Справа № 491/899/22
Провадження № 1-кп/507/8/2023
Номер рядка звіту 11
В И Р О К
06.02.2023 рокусмт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
з участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_3
представник потерпілого адвокат ОСОБА_5
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_6
захисник адвокат ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-
спеціальною освітою, працюючого головою правління АТЗГ «Райагробуд»,
раніше не судимого, утримується під вартою з 26 серпня 2022 року,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,
04 травня 2015 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_4 , які знаходились на літньому майданчику бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому по АДРЕСА_2 , виникла сварка, через те, що ОСОБА_4 , зіштовхнув ОСОБА_6 зі стільця та намагався нанести удар келихом ОСОБА_8 . В ході сварки ОСОБА_6 з раптово виниклого умислу на підґрунті неправомірних дій ОСОБА_4 відносно нього та його брата ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, за допомогою пивного скляного келиху, який взяв зі столу в ліву руку з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , умисно наніс останньому удар келихом в область щелепи справа, від якого келих розбився та його уламками спричинив при цьому ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді різаної рани правої половини шиї з ушкодженням лицьової артерії та яремної вени, які були небезпечними для життя та здоров`я в момент заподіяння. Після цього, ОСОБА_6 припинив будь-які дії щодо нанесення ударів та закликав надати ОСОБА_4 допомогу.
Через кілька хвилин після отриманих ушкоджень лицьової артерії, яремної вени та значної крововтрати, ОСОБА_4 була надана невідкладна медична допомога.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 умисно заподіяв ОСОБА_4 тяжке тілесні ушкодження, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєні інкримінуємого йому кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що він проживає в м.Ананьїв Одеської області. ОСОБА_4 знає як односельця, ніяких відносин з ним не мав. 04 травня 2015 року він зі своїм з братом ОСОБА_8 у вечірній час повертався з роботи додому. По дорозі вони заїхали в бар «Олександр» придбати додому пива. Вони зайшли в бар, замовили 2 л пива в пластикову пляшку і сіли за стіл чекати. На літній площадці бару за столом сидів ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , які вживали пиво. Через деякий час до них під`їхав ОСОБА_10 і сів за столик. Про що вони розмовляли він не чув. Через деякий час, ОСОБА_4 взяв два бокали, які були наполовину з пивом та йшов до їх столика. Підходячи до столу, ОСОБА_4 демонстративно вилив пиво з покалів на землю, підійшов до їх столу та ліктем зіштовхнув його зі стільця, а сам сів на стілець, поставив пусті бокали на стіл та почав висловлювати якісь претензії до ОСОБА_8 , який сидів поруч. Впавши зі стільця, він знаходився на лівому коліні та побачив як ОСОБА_4 взяв пивний бокал зі столу та замахнувся для удару в голову ОСОБА_8 . Він на декілька секунд відвів погляд, а коли піднявся, то побачив, що його брат ОСОБА_8 лежить на землі, а ОСОБА_4 встав та розвернувся в його бік та тримав в руці пивний бокал. Чи наніс ОСОБА_4 удар ОСОБА_8 він небачив, однак вважав, що наніс, так як останній лежав на землі. Так як у ОСОБА_4 в руці був пивний бокал і він був налаштований агресивно, то він подумав, що ОСОБА_4 спробує нанести удар бокалом і йому. З метою самозахисту та бажаючи припинити протиправні дії ОСОБА_4 , він взяв пивний бокал зі столу в ліву руку і несильно (без замаху) вдарив ОСОБА_4 в область щелепи з правого боку. Він удару пивний бокал розбився. ОСОБА_4 рукою взявся з щелепу і він побачив з під руки кров і зрозумів, що наніс якійсь ушкодження ОСОБА_4 , а тому сказав, що ОСОБА_4 необхідно відвести в лікарню. В цей чес, до них підійшли ОСОБА_9 , та ОСОБА_11 , які забрали ОСОБА_4 та на автомобілі відвезли до лікарні. Він з братом також поїхали додому. В подальшому він виїхав до м.Одеса, так як на його адресу надходили погрози і він боявся за своє життя. Він не хотів спричиняти ОСОБА_4 тілесні ушкодження чи заподіяти йому смерть, так як в нього взагалі не було ніяких відносин чи неприязних стосунків з ним, він просто намагався захиститись і не розраховував, що бокал розіб`ється, так як удар він наніс не сильно, без замаху. В скоєному щиро кається, просив його суворо не карати.
Свої свідчення обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив при проведенні з ним слідчого експерименту, в ході якого на місці події розказав і показав на манекені, які події відбувались в барі «Олександр» та як він наніс удар ОСОБА_4 (а.с. 178-180)
Судом досліджено в судовому засіданні всі докази, надані прокурором на підтвердження вини ОСОБА_6 в скоєні інкримінуємого йому кримінального правопорушення, а саме:
- рапорт чергового Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_12 від 04.05.2015 року з якого, видно, що 04 травня 2015 року о 19 годині 29 хвилин до Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області надійшло повідомлення від лікаря-хірурга Ананьївської ЦРЛ ОСОБА_13 , про те, що 04.05.2015 року приблизно о 18 годині до приймального відділення лікарні доставлено ОСОБА_14 діагнозом «різана рана шиї» (а.с. 99)
- заяву ОСОБА_15 від 04.05.2015 року, з якої видно, що ОСОБА_15 звернулась до Ананьївського РВ із заявою про вжиття заходів відносно ОСОБА_16 , який вчинив напад на ОСОБА_4 та заподіяв йому тілесні ушкодження в області шиї (а.с. 100);
- заяву ОСОБА_4 з якої видно, що ОСОБА_4 звернувся до Ананьївського РВ із заявою про вжиття заходів відносно ОСОБА_16 , який наніс йому удар пивним бокалом в область шиї та спричинив тілесні ушкодження (а.с. 102);
- протокол огляду місця події від 04.05.2015 року з фототаблицями, з якого видно, що працівниками Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області було оглянуто території літнього майданчику біля магазину «Олександр» по вул. Леніна, 69 в м.Ананьїв Одеської області. У сміттєвому ящику було виявлено уламки скла від пивного бокалу, які вилучено з місця огляду (а.с. 103-107);
- постанову про визнання речовими доказами від 05 травня 2015 року згідно якої вилучені в картонній коробці уламки скла при огляді місця події визнано речовими доказами по кримінальному провадженню та передані на зберігання до камери схову Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с. 109);
- протокол огляду предмету від 28 вересня 2022 року з якого видно, що 27 уламків скла, які були вилучені при огляді місця події, були оглянуті в якості речових доказу. Вказані уламки різного розміру та форми (а.с. ).
- довідку Комунальної установи «Ананьївська центральна районна лікарня» № 188 від 08 травня 2015 року з якої видно, що ОСОБА_4 поступив до лікарні 04.05.2015 року о 18 годині 10 хвилин в хірургічне відділення. Діагноз: різана рана правої половини шиї з пораненням лицевої артерій та яремної вени (а.с. 110);
- висновок про результати розгляду звернення громадянина ОСОБА_17 , від 23 травня 2015 року з якого видно, що він був свідком конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_18 26 квітня 2015 року (а.с. 121);
- висновки експертів № 2430 від 30.10.2015 року, № 78 від 26.04.2016 року, № 131 від 07.06.2016 року, № 380/16 від 09.02.2017 року, № 154 від 05.09.2022 року згідно яких у ОСОБА_4 були наступні тілесні ушкодження: різана рана ділянки кута нижньої щелепи та підщелепної ділянки справа з пошкодженням зовнішньої яремної вени та лицевої артерії, які могли утворитись від одноразової дії ріжучих предметів, якими могли бути уламки скляного келиха. Зазначені ушкодження могли утворитись 04.05.2015 року та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Дане ушкодження могло утворитись внаслідок одного травматичного впливу ріжучого предмета на ділянку шиї постраждалого. Більш точно встановити механізм виникнення даного ушкодження не можливо. Дана різана рана утворилась внаслідок цілеспрямованої ріжучої дії гострого предмета (що могло бути з боку сторонньої особи). За своїм характером спричинене постраждалому поранення є різаним, тобто, воно спричинено дією ріжучого предмету. Таким предметом міг бути і уламок келиху. У розпорядження експертів немає об`єктивних даних щодо можливості отримання даного ушкодження внаслідок дії саме скляного пивного келиха місткістю 0.5 літра старого зразка. Так чи інакше, якщо мова йде про дію скляного келиха, то утворення різаної рани можливо ним лише за умови, що келих розбився, за рахунок чого мала сформуватись ріжуча кромка (а.с. 122-166);
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що в травні 2015 року у вечірній час він знаходився в кафе у м. Ананьїв Одеської області. У кафе він перебував із своїми знайомими ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Вони сиділи за столиком на літній площадці. За іншим столом на цій же площадці сиділи також ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Він взяв в руки пивні бокали та йшов до барної стійки. Проходячи біля столу, за яким сиділи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , у нього виникла з ними словесна сварка. В ході сварки, він можливо хотів вдарити ОСОБА_8 , однак ОСОБА_6 наніс йому удар пивним келихом, який держав в лівій руці, в область обличчя. Келих розбився і ОСОБА_6 сказав, що в нього кров на шиї. В цей час, до нього підійшли ОСОБА_11 та ОСОБА_21 і відвезли його до лікарні, де йому надали медичну допомогу. В даний час, ОСОБА_6 відшкодував всі матеріальні та моральні збитки йому, він до нього не має претензій, цивільний позов заявляти не буде. Вважає, що між ними виникло непорозуміння і як наслідок йому були спричинені тілесні ушкодження. Просив призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане із позбавленням волі, про що також надав суду відповідну заяву (а.с 208).
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що дійсно 04 травня 2015 року він разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_22 знаходились в барі «Олександр» в м.Ананьїв Одеської області, де вживали пиво. За одному із столиків знаходився ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . ОСОБА_4 пішов до барної стійки за пивом, а він із ОСОБА_22 залишись за столиком. Через деякий час він почув сварку між ОСОБА_4 та ще кимось. Піднявшись із-за столу він побачив, що ОСОБА_4 стояв біля столика, за яким раніше сиділи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Підійшовши до ОСОБА_4 він побачив, що він держиться рукою за шию і з-під руки виступає кров. Він разом із ОСОБА_22 вивели ОСОБА_4 з кафе та автомобілі відвезли до лікарні. Як ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, хто і чим наніс йому удар він не бачив.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в м.Ананьїв Одеської області ті знає ОСОБА_4 як односельця. Ніяких конфліктів чи неприязних відносин з ним не має. В травні 2015 року він разом із братом ОСОБА_6 їхали додому та по дорозі заїхали в бар « ОСОБА_23 », щоб купити пива додому. Вони зайшли в бар, замовили 2 літри пива в пляшку та сіли за столик чекати замовлення. В іншій частині бару за столиком сидів ОСОБА_4 та ОСОБА_9 та вживали пиво. Через деякий час до них під`їхав ОСОБА_11 та сів за їх стіл. Хто про що розмовляв він не чув. Через деякий час він побачив, що до їх столика наближається ОСОБА_4 з двома келихами з пивом в руках. Підходячи до столика, ОСОБА_4 демонстративно вилив пиво на підлогу, зіштовхнув ОСОБА_6 зі стільця, а сам сім на вказаний стілець та поставив бокали на стіл перед собою. Після цього, ОСОБА_4 почав виражатись на його адресу нецензурною лайкою та питати чи відповідає він за свої поступки, при цьому не пояснюючи причину конфлікту. Він відповів, що нічого поганого не робив, після чого ОСОБА_4 взяв в руку пивний бокал та замахнувся ним, що вдарити його в голову. Він відхилися від удару і разом зі стільцем впав на підлогу, а ОСОБА_4 піднявся зі стільця і розвернувся до ОСОБА_6 . Коли він піднявся зі стільця, то ОСОБА_4 тримався рукою за шию і з під руки йшла кров, а ОСОБА_24 говорив ОСОБА_9 , та ОСОБА_25 , які підійшли в цей момент, що ОСОБА_4 необхідно відвести до лікарні. ОСОБА_9 та ОСОБА_11 забрали ОСОБА_4 в автомобіль і повезли до лікарні, а він з братом поїхали додому.
Згідно ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до вимог ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а відповідно до вимог ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
На думку суду, прокурором не вірно кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України як замах на вбивство, тобто замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, виходячи зі слідуючого.
Прокурор обвинувачує ОСОБА_6 у вчинені вказаного злочину з прямим умислом. Відповідно до ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Тобто, ОСОБА_6 умисно наносив удар ОСОБА_4 уламком скляного келиху в область шиї з метою його вбивства, однак не зміг довести свій умисел з незалежних від його волі причин ( ОСОБА_18 відштовхнув ОСОБА_4 від повторного удару уламком келиху). Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Згідно ст. 15 ч.1 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату . Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому, разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення (постанова ВС від 09.10.2018 року по справі № 760/4968/15-к).
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що дійсно 04 травня 2015 року у вечірній час він знаходився в барі «Олександр» в м.Ананьїв, де ОСОБА_4 підійшов до столу за яким він сидів з братом з келихами в руках та зіштовхнув його на землю, а сам сів за стіл та намагався нанести удар келихом його брату. Піднявшись з підлоги, він побачив, що ОСОБА_4 стояв навпроти нього та тримав в руці пивний келих. В цей час ОСОБА_8 лежав зі стільцем на землю, і він вважаючи, що ОСОБА_4 наніс останньому удар і бажає нанести і йому удар, з метою самозахисту та припинення протиправних дій з боку ОСОБА_4 , взяв зі столу пивний келих, який приніс ОСОБА_4 та наніс йому удар келихом в область щелепи. Він удару келих розбився і ОСОБА_4 схопився за щелепу рукою і він побачив кров, яка виступала з під руки. Більше він ніяких дій не вчиняв. Умислу на вбивство ОСОБА_4 у нього не було і він наносив удар цілим келихом без замаху, а не уламком келиха, тобто намагався припинити протиправні дії ОСОБА_4 та захистити себе, так як вважав загрозу своєму здоров`ю від ОСОБА_4 реальною. Наносячи удар ОСОБА_4 цілим келихом він не розраховував, що він розіб`ється та спричинить останньому ушкодження шиї у вигляді порізів.
Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив свідчення ОСОБА_6 та пояснив, що дійсно ОСОБА_6 наніс йому один удар келихом в область щелепи від якого келих розбився і уламками наніс йому тілесні ушкодження в область шиї. ОСОБА_6 не намагався йому наносити ще удари.
Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснили, що вони взагалі не бачили моменту нанесення удару ОСОБА_4 , а підійшли до ОСОБА_4 , так як почули сварку і ОСОБА_4 вже тримався за шию. Свідок ОСОБА_18 доповнив, що він не бачив, щоб ОСОБА_6 намагався, ще нанести удар ОСОБА_4 і ОСОБА_4 він не відштовхував.
Свідок ОСОБА_8 пояснив, що дійсно ОСОБА_4 підійшов до столу, зіштовхнув ОСОБА_6 зі стільця і намагався нанести удар келихом йому в голову. Однак, він відхилився від удару і разом зі стільцем впав на землю. Як ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_4 він не бачив.
Свідчення потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_8 повністю узгоджуються зі свідченнями ОСОБА_6 та матеріалами кримінального провадження.
З повідомлення про підозру від 07.05.2015 року ОСОБА_6 видно, що йому інкримінувався нанесення умисного удару келихом ОСОБА_4 з метою заподіяння смерті і лише в 2022 році в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_4 удар уламком келиха, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами.
Вказані обставини, які були встановлені в судовому засіданні, спростовують наявність у ОСОБА_6 прямого умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_4 , так як ОСОБА_6 наніс один удар пивним келихом, а не уламком келиха (підготовленим предметом), як зазначено в обвинувальному акті, а також після нанесення удару, розбиття келиха та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 сам зупинився і не намагався продовжити наносити удари ОСОБА_4 . Згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження ОСОБА_4 були спричинені одномоментно, тобто в результаті одного удару. В обвинувальному акті взагалі не зазначено та органами досудового розслідування не встановлено де ОСОБА_6 взяв уламок келиха, чи він сам його розбив чи взяв розбитий келих. Крім того, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_6 намагався нанести ОСОБА_4 ще удари, однак ОСОБА_18 , відштовхнув його, увівши від удару, як це вказано в обвинувальному акті.
Інших доказів, які б вказували на наявність прямого умислу у ОСОБА_6 на умисне вбивство ОСОБА_26 прокурором не надано.
Клопотання сторони захисту про кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 128 КК України також не підлягає задоволенню, так як відповідальність за вказаною статтею настає за нанесення тяжких тілесних ушкоджень з необережності.
Згідно ст. 25 КК України необережність поділяється на кримінальну протиправну самовпевненість та кримінальну протиправну недбалість.
Необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.
Необережність є кримінальною протиправною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
Сторона захисту стверджує, що наносячи удар келихом ОСОБА_4 , ОСОБА_6 не думав, що келих розіб`ється і ОСОБА_4 будуть заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, так як він наносив удар без замаху, а також келих був з товстого скла. Тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_4 були заподіяні одномоментно у результаті розбиття келиха об щелепу ОСОБА_4 та подальшого порізу шиї уламками келиха. ОСОБА_6 не передбачав, що келих розіб`ється і уламками скла буде спричинено ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження. А тому, дії ОСОБА_6 сторона захисту просила кваліфікувати за ст. 128 КК України.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 не бачив як ОСОБА_26 наніс удар ОСОБА_8 , а лише бачив ОСОБА_8 , який лежав на землі і припускав, що ОСОБА_4 міг його вдарити. Крім того, коли ОСОБА_4 повернувся до нього і в руці тримав келих, то він взяв зі столу келих та наніс ним удар ОСОБА_4 в область щелепи, хоча ОСОБА_4 не вчиняв ніяких дій та не висловлював будь-яких погроз. Тому, на думку суду, ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_4 удар келихом в область щелепи з метою заподіяння тілесних ушкоджень, тобто умисел ОСОБА_6 був направлений на заподіяння ОСОБА_4 , тілесних ушкоджень не визначеного ступеню тяжкості. Наносячи удар ОСОБА_4 келихом, який був скляним і крихким, в область щелепи, ОСОБА_6 , маючи певний життєвий досвід, повинен був розуміти, що келих скляний і від удару об голову чи щелепу може розбитись і нанести порання потерпілому.
Згідно ст. 24 КК України непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Обвинувачений стверджує, що він не бажав настання наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень потерпілого, а не також не передбачав можливість розбиття келиху. Проте будь-яких конкретних обставин, які давали б ОСОБА_6 підстави вважати, що шкода для здоров`я потерпілого не настане, або може бути спричинена лише незначна шкода (наприклад, наявність на потерпілому шолому, каски або інших засобів захисту), у даній конкретній ситуації були відсутні. ОСОБА_6 наносив ОСОБА_4 цілеспрямований удар скляним келихом в область щелепи і припускав настання суспільно небезпечних наслідків та повинен був перебачити можливість розбиття скляного келиха.
При непрямому умислі особа усвідомлює, що саме її конкретна дія чи бездіяльність може спричинити певний суспільно небезпечний наслідок, і тим самим у загальному вигляді передбачає розвиток причинно-наслідкового зв`язку між своїм діянням і можливим його наслідком. Проте наслідок цей особа передбачає лише як можливий результат свого діяння. Воля особи в цьому разі не спрямована на досягнення суспільно небезпечного наслідку. Незважаючи на передбачення можливості настання такого наслідку, особа не має потреби в його досягненні, він їй не потрібний ні як основний, ні як проміжний наслідок. Але особа, не спрямовуючи свою волю на досягнення наслідку, все ж таки свідомо допускає його настання. При цьому у неї відсутній розрахунок на його відвернення. Частіше таке свідоме допущення виражається у байдужому ставленні до настання такого наслідку. В окремих випадках свідоме допущення суспільно небезпечних наслідків може виявитися в безпідставному розрахунку на їх ненастання. Воля особи ніби спрямована на недопущення наслідків свого діяння, проте розрахунок і надії її абстрактні, невиразні, ні на чому конкретно не грунтуються. Тут має місце так званий розрахунок на «навмання».
Умисел може бути невизначеним (неконкретизованим), при якому суб`єкт бажає або свідомо допускає настання шкідливих наслідків тим чи іншим інтересам, але він не має чіткого уявлення про те, якою фактично буде шкода. При завданні ударів келихом в область щелепи винний не передбачає, які фактично тілесні ушкодження будуть заподіяні потерпілому: легкі, середньої тяжкості чи тяжкі. Однак у таких випадках він передбачає можливість спричинення будь-якого за ступенем тяжкості тілесного ушкодження потерпілому і бажає або свідомо допускає їх настання. Відповідальність у такому випадку настає за фактично спричинений наслідок (постанова ВС від 15 вересня 2022 року по справі № 577/195/20).
За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 121 КК України тяжке тілесне ушкодження, так як в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 умисно наніс удар келихом ОСОБА_4 в область щелепи, внаслідок чого келих розбився та його уламками завдав потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Право вийти за межі пред`явленого обвинувачення надано суду відповідно до ч.3 ст. 337 КПК України, оскільки це покращує становище обвинуваченого.
За таких обставин, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати:
з п.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України (замах на вбивство, тобто замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині) на ч.1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження.
За місцем проживання ОСОБА_4 в м.Ананьїв Подільського району Одеської області характеризується позитивно, проживає одиноко (170-171).
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При обранні покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.65 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, має постійне місце проживання та роботи, раніше не судимий, (а.с. 119-120, 168-169), а також суд враховує пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин.
Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 не має.
Обставиною, що пом`якшує його відповідальність є: часткове визнання вини, відшкодування заподіяних збитків.
З урахуванням всіх обставин у справі, даних, що характеризують особу обвинуваченого, думки потерпілого про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, поведінку потерпілого, який спровокував конфлікт, беручи до уваги, що збитки повністю відшкодовані, відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ст. 121 ч.1 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Згідно ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання, тому клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою задоволенню не підлягає.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 тримання під вартою необхідно змінити на особисте зобов`язання до вступу вироку в законну силу.
Цивільний позов не заявлений.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 76 КК України, ст.ст. 370, 374-376 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання - 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишити без задоволення.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 - тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання до вступу вироку в законну силу, звільнивши ОСОБА_6 з під варти в залі суду.
Речові докази по справі після набрання вироком законної сили: уламки скла, які зберігаються в камері схову Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області (СПД №1 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області) - знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з моменту його проголошення до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області.
Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_6 , адвокату ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_4 , представнику потерілого адвокату ОСОБА_5 .
Суддя: ОСОБА_1