У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.11.2022 Справа №607/15660/22

Провадження № 1-кс/607/4964/2022
м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 , погоджене заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюна строк 60 днів без визначення розміру застави відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 , за погодженням із заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000158 від 25 жовтня 2022 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 від 25 жовтня 2022 року за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України, та за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Тернопільської обласної прокуратури.

04 листопада 2022 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 призначений на посаду старшого оперуповноваженого в ОВС 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів крім інших відносяться органи Національної поліції та інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_4 являється працівником правоохоронного органу, наділеним владними повноваженнями та в межах своєї компетенції зобов`язаний захищати права і свободи громадян, пред`являти вимоги, приймати рішення, обов`язкові для виконання фізичними та юридичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості, та відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України - є службовою особою, яка постійно здійснює функції представника влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; здійснює оперативно-розшукову діяльність відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію», поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати крім інших заходи примусу у вигляді фізичного впливу (сили), яким являється застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Згідно ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; б) під час затримання особи; в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Крім того, відповідно до ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, згідно з яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; кожна людина має право на особисту недоторканість; кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність видів поводження і покарання, прийнятої резолюцією 39/46 Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1984, термін «катування» означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї або від третьої особи відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона або третя особа чи у вчиненні яких вона підозрюється, а також залякати чи примусити її або третю особу, чи з будь-якої причини, що ґрунтується на дискримінації будь-якого виду, коли такий біль або страждання заподіюються державними посадовими особами чи іншими особами, які виступають як офіційні, чи з їх підбурювання, чи з їх відома, чи за їх мовчазної згоди.

Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно із статтями 6-8 Закону України «Про Національну поліцію України», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію України», поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва поважати і не порушувати прав і свобод людини. Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Водночас статтею 3 цього Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну відповідальність відповідно до закону. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. ст. 62, 64 Закону України «Про Національну поліцію України», поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Поліцейський під час виконання покладених на нього обов`язків підпорядковується тільки своєму безпосередньому та прямому керівнику. Ніхто, крім безпосереднього і прямого керівника (за винятком випадків, прямо передбачених законом), не може надавати будь-які письмові чи усні вказівки, вимоги, доручення поліцейському або іншим способом втручатися в законну діяльність поліцейського, у тому числі діяльність, пов`язану з кримінальним провадженням або провадженням у справах про адміністративні правопорушення. Ніхто не має права покласти на поліцейського виконання обов`язків, не визначених законом. Особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.10.2022 р. близько 10 години до прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 , прибув старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 з метою проведення по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001107 від 10.07.2021 р. обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_3 . Для участі у проведенні обшуку разом із слідчим прибули старший оперуповноважений в ОВС 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_4 , старший оперуповноважений 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_12 , оперуповноважений 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_13 , старший слідчий відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_14 , інспектор відділу протидії кіберзлочинам в Тернопільській області ДКП міжрегіональний територіальний орган НП України ОСОБА_15 , старший спеціаліст криміналіст ВКЗ СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_16 , поняті ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також прибули оперуповноважений 3-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_19 та двоє невстановлених осіб, одягнутих у тактичну форму та маски, які закривають обличчя до очей, які участі в проведенні обшуку не приймали.

У невстановлений досудовим розслідуванням час у старшого оперуповноваженого в ОВС 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_4 , старшого оперуповноваженого 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_12 та двох невстановлених осіб в масках, за попередньою змовою між собою, виник злочинний умисел на незаконне проникнення у приміщення квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає ОСОБА_10 та шляхом застосування незаконних методів одержання показань, змусити ОСОБА_10 визнати вину у вчиненні злочину, а саме здійснення ним збуту наркотичних засобів через інтернет магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а також з метою примусити потерпілого ОСОБА_10 діяти проти його волі, а саме надати паролі від мобільних телефонів, планшетів та комп`ютерної техніки.

Реалізуючи свій злочинний намір, не маючи процесуального дозволу та доручення слідчого на проникнення до житла для проведення обшуку, знаючи про те, що кожному гарантується право на недоторканість житла, та те, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду, ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та двоє невстановлених осіб в масках, попередньою домовившись між собою, 25.10.2022 року близько 10 години, самостійно відчинивши двері у під`їзд будинку АДРЕСА_2 , зайшли в нього та піднялись на третій поверх. Після чого, самостійно відчинивши замкнуті вхідні двері, увійшли до приміщення квартири АДРЕСА_3 , яку за укладеним договором винаймають для проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з малолітньою дитиною ОСОБА_20 .

Проникнувши до спальні квартири, де перебували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вказані особи крикнувши «Поліція», при цьому не пояснюючи ціль та мету їхнього перебування у приміщенні квартири, не маючи законних підстав застосували заходи фізичного примусу шляхом заломлення рук ОСОБА_10 за спину, та вивели його із спальні до дитячої кімнати, а ОСОБА_11 провели до кухні.

Так, близько 10 години 25.10.2022 р., перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , виконуючи заздалегідь обумовлені між працівниками УСР в Тернопільській області ДСР НП України дії, старший оперуповноважений в ОВС 2-го відділу УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_4 , являючись працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи що його дії явно виходять за межі наданих йому законом повноважень, без наявності правових підстав для застосування насильства, в присутності та за участі старшого оперуповноваженого 2-го відділу УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_8 та двох невстановлених на даний час осіб, діючи за попередньою змовою з останніми, порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та ч. 1 ст. 28 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути підданий катування, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, з метою одержання показань ОСОБА_10 щодо визнання ним при подальшому проведенні санкціонованого обшуку вини у вчиненні злочину, а саме здійснення ним збуту наркотичних засобів через інтернет магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а також з метою примусити потерпілого ОСОБА_10 діяти проти його волі, а саме надати паролі від мобільних телефонів, планшетів та комп`ютерної техніки, діючи умисно, застосували насильство до потерпілого, а саме повалили останнього на підлогу, неодноразово одягали на голову поліетиленовий пакет жовтого кольору з логотипом «Аврора» та поліетиленовий пакет білого кольору з логотипом «АТБ» з метою удушення (перекриття доступу до ротової порожнини повітря), заводили руки за спину, наносили удари в ділянку спини, застосували спецзасіб «кайданки металеві», ставали взуттям на ліву частину голови та пальці ніг потерпілого, викручували пальці рук, заподіюючи при цьому сильний фізичний біль, фізичне та моральне страждання.

Внаслідок вищевказаних дій старший оперуповноважений в ОВС 2-го відділу УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_4 спільно з старшим оперуповноваженим 2-го відділу УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_8 та двома іншими невстановленими на даний час особами, спричинили потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді синця на чолі справа, внутрішньо-шкірні крововиливи на чолі зліва, внутрішньо-шкірні крововиливи лівої скроневої ділянки волосистої частини голови, синця із саднами на його тлі лівої виличної ділянки, синця задньої поверхні шиї зліва, синця ділянки лівого та внутрішньо-шкірні крововиливи ділянки правого плечових суглобів, синців правого плеча, синця і садна ділянки лівого ліктьового суглоба, синця і садна правого та синця і садна лівого передпліч, синця лівої кисті та садна правої кисті, що частково поширюються на ділянку променево-зап`ясткового суглоба, синця із садном на його тлі передньої поверхні грудей справа, синців і садна задньої поверхні грудей, садна ділянки лівого та синців ділянки правого колінних суглобів, садна лівої гомілки, які відповідно до висновку СМЕ відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: заявами ОСОБА_10 про вчинення працівниками поліції стосовно нього кримінального правопорушення, у яких зафіксовані обставини нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками поліції, застосування ними побоїв та катування; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_10 від 26.10.2022 р. та 02.11.2022 р., у яких зафіксовані обставини нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками поліції, застосування ними побоїв та катування, опис працівників поліції, котрі вчиняли вказані дії та факт встановлення ОСОБА_4 та ОСОБА_8 як осіб, котрі разом з невстановленими особами в масках (балаклавах) темного кольору, вчиняли катування ОСОБА_10 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_11 (співмешканка ОСОБА_10 ) від 27.10.2022 р. та 02.11.2022 р., у яких зафіксовані обставини нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень працівниками поліції, застосування ними тортур та катування, опис працівників поліції, котрі вчиняли вказані дії та факт встановлення ОСОБА_4 та ОСОБА_8 як осіб, котрі разом з невстановленими особами в масках (балаклавах) темного кольору, вчиняли катування ОСОБА_10 ; висновком СМЕ №732 від 31.10.2022 р., згідно якого у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у виді синця на чолі справа, внутрішньо-шкірні крововиливи на чолі зліва, внутрішньо-шкірні крововиливи лівої скроневої ділянки волосистої частини голови, синця із саднами на його тлі лівої виличної ділянки, синця задньої поверхні шиї зліва, синця ділянки лівого та внутрішньо-шкірні крововиливи ділянки правого плечових суглобів, синців правого плеча, синця і садна ділянки лівого ліктьового суглоба, синця і садна правого та синця і садна лівого передпліч, синця лівої кисті та садна правої кисті, що частково поширюються на ділянку променево-зап`ясткового суглоба, синця із садном на його тлі передньої поверхні грудей справа, синців і садна задньої поверхні грудей, садна ділянки лівого та синців ділянки правого колінних суглобів, садна лівої гомілки та встановлено, що характер, кількість та розташування виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень свідчать про їх утворення від щонайменше дев`ятнадцяти травмуючих впливів; протоколом обшуку від 25.10.2022 р., згідно якого під час слідчої дії ОСОБА_10 на відеозапис в присутності захисника заявив про його побиття працівниками поліції перед початком обшуку; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 (слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області), котрий підтверджує факт прибуття разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до території місця проживання ОСОБА_10 , подальше їх перебування протягом тривалого часу біля квартири останнього та заяву ОСОБА_10 під час обшуку щодо застосування стосовно нього насильства; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 (учасник обшуку від 25.10.2022 р.), котрий підтверджує факт заяви ОСОБА_10 під час обшуку щодо застосування стосовно нього насильства; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 (учасник обшуку від 25.10.2022 р.), котрий підтверджує факт прибуття разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до території місця проживання ОСОБА_10 , подальше їх перебування протягом тривалого часу біля квартири останнього та заяву ОСОБА_10 під час обшуку щодо застосування стосовно нього насильства; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 (слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області), котрий підтверджує факт прибуття разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до території місця проживання ОСОБА_10 , подальше їх перебування протягом тривалого часу біля квартири останнього та заяву ОСОБА_10 під час обшуку щодо застосування стосовно нього насильства; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 (понятого під час обшуку), котрий підтверджує факт виходу перед початком обшуку з будинку двох чоловіків в чорній тактичній формі з балаклавами на головах, факт спілкування слідчого та оперативних працівників ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з ОСОБА_10 до прибуття понятих та заяву ОСОБА_10 під час обшуку щодо застосування стосовно нього насильства; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 (понятого під час обшуку), котрий підтверджує факт виходу перед початком обшуку з будинку двох чоловіків в чорній тактичній формі з балаклавами на головах, факт спілкування слідчого та оперативних працівників ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з ОСОБА_10 до прибуття понятих та заяву ОСОБА_10 під час обшуку щодо застосування стосовно нього насильства; рапортом старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 від 25.10.2022 р., згідно якого ОСОБА_10 під час обшуку його помешкання заявив, що перед початком слідчої дії в квартиру зайшло 4 працівника поліції (двоє з яких були в балаклавах), котрі били його, одягали на голову поліетиленовий пакет, давали вказівки які покази він має озвучити під час обшуку; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 (оперуповноважений УСР в Тернопільській області), котра підтверджує факт прибуття разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до території місця проживання ОСОБА_10 , підтверджує факт входу в будинок перед проведенням обшуку ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та двох осіб в чорній тактичній формі з балаклавами на головах, подальше їх перебування протягом деякого часу в будинку, зауваження ОСОБА_10 та його співмешканки щодо вчинення стосовно них незаконних дій; протоколом огляду відеореєстратору «Oltec» H.264 NETWORK DVR SERIAL NO. 00B від 28.10.2022 р., на якому зафіксовано пересування слідчих ГУНП в Тернопільській області, працівників УСР в Тернопільській області та двох осіб в чорній тактичній формі та балаклавах на головах, зокрема вхід до будинку за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 перед початком обшуку та перебування там протягом тривалого часу; протоколом огляду від 03.11.2022 р., на якому зафіксовано пересування слідчих ГУНП в Тернопільській області, працівників УСР в Тернопільській області та двох осіб в чорній тактичній формі та балаклавах на головах, зокрема вхід до будинку за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 перед початком обшуку та перебування там протягом тривалого часу; іншими матеріалами кримінального провадження.

Мотивуючи подане клопотання, ініціатор клопотання посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжких злочинів, а також існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Водночас зазначає про те, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, тому просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розмір застави, з урахуванням характеру дій підозрюваного під час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, прямого умислу на вчинення вказаних дій, вчинення злочинів групою осіб з чітким розподілом обов`язків, наявністю тілесних ушкоджень у потерпілого, а також застосуванням до нього не лише фізичного, а й морального впливу, в т.ч. під час перебування в спецзасобах, що ускладнюють його рухомість.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право на застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу, посилаючись при цьому на обґрунтованість пред`явленої йому підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення поданого клопотання та зазначив про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушення, а також недоведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на існування яких вказує сторона обвинувачення. Так, вказав, що підозра ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні ґрунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , а також на припущеннях сторони обвинувачення про діяння ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_2 до того як у квартирі АДРЕСА_5 цього будинку розпочався обшук. Вважає, що показання потерпілого та свідка слід оцінювати критично, оскільки останні підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень і їх показання можуть бути способом уникнення кримінальної відповідальності. Крім того зазначив, що мотиви перебування ОСОБА_4 у цьому будинку пов`язані із захистом секретної інформації, що стосується виконання його функціональних обов`язків як співробітника оперативного підрозділу. ОСОБА_4 готовий надати показання слідчому, які б повністю спростували пред`явлену йому підозру, однак такі показання містять інформацію з обмеженим доступом, у зв`язку з чим прокурору подано клопотання про застосування до кримінального провадження вимог глави 40 КПК України. За вказаних обставин вважає розгляд даного клопотання про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 передчасним. Також просив врахувати те, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, а також позитивно характеризується по місцю роботи.

Підозрюваний ОСОБА_4 судовому засіданні підтримав думку свого захисника та просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Слідчим суддею встановлено, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000158 від 25 жовтня 2022 року за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України, та за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

04 листопада 2022 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України, зокрема такими є: витяг з ЄРДР №0000158 від 25.10.2022 р.; заяви ОСОБА_10 від 26.10.2022 р., 26.10.2022 р., 27.10.2022 р. про вчинення кримінального правопорушення; консультаційний висновок спеціаліста №9710 від 25.10.2022 р.; заява ОСОБА_10 від 26.10.2022 р. про визнання потерпілим у кримінальному провадженні; протоколи допиту потерпілого ОСОБА_10 від 26.10.2022 р., 02.11.2022 р.; протоколи допиту свідка ОСОБА_11 (співмешканка ОСОБА_10 ) від 27.10.2022 р., 02.11.2022 р.; висновок судово-медичної експертизи №732 від 31.10.2022 р.; протокол обшуку від 25.10.2022 р.; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 26.10.2022 р., протоколи допиту свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 27.10.2022 р., протоколи допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 від 31.10.2022 р.; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 28.10.2022 р.; протокол огляду відеореєстратору «Oltec» H.264 NETWORK DVR SERIAL NO. 00B від 28.10.2022 р.; протокол огляду від 03.11.2022 р.; інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідні кримінальні правопорушення могли бути вчинені, а надані до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість їх вчинення підозрюваним ОСОБА_4 .

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, підозрюваним ОСОБА_4 не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку його непричетність до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127 КК України катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого та іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від потерпілого визнання дій, у скоєнні яких він підозрюється, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; та ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України незаконному проникненні до житла, вчиненого службовою особою за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (частина 1 статті 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК, у кримінальному провадженні №0000158 від 25.10.2022 року щодо підозрюваного ОСОБА_4 , оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а саме за ч. 2 ст. 127 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а також у вчиненні нетяжкого злочину за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років. На думку слідчого судді, зазначена обставина, а саме тяжкість передбаченого законом покарання, сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків. На переконання слідчого судді, суворість покарання за вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_4 , у сукупності із обґрунтованістю повідомленої йому підозри збільшує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Також при встановленні наявності ризику впливу на потерпілого, свідків, інших підозрюваних, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).
За таких обставин, ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

При цьому слідчий суддя приходить до переконання, що підозрюваний ОСОБА_4 у силу займаної посади старшого оперуповноваженого в ОВС 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України, маючи можливість вільного пересування під час досудового розслідування, матиме змогу з використанням свого авторитету та здобутого досвіду, впливати на понятих, потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, в т.ч. шляхом можливого притягнення до кримінальної відповідальності, а також погрозою застосування до них вогнепальної зброї та спецзасобів, доступ до яких підозрюваний має як працівник поліції. Також ОСОБА_4 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе схиляти вказаних осіб до зміни показань. Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати на ще невстановлених та недопитаних по обставинах кримінального провадження свідків, а також експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та проведення судових експертиз.

Також про існування зазначеного ризику свідчить те, що до вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 здійснював дзвінки до ОСОБА_17 , який був залучений в якості понятого під час обшуку помешкання ОСОБА_10 від 25.10.2022 р., запитував про його спілкування зі слідчими.

Також, на переконання слідчого судді, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме координувати свої дії з іншими співучасниками злочину, що мають реальну можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню. Крім того ОСОБА_4 може підшукувати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Разом з тим слідчий суддя вважає недоведеним ризик, зазначений стороною обвинувачення щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється. При цьому слідчим суддею взято до уваги те, що останній позитивно характеризується за місцем роботи, а також в матеріалах клопотання відсутня інформація про те, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, що могло б свідчити про його схильність до протиправної поведінки та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Окрім того слідчим суддею взято до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , є закінченими, а тому відсутній ризик продовження їх вчинення.

Так, в клопотанні слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, зазначивши, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти існуючим ризикам.

Разом з тим, вивченням особи підозрюваного, під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчається можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, які слідчий суддя вважає доведеними. Так, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання, а також у нього на утриманні перебуває малолітня дитина.

Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , беручи до уваги недоведення стороною обвинувачення недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

При цьому, слід також зазначити, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжких злочинів не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

У п. 104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 р. зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою ( 104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 р. та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019 р.).

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання, слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам і буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків. З урахуванням обставин справи, особи підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, за адресою по місцю проживання: АДРЕСА_1 , шляхом заборони залишати житло цілодобово, за виключенням відвідування медичних закладів за необхідності та крім випадків повітряної тривоги, для прямування в укриття та перебування в ньому, та покладення обов`язків у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Разом з тим, слідчим суддею враховано, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру 04 листопада 2022 року, тому з урахуванням положень ст. 219 КПК України, строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом, запобіжного заходу, а також виконання обов`язків належить визначити до 03 січня 2023 року, тобто в межах строку досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 , яке погоджено заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави щодо ОСОБА_4 - відмовити.
Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 (за виключенням відвідування медичних закладів за необхідності та крім випадків повітряної тривоги, для прямування в укриття та перебування в ньому).

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:
1)прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їх викликом, вимогою, з визначеною ними періодичністю;
2)не відлучатись за межі м. Тернополя без дозволу слідчого, прокурора та суду;
3)повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи;
4)утримуватися від спілкування з свідками, потерпілими, експертами та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні;
5) здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії ухвали, запобіжного заходу та покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків визначити до 23 год. 59 хв. 03.01.2023 року.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати до Тернопільського РУП ГУНП України в Тернопільській області.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1