Справа № 629/5792/21
Провадження № 1-кс/629/357/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, -

встановив:

ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність посадових осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за його заявою від 06.10.2021 відносно посадової особи органу державної влади, яка внесла завідомо недостовірні відомості до офіційного документу, за ст.366 КК України.

Заявник ОСОБА_3 жодного разу, а саме: 15.11.2022, 22.11.2022, 29.11.2022, 06.12.2022, 08.12.2022, 14.12.2022 та 21.12.2022 не з`явився, про час та день розгляду скарги був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується довідками про доставку СМС від 15.11.2022, 22.11.2022, 30.11.2022, 06.12.2022, 09.12.2022, 14.12.2022, зворотним поштовим повідомленням про отримання повістки про виклик від 23.11.2022, 03.12.2022, 09.12.2022.

У судове засідання посадова особа Лозівського РВП ГУНП в Харківській області не з`явилася, причину неявки слідчому судді не повідомила, про час та день розгляду скарги була повідомлена своєчасно та належним чином.

Відповідно до ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до імперативних вимог частини третьої статті 306 КПК участь у судовому засіданні скаржника чи його захисника, представника (принаймні однієї із зазначених осіб) є обов`язковою. Водночас згідно із частиною другою цієї ж статті слідчий суддя зобов`язаний розглянути скаргу не пізніше сімдесяти двох годин з моменту її надходження.

У разі ж неявки до суду скаржника, належним чином сповіщеного про розгляд скарги, слідчий суддя не наділений повноваженнями забезпечити прибуття цієї особи проти її волі.

Зокрема, примусовий привід до суду згідно із частиною третьою статті 140 КПК застосовується виключно до підозрюваного, обвинуваченого або свідка.

Грошове стягнення за неявку до суду без поважних причин відповідно до частини першої статті 139 КПК може бути накладено лише на підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Адміністративній відповідальності за злісне ухилення від явки в суд за статтею 185-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягають лише свідок, потерпілий, позивач, відповідач, експерт, перекладач.

Таким чином, закон не встановлює жодних заходів процесуального примусу для забезпечення участі в судовому засіданні особи, котра оскаржує рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора.

Відкладення розгляду скарги призводить до порушення строку, встановленого частиною другою статті 306 зазначеного Кодексу, а також не гарантує прибуття в наступне судове засідання осіб, котрі не бажають брати в ньому участь.

Враховуючи викладене, строки розгляду скарги, неодноразову неявку скаржника в судове засідання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши документи та оцінивши докази, якими скаржник обґрунтовує скаргу, приходить до наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності (ч.1 ст.304 КПК України).

Виходячи з вимог ст.1 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому відомості, які вказують на ознаки складу злочину, кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування чи прокуратури, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення ЄРДР (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 №139). Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4,5 ч.5 ст.214 КПК України.

Згідно із частиною першою статті 306 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Наведеними правовими нормами визначено порядок оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до висновку зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді заявнику згідно Закону України «Про звернення громадян» не може бути заявлена за правилами кримінального судочинства.

Згідно п.40,44 Постанови, такі вимоги не можуть розглядатися і у порядку кримінального судочинства та на думку Великої Палати Верховного Суду, в розумінні статті 3 Закону України «Про звернення громадян» указані вимоги підлягають розгляду в порядку, визначеному цим Законом.

Слідчий, дізнавач та прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

ЄСПЛ в своїх рішеннях зазначає, що право на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Конвенції), одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. Golder v. the United Kingdom, рішення від 21 лютого 1975 року, параграф 36; Перетяка та Шереметьєв проти України, рішення від 20 червня 2011 року, параграф 33), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див.the Guerin v.France, рішення від 29 липня 1998 року, параграф 37).

Як вбачається з матеріалів скарги, 06.10.2021 ОСОБА_3 , на адресу Лозівського РВП ГУНП в Харківській області було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення посадовою особою органу державної влади, за ст.366 КК України, яка полягає у внесенні завідомо недостовірної відомості до офіційного документу.

Заява ОСОБА_3 не містить даних про те, що саме та до якого документу було внесено недостовірні відомості та якою саме посадовою особою органу державної влади. Тобто ні скарга, ні заява адресована Лозівському РВП не містять посилання на конкретні обставини, що можуть свідчити про наявність в діях посадових осіб злочину, передбаченого ст.366 КК України та не зазначено вказану посадову особу органу державної влади.

Відповідно до ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

У зв`язку з викладеним, питання внесення в ЄРДР відомостей про вчинення злочину віднесено до компетенції слідчого, дізнавача та прокурора, які у відповідності до ст.36,40 КПК України є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється.

Кваліфікація викладена заявником в заяві, не утворює та не може утворювати складу злочину передбаченого ст.366 КК України, оскільки порядок оскарження таких дій та рішень чітко регламентований КПК України.

Враховуючи викладене, оцінивши докази, якими заявник обґрунтовує скаргу, дослідивши зміст долученої до скарги заяви про вчинення, на думку ОСОБА_3 , посадовою особою органу державної влади кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 КК України, слідчий суддя дійшов висновку, що вона не містить даних про вказану посадову особу та конкретних обставин, що можуть свідчити про вчинення вказаною посадовою особою кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 КК України.

За таких обставин, з урахуванням зазначеного та враховуючи вимоги ч.1 ст.214 КПК України, скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є необґрунтованою, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.2,9,214,303-307,309,372 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - відмовити.

Копію ухвали направити скаржнику і в Лозівський РВП ГУНП в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя Олександр ТКАЧЕНКО