Справа № 130/958/23
Провадження №11-сс/801/239/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2023 року у кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2023 року за № 0000206,

якою задоволено клопотання ст. слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід строком на 60 днів, до 11.08.2022 року у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-24 вересня 2015 року Жмеринським міськрайонним судом за ч.2 ст.289, ч.2 ст.389 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

-11 листопада 2019 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.1 ст.391 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці 12 днів, звільнений 22.01.2021 року по відбуттю строку покарання,

- який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

17 квітня 2023 року до суду надійшло клопотання ст. слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу строком на 60 днів, до 11.08.2022 року у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Дане клопотання мотивоване тим, що досудовим слідством встановлено що ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 14 квітня 2023 року близько 23-30 год, під час дії воєнного стану на території України, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення мобільного телефону, належного ОСОБА_10 , з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, проти волі останнього, відкрито заволодів мобільним телефоном чорного кольору марки «Xiaomi» моделі «Росо С40», із двома сім картками та флеш накопичувачем з об`ємом пам`яті 32GB, загальною вартістю 5299 гривень.

Після цього ОСОБА_8 безперешкодно, ігноруючи вимоги ОСОБА_10 зупинитись та повернути належне йому майно, залишив місце вчинення злочину, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому таким чином матеріальної шкоди на загальну суму 5299 гривень.

ОСОБА_8 16 квітня 2023 року о 14-30 год повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання слідчого і пояснив, що підозрюваний не визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, вчинив злочин у період воєнного стану, не має постійного та законного джерела доходів, а також міцних соціальних зв`язків, тому є ризики, що він не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, може вчиняти інші злочини, переховуватись від слідства та суду, чинити незаконний тиск на потерпілого та свідків. Крім цього, на розгляді у суді є кримінальне провадження відносно підозрюваного за частиною першою статті 190 КК України.

Старший слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання і пояснив, що підозрюваний раніше судимий, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчинив злочин у період воєнного стану, враховуючи, що існують ризики щодо переховування підозрюваного від слідства і суду, вчинення інших злочинів, клопотання просить задовольнити. Водночас пояснює, що у нього немає відомостей про порушення підозрюваним процесуальних обов`язків по вказаному прокурором кримінальному провадженню.

Підозрюваний ОСОБА_8 клопотання не визнав. Пояснив, що він грабіж відносно ОСОБА_10 вчинив необережно. Щодо обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечує. Просить застосувати до нього домашній арешт по місцю його проживання, це будинок його матері, яка не заперечує його проживанню у ньому до закінчення досудового слідства.

Захисник просив обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту. Вважає наведені прокурором докази щодо вчинення підозрюваним грабежу та зазначені прокурором ризики безпідставними та недоведеними. Заявляє про лікування його підзахисного у психіатричній лікарні, про що він знає зі слів матері підозрюваного. Тим більш, що є питання по кваліфікації, грабежу там немає.

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.04.2023 року клопотання ст.слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 - задоволено.

Застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 24 вересня 2015 року Жмеринським міськрайонним судом за частиною другою статті 289, частиною другою статті 389 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, 11 листопада 2019 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за частиною першою статті 391 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці 12 днів, звільненого 22 січня 2021 року по відбуттю строку покарання, - підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, на строк 60 (шістдесят днів) - з 15 квітня 2023 року до 13 червня 2023 року включно.

Вирішено тримання під вартою здійснювати у СІЗО № 1 м. Вінниці.

Визначено розмір застави у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 50160 (п`ятдесят тисяч сто шістдесят) грн, що забезпечить виконання підозрюваним його обов`язків.

Роз`яснено, що підозрюваний/заставодавець має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утримуватись від спілкування з потерпілим.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Свої висновки слідчий суддя мотивував тим, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам статей 183, 184 КПК України. Прокурор довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину. Обставинами, що підтверджують підозру у вчиненні злочинів підозрюваним, є досліджені у судовому засіданні матеріали клопотання; наявність достатніх підстав вважати, що існує принаймні один з перелічених ризиків: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування/суду; вчинення іншого кримінального правопорушення; можливість незаконного впливу на потерпілого.

Обставинами, що обґрунтовують наявність вищезазначених ризиків, та обставинами, що перешкоджають органам досудового розслідування уникнути ризиків без взяття під варту підозрюваного, є те, що він, маючи непогашену судимість, вчинив умисний тяжкий злочин проти власності в умовах воєнного стану та в подальшому може вчиняти інші нові кримінальні правопорушення; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів запобігання ризикам.

Також слідчим суддею оцінено в сукупності такі обставини: 1) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини: позбавлення волі до 10 років; 2) вік та стан здоров`я підозрюваного : 1995 року народження, стан здоров`я нормальний; 3) наявність у підозрюваного родини й утриманців: немає; 4) наявність у підозрюваного постійного місця роботи / навчання : немає; 5) наявність непогашеної судимості: дві.

Вважав, що метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного незаконного впливу на потерпілого та свідків, переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення інших злочинів.

Слідчий суддя також прийняв до уваги, що підозрюваний не працює, вчинив умисний злочин в умовах воєнного стану, а також відсутність постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків. Також вважав, що в даному випадку на цьому етапі досудового розслідування існують докази, які об`єктивно зв`язують підозрюваного ОСОБА_8 з грабежом ОСОБА_10 . І хоча вони не достатні для засудження ОСОБА_8 , однак достатні для подальшого розслідування та висунення обвинувачення. За таких обставин клопотання про обрання запобіжного заходу - тримання під вартою - є виправданим та підлягає задоволенню.

Також слідчий суддя погодився з позицією слідчого та вважав за необхідне визначити заставу відповідно до частини п`ятої статі 182 КПК України у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим та немотивованим, оскільки при обрані запобіжного заходу слідчий суддя не врахував, що його підзахисний має стійкі соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання. Також не було обґрунтовано, в чому саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні. Також вважає, що суд не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України та не врахував практику Європейського суду з прав людини, застосувавши до ОСОБА_8 найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та не врахував всі обставини, які відповідно до ст.178 КПК України мають значення при обранні запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Додав, що ОСОБА_8 був знайомий із потерпілим ОСОБА_10 , який добровільно віддав йому свій телефон, щоб ОСОБА_8 здав його в ломбард від свого імені з можливістю подальшого його викупу. Тому вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.4 ст.186 КК України. Звернув увагу суду на наявність в підзахисного міцних соціальних зв`язків, зокрема підтримує стосунки з матір`ю та братом.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Захисник в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити особисту участь підозрюваного у розгляді апеляційної скарги поданої в його інтересах. Також апеляційним судом підозрюваний ОСОБА_8 повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді, захисник та прокурор за таких підстав не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутність підозрюваного, а тому судовий розгляд відбувся у його відсутність, оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Клопотань про відкладення судового розгляду від учасників судового провадження не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.

Так, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний на підставі розумної оцінки в сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування до нього такого запобіжного заходу про який йдеться у клопотанні слідчого.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, в контексті практики Європейського суду з прав людини наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин (рішення від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»).

На думку колегії суддів апеляційного суду відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні слідчого обставин, є обґрунтованою, відтак висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри відповідає закону та фактичним обставинами кримінального провадження.

Встановлено, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди в заподіянні якої підозрюється особа.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Це узгоджується також із з нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції, що розглядаючи клопотання слідчого, як того вимагає закон було встановлено наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, в повній мірі дослідив і дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання підозрюваного, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_8 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватися від органів досудового слідства та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки є особою раніше неодноразово судимою, ніде не працює, не має постійного джерела доходів та відсутні соціально-стримуючі фактори.

Апеляційний суд погоджується, що встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини свідчать про схильність ОСОБА_8 до вчинення злочинів.

Своїми діями підозрюваний ОСОБА_8 показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану переслідуючи корисливу мету легкої наживи та незаконного збагачення, проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися із доводами захисника підозрюваного, що стороною обвинувачення не доведено необхідність для обрання найбільш суворого запобіжного заходу для запобігання зазначеним слідчим у клопотанні ризикам, оскільки вважає, що прокурором не доведенонаявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують застосування щодо ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином на думку колегії суддів доводи захисника, щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має на даний час досягти орган досудового розслідування.

При цьому наявність в останнього постійного місця проживання та реєстрації на території Вінницької області, матері, брата, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини на даний час не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею щодо висловленої в судовому засіданні позиції підозрюваного та захисника, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, обставини провадження та даних про особу підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.

У відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який є умисним корисливим злочином, з метою особистого збагачення вчиненого в умовах воєнного стану, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за що відбував реальну міру покарання, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що вказує на обґрунтованість застосування судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши в сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин, зокрема вчинення останнім злочину в умовах воєнного стану, а також даними про особу підозрюваного, який є особою раніше неодноразово судимою, схильність останнього до вчинення злочинів, відсутність постійного місця роботи, відсутність достатніх стійких соціальних зв`язків, апеляційний суд приходить до висновку, що буде достатнім та обґрунтованим застосування до ОСОБА_8 , саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також згідно ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з положень п.3 ч.2 ст.183 КПК України, а також практики Європейського суду з прав людини, при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру застави слідчий суддя суду першої інстанції враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України прийшов до правильного висновку щодо визначення підозрюваному застави саме у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є достатній забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього законом обов`язків.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що слідчий суддя розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням відповідного розміру застави, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.

Інші доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2023 року у кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2023 року за № 0000206 відносно підозрюваного ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4