Справа № 346/2128/20
Провадження № 1-кп/346/139/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №1-кп/346/139/22, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 10.04.2020 року за № 0000316, щодо:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, не працює, освіта середня спеціальна, раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.345 КК України;
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не одруженого, не працює, освіта середня, судимого вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19.09.2016 року за ч.3 ст. 286 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 2 роки 10 місяців, яке відбув,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України;
ВСТАНОВИВ:
обвинувачений ОСОБА_4 незаконно заволодів транспортним засобом потерпілого ОСОБА_7 , а також умисно заподіяв легке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 як працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.
Злочини обвинуваченим ОСОБА_4 вчинено за наступних обставин.

10.04.2020 року приблизно о 13.00 год. в м.Коломиї, по вул.Карпатській, Івано-Франківської області, неподалік приміщення магазину «Панна Ванна», обвинувачені зустрілися з потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , куди останній приїхав на автомобілі марки «BMW 320», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору, реєстрація Румунії, який мав намір придбати обвинувачений ОСОБА_4 .

В процесі огляду даного автомобіля потерпілий сів за його кермо, та він і обвинувачені з метою випробування автомобіля під час їзди поїхали ним до приміщення магазину «Зупинка», що знаходиться на тій же вулиці.
В подальшому обвинувачені повторно стали оглядати автомобіль та слухати як працює двигун, під час чого обвинувачений ОСОБА_4 сів за кермо цього транспортного засобу, двигун якого працював, та запропонував потерпілому, який знаходився на відстані близько двох метрів від автомобіля, знизити ціну автомобіля на 100 доларів США та продати це майно за 1900 доларів США, на що потерпілий категорично не погоджувався. В зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_4 з метою реалізації виниклого раптово умислу на незаконне заволодіння цим транспортним засобом, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивами, скориставшись тим, що двигун автомобіля працював, без здійснення оплати за придбання автомобіля різко зрушив з місця події, під час чого обвинувачений ОСОБА_5 , який знаходився поблизу однієї із задніх дверцят, оглядаючи задню частину автомобіля, різко заскочив в салон автомобіля, та вони поїхали в напрямку смт.Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, де були затримані працівниками поліції.
За вказівкою оперативного чергового чергової частини Коломийського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області, капітана поліції ОСОБА_9 дільничним офіцером цього відділу поліції, капітаном поліції ОСОБА_8 спільно зі слідчим цього ж відділу, капітаном поліції ОСОБА_10 здійснено виїзд в смт. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, а саме на вул.С.Стрільців, позаду приміщення супермаркету «Вопак», для надання допомоги під час проведення огляду місця події, у зв`язку із затриманням вищезазначеного автомобіля.
Перебуваючи за вказаною адресою, слідчий ОСОБА_10 пояснив всім присутнім, що буде здійснюватись вказана слідча дія та надав вказівку капітану поліції ОСОБА_8 , здійснювати фото- та відео фіксацію проведення цієї слідчої дії за допомогою камери відеонагляду марки «Panasonic». О 16:20 год. під час здійснення ОСОБА_8 такої фіксації обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 є працівником правоохоронного органу, так як останній перебував у форменому одязі працівника поліції та виконував службові обов`язки, умисно наніс своєю правою ногою один удар йому в область стегна лівої ноги, в результаті чого потерпілому ОСОБА_8 спричинено легке тілесне ушкодження у виді синця в ділянці лівого стегна.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, визнав повністю, а щодо обвинувачення за ч.2 ст.289 КК України - частково.
Він ствердив, що 10.04.2020 року він з метою придбання зазначеного вище автомобіля зустрівся з обвинуваченим ОСОБА_5 біля магазину «Панна Ванна» , де вони вдвох зустрілися з потерпілим ОСОБА_7 , який продавав вищевказаний автомобіль за ціною 2 200 доларів США та був згідний знизити цю ціну до 2000 доларів США. ОСОБА_4 запропонував йому знизити цю суму до 1 900 доларів США, на що потерпілій не погодився, між ними виник спір, який розсердив цього обвинуваченого. Під час цієї розмови останній знаходився за кермом автомобіля, двигун якого працював, а обвинувачений ОСОБА_5 оглядав задню частину автомобіля.
Обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи під впливом гніву, не повідомляючи про початок руху, ні потерпілому, ні обвинуваченому ОСОБА_5 , різко зрушив з місця, внаслідок чого ОСОБА_5 був змушений різко заскочити в салон автомобіля, та вони поїхали в напрямку смт.Отинії Коломийського району.

Таким чином, і обвинувачений ОСОБА_4 , і його захисник ОСОБА_6 вважають, що цей обвинувачений повинен нести відповідальність за ч.1 ст.289 КК України, оскільки він не мав жодної попередньої домовленості про незаконне заволодіння вказаним автомобілем з обвинуваченим ОСОБА_5 , який їхав з ним лише для того щоб оглянути цей автомобіль, оскільки намір незаконно заволодіти цим майном виник у ОСОБА_4 раптово і через те, що потерпілий не бажав знизити розмір плати за автомобіль.

У вчиненому ОСОБА_4 щиро розкаюється, він і його захисник просять врахувати, що ОСОБА_4 раніше не судимий, є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, а також повністю відшкодував потерпілим завдану шкоду.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що він не мав жодної попередньої домовленості з обвинуваченим ОСОБА_4 на незаконне заволодіння вказаним автомобілем, оскільки вони їхали оглянути цей транспортний засіб, який мав намір придбати обвинувачений ОСОБА_4 . ОСОБА_5 також ствердив, що він на час розмови ОСОБА_4 і потерпілого ОСОБА_7 оглядав задню частину даного автомобіля, а тому не знаходився поблизу них та не чув детально їхньої розмови щодо купівлі-продажу даного автомобіля, а лише чув, що ОСОБА_4 пропонував ціну 1900 доларів США, на що потерпілий не погоджувався.
Коли ОСОБА_4 , знаходячись за кермом автомобіля, різко та несподівано для ОСОБА_5 зрушив з місця, то останній ледь встиг заскочити через задні дверцята в салон автомобіля. На час цього йому не було відомо, що ОСОБА_4 незаконно заволодів цим транспортних засобом, та ОСОБА_5 вважав, що ОСОБА_4 оплатив потерпілому за придбання даного майна, про що ОСОБА_4 запевняв ОСОБА_5 .
Тому обвинувачений ОСОБА_5 просить його виправдати.

Крім вказаних показань обвинувачених, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_7 та умисного заподіяння легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 як працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, повністю доводиться такими дослідженими в судових засіданнях доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що у вищевказаних місці і час обвинувачені оглядали вказаний автомобіль яким користувався цей потерпілий, та вони всі разом їхали даним автомобілем під керуванням потерпілого з метою перевірки якості їзди. Після зупинки поблизу приміщення магазину «Панна Ванна» потерпілий надавав обвинуваченим можливість порадитися, відійшовши від них.
В подальшому між цим потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_4 виник словесний спір, під час якого вказаний обвинувачений сидів на місці водія автомобіля, двигун якого працював, та пробував перемикати передачі відповідною ручкою. Причиною спору було те, що ОСОБА_4 запропонував потерпілому знизити суму до 1 900 доларів США, на що потерпілій не погодився, оскільки бажав отримати за автомобіль 2 000 доларів США. Під час цього спору ОСОБА_4 без будь-кого повідомлення та дозволу потерпілого, різко зрушив з місця , а ОСОБА_5 заскочив в задню частину салону автомобіля. Потерпілий біг за автомобілем, однак, останній швидко віддалявся. Тоді потерпілий звернувся до випадкового водія (як виявилося - свідка ОСОБА_11 ), автомобіль якого був припаркований біля вказаного магазину, та вони стали наздоганяти автомобіль потерпілого. Однак, на роздоріжжі в с.Шепарівці Коломийського району вони поїхали в напрямку с.Товмачика цього ж району, звідки повернулися, не наздогнавши автомобіль, яким (як виявилося пізніше) обвинувачені поїхали в іншому напрямку, а саме до смт.Отинії Коломийського району.

Потерпілий ОСОБА_7 також ствердив, що завдана шкода йому повністю і добровільно відшкодована, він не має жодних претензій до обвинувачених та просить їх суворо не карати.

- показами свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що в 2020 році (місяць пригадати не може) бачив трьох чоловіків, які оглядали автомобіль сірого кольору поблизу приміщення магазину «Панна Ванна», що в м.Коломиї, по вул.Карпатській, Івано-Франківської області. Через деякий час один з цих чоловіків попросив свідка наздогнати автомобіль, угон якого здійснили інші два чоловіки. Вказаний свідок намагався наздогнати даний автомобіль своїм транспортним засобом, однак, не зміг цього зробити. Потерпілий ОСОБА_7 під час цього також перебував в салоні автомобіля свідка та телефонував до органу поліції, повідомляючи про вказаний угон. В судовому засіданні цей свідок ствердив, що точно сказати не може чи тими двома чоловіками були обвинувачені, оскільки на їх обличчі були захисні маски;
- показами свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що в 2020 році (місяць пригадати не може) він разом зі свідком ОСОБА_11 приїхав в м.Коломию та бачили з певної відстані, що один з чоловіків продавав автомобіль сірого кольору (можливо марки «Mercedes»), а два чоловіки оглядали його. Під час того, коли працював двигун автомобіля, два останні чоловіки різко сіли в автомобіль та поїхали в напрямку м.Яремче Івано-Франківської області. Хто саме з обвинувачених запустив вказаний двигун та сів за кермо свідок не може вказати, бо ті особи були в захисних масках на обличчі;

- показами свідка ОСОБА_13 , який ствердив, що він як знайомий обвинуваченого ОСОБА_5 за проханням обвинувачених відвіз їх до дорожнього кільця, що поблизу автостанції в м.Коломиї Івано-Франківської області;
- даними протоколу огляду місця події від 10.04.2020 року, згідно з яким проведено огляд місця події в смт.Отинія, по вул. С.Стрільців, Коломийського району Івано-Франківської області, позаду приміщення супермаркету «Вопак», де виявлено автомобіль марки «BMW 320», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору. У вказаному місці також знаходились обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (том 2, а. п. 38-40);
- даними протоколу огляду відеозапису від 18.05.2020 року, в ході якого оглянуто диск із записом відео фіксації вказаного огляду місця події. На цьому відеозаписі зафіксовано як обвинувачений ОСОБА_4 намагається звільнитися від працівників поліції, в процесі чого своєю правою ногою наносить удар в область лівого стегна потерпілого ОСОБА_8 , який одягнутий в поліцейський однострій (том 2, а.п.82, 83). Вказаний відеозапис оглянуто в судовому засіданні;
- даними протоколів проведення слідчого експерименту від 12.05.2020 року та 13.05.2020 року, а також та фототаблиць до них, які (експерименти) проводилися за участю потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що 10.04.2022 року за вказівкою вищевказаного оперативного чергового зазначеного відділу поліції потерпілим як дільничним офіцером поліції спільно зі слідчим цього відділу ОСОБА_10 здійснено виїзд в АДРЕСА_3 , де наряд «ІДЕАЛ-19» вказаного відділу поліції затримали автомобіль марки «BMW 320», сірого кольору реєстраційний номер « НОМЕР_1 », яким того ж дня незаконно заволоділи. Біля цього автомобіля знаходились обвинувачені. О 16:20 год. під час здійснення потерпілим ОСОБА_8 технічної фіксації огляду місця події обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи, що цей потерпілий є працівником правоохоронного органу, так як останній перебував у форменому одязі працівника поліції та виконував службові обов`язки, умисно наніс правою ногою один удар в область стегна лівої ноги потерпілого, в результаті чого ОСОБА_8 спричинено тілесне ушкодження у виді синця в ділянці лівого стегна. Під час цих слідчих дій потерпілий за участю статистів відтворили обставини події як ОСОБА_4 наносив йому вказаний удар (том 2, а.п.1-12);

- даними висновку судово-медичної експертизи №90 від 11.04.2020 року про те, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у виді синця на шкірі лівого стегна. Враховуючи морфологічні ознаки, кількість та розташування тілесних ушкоджень, слід вважати, що для його спричинення достатньо було однієї травмуючої дії (удару або тиснення) на ділянку лівого стегна потерпілого тупого твердого предмету, яким, зокрема могли бути кінцівки сторонньої особи: кулаки, руки, нога (том 2, а.п.14,15);
- даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.04.2020 року, згідно з якими потерпілим ОСОБА_7 проведено впізнання особи по фотознімках. Потерпілий заявив, що впізнає особу, зображену на фото №4, та особу, зображену на фото № 2 (тобто обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно), а також вказав, що ОСОБА_4 сидів за кермом, а ОСОБА_5 - на задньому сидінні під час незаконного заволодіння автомобілем марки «BMW 320», сірого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », яким користувався потерпілий ( том 2, а.п.17-22);
На підставі досліджених доказів суд доходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.345 КК України кваліфіковано вірно, визнання вини цим обвинуваченим у вчиненні даного злочину не суперечить закону та встановленим під час досудового розслідування та судового розгляду обставинам.

Однак, щодо кваліфікації діянь обвинувачених за ч.2 ст.289 КК України слід зазначити наступне.

Стаття 28 КК України визначає основні положення щодо відповідальності суб`єктів злочину, які діють спільно. Вона передбачає чотири види злочинних спільнот:
1) група без попередньої змови;
2) група з попередньою змовою;
3) організована група;
4) злочинна організація.
Критеріями такої диференціації групової злочинної діяльності виступають наявність і зміст попередньої змови, кількість учасників та ступінь їх зорганізованості.

Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст.28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо.
Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому можливий технічний розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль. Так, з урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу осіб, що вчинюють вбивство за попередньою змовою, до таких дій можуть бути віднесені: передача іншому співучаснику зброї, подолання опору потерпілого або приведення його у безпорадний стан з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим виконавцем тощо.

Отже, злочин, вчинений групою осіб за попередньою змово, характеризується такими ознаками: 1) участь кількох (двох і більше) осіб: 2) попередня змова.

Учасники групи осіб за попередньою змовою можуть бути як виконавцями, так і співучас-никами різних видів (організатори, підбурювачі, пособники). У зазначеній формі має місце співвиконавство (усі учасники беруть участь у виконанні об`єктивної сторони) й співучасть з розподілом ролей (поряд з виконавцем є будь-який інший співучасник - організатор, підбурювач, пособник);

Попередня змова як кримінально-правова ознака злочинного об`єднання - це домовленість кількох осіб (двох і більше) про спільне вчинення злочину, що відбувається заздалегідь, тобто до початку його вчинення. Основною відмінністю «попередньої змови» від інших ознак є те, що вона стосується домовленості про конкретний злочин і відбувається до початку виконання об`єктивної сторони складу злочину. Причому проміжок часу між домовленістю і реальним початком учинення злочину різний і вирішальної ролі не відіграє. Домовленість досягається словами, жестами, умовними знаками, а іноді поглядами як за тривалий час до початку вчинення злочину, так і за кілька годин, хвилин чи секунд. Початком учинення злочину вважається початок виконання об`єктивної сторони злочину. Усі погодження до початку замаху є попередніми.

Група осіб за попередньою змовою відрізняється від групи осіб певними ознаками: 1) роллю співучасників (у групі осіб усі діють як виконавці, а в групі осіб за попередньою змовою можливий розподіл ролей, тобто є виконавець, організатор, підбурювач або пособник); 2) моментом досягнення змови (у групі осіб за попередньою змовою вона досягається до початку вчинення злочину, а в групі осіб - після).

В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14
"Про практику застосування судами України
законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні
правопорушення на транспорті " роз`яснено, що заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце у випадках, коли дві особи і більше
заздалегідь, тобто до початку виконання дій, які становлять
об`єктивну сторону злочину, домовилися про спільне його вчинення,
незалежно від того, хто з них керував цим засобом. Проте не
підлягають кримінальній відповідальності за ст.289 КК
особи, які не брали участі у вилученні транспортного засобу, але
після заволодіння ним винною особою здійснили поїздку на ньому.
Однак, в судовому засіданні стороною обвинувачення не надано жодних переконливих доказів на підтвердження факту попередньої змови обвинувачених на вчинення незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом, тобто факту домовленості обвинувачених про вчинення в майбутньому даного злочину. Так, стороною обвинувачення не вказано і не доведено про те яку саме роль у вчиненні цього злочину відігравав обвинувачений ОСОБА_5 і яким способом ним реалізовувалася вказана попередня домовленість на вчинення цього злочину, адже в судовому засіданні встановлено ту обставину, що на час виникнення у обвинуваченого ОСОБА_4 умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом та реалізації цього умислу шляхом різкого та самовільного, тобто без дозволу чи подальшої згоди потерпілого ОСОБА_7 , початку руху вказаним автомобілем, обвинувачений ОСОБА_14 здійснював огляд задньої частини автомобіля. Отже, такі дії ОСОБА_5 жодним чином не були спрямовані на вчинення чи сприяння у вчиненні іншим обвинуваченим вказаного злочину.
Тому суд вважає не доведеним обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.
В зв`язку з цим дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід перекваліфікувати з ч.2 на ч.1 ст.289 КК України, а обвинуваченого ОСОБА_5 - визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та виправдати за відсутністю в його діях складу даного злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , вказані в ст.66 КК України, слід визнати його щире каяття у вчинені злочинів, за які засуджується, добровільне та цілковите відшкодування потерпілим шкоди, завданої злочинами, що стверджується як вищевказаними твердженнями потерпілого ОСОБА_7 , так і письмовими заявами потерпілих (т.1, а.п.115, т.2, а.п.169). Згідно зі своєю заявою потерпілий ОСОБА_8 не наполягає на суворому покаранні, а потерпілий ОСОБА_7 не заперечує щодо звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , вказані в ст.67 КК України, відсутні, про що вказано і в обвинувальному акті.

При визначенні виду та розміру покарання суд також враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, вважався особою молодого віку на час вчинення вказаних злочинів, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також позитивно характеризується за місцем проживання, що стверджується даними свідоцтва про народження та характеристики, наданої 10.10.2022 року старостою с.Лісний Хлібичин Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області (т.2, а.п.180,181).

Тому суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкцій ч.1 ст.289 та ч.2 ст.345 КК України, а саме у виді позбавлення волі, визначивши і остаточне покарання цього виду, зі звільненням цього засудженого від відбування остаточного покарання з випробуванням з покладенням на засудженого обов`язків, передбачених пунктами 1,2 ч. 1, та п. 2 ч.3 ст.76 КК України.

В строк остаточного покарання слід зарахувати час перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою з 10.04.2020 року по 13.04.2020 року включно.
Процесуальні витрати в справі складають 1634,50 грн. за проведення судової дактилоскопічної експертизи та відповідно до правил ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок, на користь держави.
Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з правилам и ст.100 КПК України.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

- ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 289 та ч.2 ст.345 КК України, та призначити йому покарання:
-за ч.1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;
-за ч.2 ст. 345 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання засудженому ОСОБА_4 визначити у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Зарахувати в строк остаточного покарання термін перебування засудженого ОСОБА_4 під вартою з 10.04.2020 року по 13.04.2020 року включно з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування остаточного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

На підставі п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи розмірі 1 634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) гривень 50 копійок.

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та виправдати його в зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного злочину.

Питання про речові докази вирішити таким чином:

- автомобіль марки « BMW 320 », реєстраційний номер « НОМЕР_1 » та документи на автомобіль, повернути потерпілому ОСОБА_7 ;
- захисну маску, куртку та мобільний телефон марки «Samsung» повернути засудженому ОСОБА_4 ;
- мобільний телефон марки «Samsung S 9» повернути виправданому ОСОБА_5 ;
- оптичні диски з відеозаписами і сліди пальців рук зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим і прокурору.
На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Суддя ОСОБА_1