Справа № 932/158/23
Провадження № 1-кс/932/49/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтовано наступним.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.02.2015 до 07.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ з 07.11.2015 до 14.05.2022, проходив службу в Національній поліції України, останнього звільнено зі служби на підставі наказу Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області № 43 о/с від 14.05.2022.

Водночас ОСОБА_6 , у порушення вимог ст. 1, 2, 17, 19 Конституції України, добровільно зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто скоїв злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Після тимчасової окупації території Маріупольського району в т.ч. безпосередньо м. Маріуполя, представниками незаконного збройного формування «ДНР» які є частиною окупаційної адміністрації РФ, на окупованих територіях створили у складі так званого «МВД ДНР» територіальні підрозділи поліції, серед яких в т.ч. « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташувався за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно «Постановления народного совета донецкой народной республики» від 07.08.2015 року було прийнято «Закон о полиции ДНР». Так відповідно ч. 1 ст. 1 так званого закону о поліції (Полиция это государственный вооруженный орган исполнительной власти, предназначенный для защиты жизни, здоровья, прав и свобод человека и гражданина, интересов общества и государства от противоправных посягательств, охраны общественного порядка и обеспечения общественной безопасности). Крім того, відповідно ст. 24 так званого закону о поліції встановлено, що (сотрудник полиции это должностное лицо, состоящее на службе в органах внутренних дел Донецкой Народной Республики, которое наделено полномочиями по осуществлению обязанностей и прав полиции, и имеет специальное звание, присвоенное в определенном законом порядке. Сотрудник полиции, проходящий службу в территориальном органе, выполняет обязанности, возложенные на полицию, и реализует права, предоставленные полиции, в пределах территории, обслуживаемой этим территориальным органом, в соответствии с замещаемой должностью и должностным регламентом (должностной инструкцией). За пределами указанной территории сотрудник полиции выполняет обязанности, возложенные на полицию, и реализует права, предоставленные полиции, в порядке, определяемом руководителем государственного органа исполнительной власти в сфере внутренних дел и в соответствии с действующим законодательством Донецкой Народной Республики. Сотруднику полиции выдается служебное удостоверение, образцы которых утверждаются государственным органом исполнительной власти в сфере внутренних дел.

Так, ОСОБА_6 , будучи громадянином України та молодшим інспектором взводу реагування Маріупольського міжрайонного відділу поліції охорони в Донецькій області, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, підтримуючи рішення та дії держави-агресора, не виконав наказу керівництва Маріупольського МВПО від 24.03.2022 № 1 «Про організацію службової і господарської діяльності підрозділів Маріупольського МВПО», розпорядження від 04.05.2022 № 137/43/48/01-2022 «Про необхідність прибути до будь-якого органу поліції на підконтрольній Україні території, ужити всіх можливих способів щодо оповіщення керівного складу Маріупольського МВПО про своє місце перебування та приступити до виконання службових обов`язків» та, відповідно, не прибув до місця збору особового складу - АДРЕСА_3 (на базі Управління поліції охорони в Дніпропетровській області) або безпосередньо до місця дислокації Маріупольського МВПО адміністративної будівлі Покровського районного відділення Маріупольського МВ УПО в Донецькій області № 11 по вул. Мандрика в м. Покровськ, Донецької області, залишився на тимчасово окупованих територіях та до виконання службових обов`язків не приступив, внаслідок чого 14.05.2022 року останнього було звільнено зі служби в поліції.

При цьому, приблизно на початку червня 2022 року, але не пізніше 06.08.2022 (точна дата в ході досудового розслідування не встановлена), перебуваючи на території міста Маріуполя, Донецької області, маючи умисел на зайняття посади у незаконному правоохоронному органі - так званому «Мариупольском городском отделе государственной службы вневедомственной охраны УГСВО МВД ДНР», створеному на тимчасово окупованій території України, та реалізуючи його вступив в злочинну змову з окупаційними військами російської федерації та представниками так званої «ДНР», та отримавши від них пропозицію про зайняття посади у вищевказаному незаконному правоохоронному органі влади, в порушення вимог Конституції України та Законів України, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, а також негативні наслідки, що можуть настати внаслідок їх реалізації, добровільно погодився на вказану пропозицію.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу та надавши добровільну згоду на виконання функцій працівника правоохоронного органу у незаконно створеному на тимчасово окупованій території України правоохоронному органі - у так званому «Мариупольском городском отделе государственной службы вневедомственной охраны УГСВО МВД ДНР», розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, а також негативні наслідки, що можуть настати внаслідок їх реалізації, зі своїх особистих мотивів та бажання працювати у незаконному правоохоронному органі, погоджуючись на пропозицію представників держави-агресора - Російської Федерації та представників незаконних збройних формувань так званої «ДНР» у невстановлений час, але не пізніше 06.08.2022, перебуваючи на території міста Маріуполя, Донецької області, ОСОБА_6 , діючи умисно, після свого призначення на відповідну посаду, склав присягу працівника «органов внутренних дел Донецкой Народной Республики» і приступив до виконання покладених на нього представниками окупаційних військ Російської Федерації та так званої «ДНР» обов`язків, чим зайняв посаду та добровільно приймає участь у діяльності незаконного правоохоронного органу - так званого «Мариупольского городского отдела государственной службы вневедомственной охраны УГСВО МВД ДНР».

Таким чином, ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється в добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У зв`язку зі збройною агресією та воєнним станом в Україні, захопленням території Маріупольського району Донецької області та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» № 274 (7395) від 28.12.2022, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повістку про виклик особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 02.01.2023 з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., на 03.01.2023 з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., на 04.01.2023 з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., за зазначеною в повістці адресою для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, допиту підозрюваного тощо.

Жодного разу у призначений час громадянин України ОСОБА_6 не прибув у призначене місце, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

28 грудня 2022 року слідчим за погодженням з прокурором з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, повідомлено ОСОБА_6 про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений діючим кримінальним процесуальним законодавством України, а саме вручено захиснику ОСОБА_6 адвокатові ОСОБА_4 .

Таким чином 28.12.2022 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме в добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

На даний час встановлені ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, тому слідство вважає за необхідне на даному етапі розслідування обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, про що просить слідчого суддю.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання. Вказав, що підозра необгрунтована і висновок про причетність ОСОБА_6 до скоєння даного злочину, ґрунтується лише на припущеннях.

Вислухавши пояснення прокурора та захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Як встановлено ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Отже, застосування запобіжного заходу можливе лише у випадку доведеності обґрунтованої підозри.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що підозра обґрунтовується виключно даними, які отримані з чужих слів, показаннями осіб, які безпосередньо не спостерігали і не фіксували обставин вчинення даного злочину, а також з веб-ресурсів мережі Інтернет, фотографій особи, яка можливо причетна до скоєння даного злочину, що є суперечливим з точки зору кримінально-процесуального доказування.

Так, в матеріалах клопотання є фотографія особи, що нібито схожа на ОСОБА_6 , який приймає присягу працівника правоохоронного органу так званої «ДНР», і його впізнав колишній співробітник Маріупольського міжрайонного відділу поліції охорони. Проте такі факти потребують додаткової перевірки.

При цьому також неможливо перевірити факт «добровільності» вступу підозрюваного на службу до окупаційних органів влади, оскільки це може бути під загрозою застосування насильства до самого підозрюваного, членів його сім`ї, шляхом шантажу, підкупу тощо. Відтак, посилання у клопотанні на те, що ОСОБА_6 добровільно вступив на службу до УГСВО МВД ДНР, є дещо передчасним.

Відповідно до змісту ст. ст. 91, 92, 94 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В силу положень ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Слідчий суддя вважає, що докази, які надані органом досудового розслідування, не є переконливими, і на підставі оцінки цих доказів не є можливим обрати особі винятковий запобіжний захід, лише припускаючи, що це саме ОСОБА_6 зображений на фотографіях, не перевіривши, які саме ним дії були вчиненні для вступу на службу до окупаційної влади та за яких обставин. Фактично клопотання ґрунтується на припущеннях органу досудового розслідування.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Отже, розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у відсутність підозрюваного, є можливим за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Обов`язок доведення факту перебування підозрюваного, обвинуваченого на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або у міжнародному розшуку покладається на слідчого, прокурора, який подав клопотання про застосування запобіжного заходу, та підтверджується відповідними відомостями (довідка, витяг із бази даних Інтерполу тощо). При цьому після затримання особи, яка перебувала у міжнародному розшуку, слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки такої особи до органу досудового розслідування, юрисдикція якого поширюється на місце вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого.

Однак доказів, що ОСОБА_6 дійсно перебуває на тимчасово окупованій території чи на території РФ, в матеріалах клопотання не має. Підозрюваний міг з того часу виїхати до російської федерації, або повернутися в Україну, або перебувати у Польщі чи іншій країні за закордонним паспортом, тобто факт перебування підозрюваного на окупованій території знову таки ґрунтується лише на припущеннях.

Відтак, слідчим суддею не встановлено обставин, передбачених ч. 6 ст. 193 КПК України, які б давали підстави розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу саме у відсутність підозрюваного.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В даному випадку слідчий суддя не може піддати ОСОБА_6 необґрунтованому процесуальному примусу, оскільки надані слідчим матеріали не свідчать про обґрунтованість підозри, а відтак підстав для обрання запобіжного заходу не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

З матеріалів клопотання встановлено, що підозра вручена в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 135 КПК України, тобто шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Вручення підозри саме таким чином здійснюється лише тоді, коли існують достатні підстави вважати, що підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором. Однак матеріалами клопотання це не доведено, оскільки м. Маріуполь є тимчасово окупованим, тому перевірити чи дійсно ОСОБА_6 знаходиться на цій території, слідчий суддя позбавлений можливості, а стороною обвинувачення ці обставини не доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 199, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_7