ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

представників

ювенальної превенції ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження №0003663 від 28.12.2021 та №0001240 від 28.04.2022 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01 грудня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з загальною середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з загальною середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , з загальною середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

_______________________________________________________________

ЄУНСС: 725/497/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_15

Провадження №11-кп/822/42/23 Доповідач: ОСОБА_1

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01 грудня 2022 року:

ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.289 ч.4 ст.185 КК України.

За ч.2 ст.289 КК України призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

За ч.4 ст.ст.185 КК України призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_14 встановлено рахувати з дня фактичного затримання, а саме з 28.04.2022. Зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 28.04.2022. До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_14 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.289 ч.4 ст.185 КК України.

За ч.2 ст.289 КК України призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

За ч.4 ст.ст.185 КК України призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 10 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 встановлено рахувати з дня фактичного затримання, а саме з 28.04.2022. Зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 28.04.2022. До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_13 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 року 10 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 встановлено рахувати з дня фактичного затримання. До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Вирішено питання щодо стягнення з обвинувачених процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи апелянтів.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить змінити вирок та звільнити обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Вважає, що призначене ОСОБА_13 покарання є явно несправедливим через суворість і не відповідає меті покарання, передбаченій ст.50 КК України.

Вказує, що ОСОБА_13 є неповнолітнім, вчинив злочини вперше, визнав вину та щиро розкаюється, сприяв розкриттю злочину.

Вважає, що має місце обставина, яка пом`якшує покарання вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, оскільки ОСОБА_13 проживає в багатодітній родині та перебуває на обліку як такий, що опинився в складних життєвих обставинах у зв`язку із неналежним виконанням батьками своїх обов`язків.

Посилається на те, що потерпілі ОСОБА_16 і ОСОБА_17 не мають претензій до обвинуваченого, а все викрадене майно повернуто їм у повному обсязі.

З наведених підстав зазначає, що виправлення ОСОБА_13 можливе без відбування реального покарання, а тому вирок в частині призначення йому покарання підлягає зміні.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить змінити вирок і призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

У своїй апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, навчається та неофіційно працює, раніше не судимий, визнав вину, добровільно усунув заподіяну шкоду, а потерпілий ОСОБА_17 не має претензій і просив призначити м`яке покарання.

З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутністю обтяжуючих обставин, на думку апелянта, наявні підстави для застосування ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 .

На апеляційні скарги захисників прокурор ОСОБА_18 подала заперечення, в якому просить залишити вирок суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення, наводячи власні доводи на спростування вимог апелянтів.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_14 вирок суду не оскаржувався.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно вироку суду, 26 грудня 2021 року близько 19 год 00 хв ОСОБА_14 спільно з неповнолітнім ОСОБА_13 , перебуваючи на парковці ОКНП Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги, що по вул. Фастівська, 2, в м. Чернівці, будучи у попередній злочинній змові між собою, переслідуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, підійшли до припаркованого там автомобіля марки «Москвич ИЖ 412 ИЭ», 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , де ОСОБА_13 відчинив дверцята автомобіля, які не були зачиненими на замок та сів за кермо даного транспортного засобу, а ОСОБА_14 сів на пасажирське сидіння попереду.

Після цього, знайшовши ключ до замка запалення в бардачку автомобіля, ОСОБА_13 завів двигун та рушив з місця, тим самим ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_14 незаконно заволоділи належним потерпілому ОСОБА_16 транспортним засобом, вартість якого, згідно висновку експерта №СЕ-19/126-22/25-АВ від 06.01.2022 року, становить 6545,93 гривень (шість тисяч п`ятсот сорок п`ять гривень 93 коп.).

Крім того, 27 квітня 2022 року близько 22 год 00 хв ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою м. Чернівці, вул. Руська 235Г, на території Храму Вознесіння Господнього, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, діючи умисно, протиправно, шляхом вільного доступу через незачинене вікно на першому поверсі будівлі проникли до приміщення парафіяльного дому, звідки таємно викрали майно, після чого місце вчинення злочину покинули, а викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили Релігійній організації «Релігійна громада парафії на честь Вознесіння Господнього Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви міста Чернівці вулиця Руська, 235-г Чернівецької області» матеріальних збитків на загальну суму в розмірі 9712 грн.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його законний представник ОСОБА_7 просили змінити вирок та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Захисник ОСОБА_10 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 підтримала свою апеляційну скаргу, а також апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_9 просив не змінювати вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_14 та залишити його в силі.

Обвинувачений ОСОБА_13 до апеляційного суду не викликався, оскільки не подавав клопотання про участь в апеляційному розгляді, а у поданій апеляційній скарзі захисника не ставиться питання про погіршення його становища.

Прокурор та представники ювенальної превенції заперечили проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити без змін вирок районного суду.

Потерпілі до апеляційного суду не з`явились, будучи належним чином повідомленими. На підставі ч.4 ст.405 КПК України колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без їх участі.

Представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради, будучи повідомленим у порядку ст.496 КПК, до апеляційного суду не з`явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинувачених та доведеність їх винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень апелянтами не оспорюються, то ці обставини колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряються, а вирок суду переглядається лише в частині покарання, призначеного обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст. 65 КК України передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Стосовно покарання, призначеного ОСОБА_13 за ч.2 ст.289, ч.4 ст.185 КК України колегією суддів встановлено, що районний суд не дотримався вказаних положень закону та призначив йому покарання, яке не відповідає за суворістю особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції встановив, що кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_13 , є тяжкими злочинами.

З даних про особу обвинуваченого ОСОБА_13 вбачається, що він має посередню характеристику, не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №229 від 17.05.22 виявляє ознаки психічного розладу у формі легкого когнітивного розладу, може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, районний суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінальних правопорушень неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Врахувавши зазначені вище відомості, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про можливість застосування при призначенні покарання ОСОБА_13 положень ст.69 КК України та призначив йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкціях ч.2 ст.289, ч.4 ст.185 КК України, із врахуванням ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Водночас, суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_13 неможливе без ізоляції від суспільства, а відтак йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак таке рішення колегія суддів вважає необґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього

Крім того, у відповідності до ст.485 КПК України, під час судового розгляду кримінальних проваджень також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього: його вік, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру. За наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов`язану з психічною хворобою, повинно бути також з`ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними; ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння; умови життя та виховання неповнолітнього; наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, призначаючи реальне покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам, в яких живе та виховується обвинувачений, який проживає в багатодітній родині, є старшим з 6-ти дітей, перебуває на обліку в службі в справах дітей, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням батьками своїх батьківських обов`язків.

Апеляційний суд також зауважує, що обидва епізоди злочинної діяльності ОСОБА_13 вчинив у співучасті з повнолітнім ОСОБА_14 , і саме останній знайшов ключ від автомобіля за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом, а також перший проник у приміщення релігійної будівлі для викрадення майна, що підтверджується показаннями ОСОБА_14 в суді першої інстанції (т.4 а.с.190-191). Наведене колегія суддів оцінює як наявність повнолітнього підбурювача в обох епізодах злочинної діяльності, що знижує суспільну небезпечність злочинів, вчинених ОСОБА_13 , та його особи.

Не врахував належним чином районний суд і ставлення обвинуваченого ОСОБА_13 до вчиненого ним діяння, так як останній з моменту його затримання повністю визнав свою вину, добровільно видав ключі від автомобіля та викрадене з церкви майно, надавав логічні та послідовні показання, відтворив обставини вчинення кримінальних правопорушень, щиро розкаявся та засудив свою поведінку, пообіцяв виправитись і більше не вчиняти правопорушень.

Колегія суддів також зауважує, що за епізодами вчиненої протиправної діяльності ОСОБА_13 відсутні тяжкі наслідки, оскільки все викрадене було повернуте власникам.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, виправлення ОСОБА_13 та попередження вчинення ним нових злочинів є можливим без реального позбавлення волі, а звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75,76,104 КК України, буде необхідним і достатнім та сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої ч.2 ст.50 КК України.

Стосовно покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України та доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , колегією суддів встановлено наступне.

Вироком суду ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 року 10 місяців позбавлення волі.

У своїй апеляційній скарзі захисник ставить питання про зміну вироку і призначення ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з трирічним іспитовим строком.

Фактично, апелюючи про збільшення строку основного покарання у виді позбавлення волі, навіть із застосуванням положень ст. 75 КК України, захисник просить про погіршення правового становища обвинуваченого, що не є зміною вироку, а його скасуванням із постановленням нового вироку, у розумінні ст.420 КПК України.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.04.2019 (провадження № 202/4124/17).

Окрім цього, захисник в апеляційній скарзі ставить питання про встановлення трирічного іспитового строку при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання, у той час як згідно ч.3 ст.104 КК України, для неповнолітніх іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Таким чином, ці вимоги апеляційної скарги суперечать положенням кримінального матеріального та процесуального закону, а тому не можуть бути задоволені за наслідками апеляційного розгляду.

Водночас, згідно ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Переглядаючи вирок суду в частині покарання, призначеного ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, що за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин.

З відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що він є неповнолітнім, характеризується посередньо, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає в багатодітній родині, згідно висновку судово-психіатричного експерта може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обставинами, що пом`якшують покарання, районним судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім.

Дослідивши ці обставини, районний суд призначив ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України та дійшов висновку про безпідставність застосування положень ст.75 КК України.

На думку апеляційного суду, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ст.69 КК України є обґрунтованим, однак, з висновком про неможливість відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства колегія суддів погодитись не може.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі, суд залишив поза увагою характер та ступінь співучасті останнього у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки він не проникав у приміщення для викрадення майна, а знаходився на вулиці. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у свою чергу передавали йому майно зсередини.

Посткримінальна поведінка ОСОБА_6 свідчить про засудження ним свого вчинку та бажання виправити ситуацію, обвинувачений одразу надав правдиві показання поліцейським, визнав свою провину, висловив бажання брати участь у відтворенні обставин вчиненої крадіжки.

Даними про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 на теперішній час навчається в професійному ліцеї, за місцем проживання скарг на нього не надходило.

Досліджуючи умови життя та виховання ОСОБА_6 , вплив дорослих на нього, колегія суддів встановила, що він зареєстрований та проживає з матір`ю, братами та сестрами в смт.Глибока, а 27.04.2022 гостював у ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , що проживають разом в АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_6 наймолодший за віком серед співучасників злочину, а тому його протиправна поведінка могла сформуватися під впливом, у тому числі, повнолітнього обвинуваченого ОСОБА_14 .

Враховуючи ці відомості, колегія суддів доходить переконливого висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без реального позбавлення волі, а звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, буде необхідним і достатнім та сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої ч.2 ст.50 КК України.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що у цьому кримінальному провадженні відносно неповнолітніх обвинувачених не було складено досудові доповіді органом пробації та вони відсутні в матеріалах справи, незважаючи на доручення суду, що у свою чергу ускладнює дослідження судом характеризуючих даних про неповнолітніх обвинувачених (т.4 а.с.126,129).

Представниками ювенальної превенції під час апеляційного розгляду також не було надано доказів того, що призначення покарання виключно у виді реального позбавлення волі ОСОБА_13 та ОСОБА_6 сприятиме їх виправленню та перевихованню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників про звільнення обвинувачених від відбування призначених покарань з випробуванням є слушними, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 слід задовольнити повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01 грудня 2022 року змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_13 та ОСОБА_6 .

Вважати ОСОБА_13 засудженим за ч.2 ст.289, ч.4 ст.185 КК України до остаточного покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_13 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_13 з-під варти.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до позбавлення волі на строк 1 (один) рік 10 (десять) місяців.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

02.02.2023 року

(дата засвідчення копії)