ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1953/22 Справа № 185/9107/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Борова Борівського району Харківської області, українця, громадянина України, маючого неповну вищу освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України (далі КК), -
В С Т А Н О В И Л А :
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто з 04.11.2022 року до 02.01.2023 року.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він, в період часу приблизно з 10.05.2022 по 20.06.2022, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, він будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення територій, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на тимчасово окупованій території в смт. Борова Ізюмського району Харківської області, діючи умисно, протиправно, достеменно знаючи, що співробітники Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області виїхали з населеного пункту та не контролюють обстановку щодо його життєдіяльності, а окупаційні війська є незаконними і провадять свою діяльність на території України всупереч нормам чинного законодавства України та міжнародних договорів при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, під час воєнного стану, маючи злочинний умисел на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, добровільно зайняв посаду «народного поліцейського» та проводив діяльність із виявлення та запобігання злочинів (патрулювання території смт. Борова, затримання осіб, доставка затриманих осіб до відділу «народної поліції») у новоствореному правоохоронному органі «народній поліції», який був розташований за адресою: Харківська область, Ізюмський район, смт. Борова, пров. Майстрів, 1.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

19.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК.
02.11.2022 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю та невмотивованістю.
Вказує на недоведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вважає, що підозра ґрунтується лише на показах свідків, жоден з яких не бачив його підзахисного, ані в форменному одязі, ані зі зброєю, він нікому не показував жодних посвідчень чи інших документів. Ніхто із заявлених свідків не вказував на те, що підозрюваний хизувався тим, що він так званий поліцейський або розповідав про невдоволення владою України, або бажання шкодити нашій державі, а тому такі свідчення є сумнівними. Крім того, на переконання захисника не доведена і його добровільність заняття посади в незаконних органах влади. В свою чергу, тяжкість інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також зазначає, що жоден з ризиків, передбачених ст. 177 КПК не було мотивовано та доведено слідчому судді, а їх наявність ґрунтується лише на припущеннях. В обґрунтування зазначає, що твердження про можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду не підтверджено жодним документом чи іншими фактичними даними. Більш того, сама прокурор під час судового засідання спростувала це твердження пояснивши, що ОСОБА_8 ніхто не затримував і він сам приходив на виклики до слідчого і ніколи не ігнорував їх. Крім того, з моменту скоєння злочину, підозрюваний мав можливість залишити смт Борова Харківської області, але нікуди не тікав і не переховувався. Таким чином всі фактичні обставини справи спростовують наявність вказаного ризику, однак слідчим суддею це було проігноровано.
Водночас сторона захисту вважає недоведеним і надуманим ризик можливості підозрюваного незаконно впливати на свідків, оскільки від жодного свідка не надходило до правоохоронних органів заяв про незаконний вплив з боку ОСОБА_8 і про це у судовому засіданні говорила прокурор. Крім того, підозрюваний не має важелів впливу на будь-кого зі свідків, йому лише нещодавно виповнилося 18 років, а відтак він не має ні зв`язків, ні авторитету для того, аби впливати на будь-яку дорослу людину.
Наявність ризику можливості підозрюваного ОСОБА_8 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, захисник вважає також надуманим та взагалі нереальним, оскільки посилання прокурора про можливість самокалічення є абсудними, адже наявність каліцтва не звільняє особу від відповідальності, а користування телефоном не заборонено законом.
Щодо наявності ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення зазначає, що орган, який проводить досудове розслідування не надав жодних доказів його існування. При цьому, раніше ОСОБА_8 до кримінальної та інших видів юридичної відповідальності не притягався.
Разом з цим вказує, що слідчий суддя не застосував вимоги ст. 178 КПК та не врахував даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з мамою, до повномасштабного вторгнення рф в Україну мав постійне джерело доходу з 14 років підробляв на різних роботах, аби допомогти сім`ї, навчався та закінчив професійний коледж та отримав професію для того аби в подальшому працювати за фахом.
На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2022 року та обрати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні та просив скасувати ухвалу слідчого судді та обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.
Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, та санкція ч.7 ст.111-1 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:
b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;
c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).
Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч.7 ст.111-1 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні прокурора, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 20.10.2022 року (а.с.22-23); протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 20.10.2022 року (а.с.24-25); протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 20.10.2022 року (а.с.26-27); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 20.10.2022 року (а.с.28-29); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 21.10.2022 року (а.с.30-41); протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 21.10.2022 року (а.с.42-44); протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 21.10.2022 року (а.с.46); протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 22.10.2022 року (а.с.47-49); протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 22.10.2022 року (а.с.50-53); протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 22.10.2022 року (а.с.54-56); протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 02.11.2022 року (а.с.57-58).
Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри за ч.7 ст.111-1 КК.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Зокрема, як зазначив слідчий суддя, про наявність існування вказаних ризиків свідчить як вагомість наявних доказів вчинення
підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, так і дані про особу підозрюваного, зокрема те, що він раніше не судимий, вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, не одружений, не працює, а тому може незаконно впливати на свідків з метою схилення їх до надання суду неправдивих свідчень на його користь, а також перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, на даний час в країні діє воєнний стан, а підозрюваний має підтверджені факти до взаємодії та допомоги ворожим військовим формуванням, а тому може перейти на бік ворога та передати інформацію про наявність та місцезнаходження військової техніки та розташування підрозділів Збройних сил України та інших утворених, відповідно до діючого законодавства військових формувань держави, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності.
Разом з цим, слідчий суддя дійшов до переконання, що у судовому засіданні прокурором не доведено наявності ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_8 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що не оспорюється стороною обвинувачення, а отже ці висновки слід вважати доведеними.
Таким чином слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, репутацію підозрюваного, майновий стан та відсутність судимостей, який вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України,не одружений, не працює, та дійшов правильних висновків, що інші більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможе запобігти встановленому ризику.
Разом цим, згідно приписів ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою.
Оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК та приписи вищевказаної статті не передбачають обрання альтернативного запобіжного заходу, тому відсутні підстави для застосування відносно нього інших більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.
На переконання апеляційного суду, аргументи захисника та його посилання на наявність у підозрюваного ОСОБА_8 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків та відсутність судимостей не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Натомість, стороною захисту не надано апеляційному суду об`єктивних медичних даних про те, що за станом свого здоров`я ОСОБА_8 не зможе утримуватися в умовах СІЗО.
За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Також слідчим суддею, були враховані положення п.3 ч.4 ст.183 КПК, та обґрунтовано прийнято рішення про недоцільність у даному випадку визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК вчиненого під час дії воєнного стану.
Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2022 року, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного за ч.7 ст.111-1 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто з 04 листопада 2022 року до 02 січня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4