Провадження №1-кп/522/978/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2022 м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003874 від 23.06.2018, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Одеської області,громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця реєстрації, раніше судимого: 01.11.2017 Приморським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.187 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном на 2 роки із застосуванням ч.5 ст.72 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
обвинувачений - ОСОБА_3

УСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу раніше, продовжують існувати.
Захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив задовольнити клопотання захисника та змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Розглянувши клопотання, вислухавши думки учасників судового розгляду та перевіривши надані матеріали, суд приходить до висновку.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, які караються позбавленням волі до десяти років з конфіскацією майна, пов`язаних із застосуванням фізичного насильства.
ОСОБА_3 громадянин України, офіційно не працевлаштований, із середньою освітою, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця реєстрації, раніше судимий: 01.11.2017 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі. Крім того обвинувачується у вчиненні злочину у період іспитового строку.
Станом на теперішній час судовий розгляд триває, сторона обвинувачення продовжує надавати докази. Обвинувачений тримається під вартою п`ять років і чотири місяці, утім завершити судовий розгляд неможливо, оскільки один із потерпілих перебуває за межами України.
Зазначені обставини щодо особи обвинуваченого та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити нові злочини, переховуватися від суду.
Ризики, які були враховані під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу, дещо зменшилися, утім продовжують існувати, що є підставою для застосування запобіжного заходу.
Утім, враховуючи надмірну тривалість кримінального провадження та неможливість завершення судового розгляду протягом розумного строку, суд вважає за можливе застосувати на даній стадії судового процесу до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, та забезпечить належну поведінку обвинуваченого та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
Практика ЄСПЛ встановлює, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але при цьому, Суд неодноразово зазначив, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою ( рішення у справі «Єчус проти Литви» ).
У своїх рішеннях ЄСПЛ також звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим та ризик його ухилення від слідства чи суду залишається єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому прокурор у своєму клопотанні має навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції).
На цей час не встановлено нових ризиків та виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права обвинуваченого на свободу, та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Керуючись Гл.18, ст.1-380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Звільнити обвинуваченого з під варти.
Покласти на обвинуваченого обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду у період часу із 21 години до 06 години щодоби;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
3) прибувати за викликом до суду.
4)носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали становить 2 (два) місяці і обчислюється з 17.11.2022 по 17.01.2023.
Ухвала оскарженню не підлягає..

Суддя: