібно підтримувати належну фізичну форму, а також йому потрібна медична допомога.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачують ОСОБА_5 та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до наступних висновків.

На даний час ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу зменшилися лише частково, а з минулого судового засідання не зменшилися. Наразі ОСОБА_5 може переховуватись від суду, може впливати на свідків, зникнути та перебувати тривалий час у розшуку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки це свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатню високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Обвинувачений обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законодавством передбачена максимальна міра покарання, а тому судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , вид та міру покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, суд вважає наявним ризик того, що він може переховуватися від суду задля уникнення даного покарання.

Крім того, в судовому засіданні не допитані всі свідки, тому суд вважає, що перебуваючи на волі, обвинувачений може впливати на них та такими діями вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні.

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини (пункт 44 рішення від 18 грудня 2012 р. по справі Сопин проти Російської Федерації), «Суд повторює, що виправданий страх помсти, часто може бути достатнім для того, щоб залякані свідки відмовилися від участі в кримінальному процесі в цілому».

Суд наголошує на тому, що виключний перелік ризиків, запобігти яким має запобіжний захід, визначений ч. 1 ст. 177 КПК України. Виходячи з цього суд не вправі зважати на інші ризики та має зазначати в ухвалі дійсні ризики, а не кожен раз різні чи нові. Враховуючи те, що судовий розгляд триває достатньо довго з об`єктивних причин, ризики із минулих судових засідань залишаються ті самі, оскільки процесуальна стадія не змінюється. Таким чином, кожного разу суд зазначає дійсні ризики, яким кожного разу надає нову оцінку.

Суду не надано достатніх доказів того, що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України та зазначені в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва, якою ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з минулого судового засідання, суттєво зменшилися чи зникли. Будь-які дані у суду щодо цього також відсутні.

Так, суду не надано документів, щоб підтверджували факт суттєвого погіршення здоров`я обвинуваченого, а також той факт, що лікування можливе лише за межами СІЗО.

Також суду не надано будь-яких документів, що б підтверджували неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я.

Враховуючи вищевикладене, на думку суду до обвинуваченого ОСОБА_5 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, розглядаючи можливість застосування до ОСОБА_5 альтернативних запобіжних заходів, суд враховує особу обвинуваченого, а також тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , можливість переховуватись від суду, а тому не вбачає підстав для застосування інших запобіжних заходів.

Суд наголошує на тому, що виключний перелік ризиків, запобігти яким має запобіжний захід, визначений ч. 1 ст. 177 КПК України. Виходячи з цього суд не вправі зважати на інші ризики та має зазначати в ухвалі дійсні ризики, а не кожен раз різні чи нові. Враховуючи те, що судовий розгляд триває достатньо довго з об`єктивних причин, ризики із минулих судових засідань залишаються ті самі, оскільки процесуальна стадія не змінюється. Таким чином, кожного разу суд зазначає дійсні ризики, яким кожного разу надає нову оцінку.

Суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.

Таким чином, на даний час суду не надано достатніх доказів того, що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України та зазначені в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва, якою ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з минулого судового засідання, суттєво зменшилися чи зникли. Будь-які дані у суду щодо цього також відсутні.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини. Таким чином, суд не визначає розмір застави.

Виходячи із зазначеного, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 29 травня 2023 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 5 квітня 2023 р.

Суддя ОСОБА_1