Справа № 592/13/21
Провадження № 1-кп/592/6/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 0002090, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.06.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сніжне Донецької області, громадянки України, студентки 4-го курсу медичного інституту Сумського державного університету, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 26.06.2020 близько 23 год. 45 хв. керуючи автомобілем «Daewoo Matiz» н.з. НОМЕР_1 , по вул. С. Бандери, в напрямку вул. Роменська, на перехресті з вулицею 20 років Перемоги, м. Суми, знехтувала безпекою дорожнього руху, не врахувала дорожню обстановку, перед початком зміни напрямку руху, не переконалася, що це не створить перешкод, або небезпеки іншим учасникам руху, повертаючи ліворуч, при зеленому сигналі світлофора не надала переваги та допустила зіткнення з мотоциклом «Geon 250» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який в цей час рухався в зустрічному напрямку прямо.

Унаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді «закритого перелому зовнішньої щиколотки лівої гомілки без зміщення», які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 31.07.2020 №583, кваліфікуються, як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи СЕ-19/119-20/15860-ІТ від 28.12.2020, ОСОБА_3 , під час керування автомобілем «Daewoo Matiz» н.з. НОМЕР_1 , порушила вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, передбачених пунктами:

10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

16.6 Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Порушення пунктів 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України, допущені водієм ОСОБА_3 , знаходяться в причинному зв`язку із виникненням ДТП та наслідками, що настали.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин. Кваліфікація дій обвинуваченої судом (стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена).
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 по пред`явленому обвинуваченню за ч. 1 ст. 286 КК України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті визнала повністю. Суду пояснила, що є переселенкою. Навчається на 4 курсі в медичному університеті на платній основі. Винаймає квартиру. Батьки живуть в Донецькій області, батько проходить службу в ЗСУ. З матеріальною шкодою згодна за виключенням 5000 грн. сплачених, моральний визнає у розмірі 15000 грн. Мала стаж водіння один місяць. 26.06.2020 їхала по вулиці С. Бандери на розворот до вулиці Іллінська в місті Суми на авто Део Матиз НОМЕР_1 , по дорученню (батьки придбали), виконувала поворот, була на перехресті вулиць С. Бандери, Роменської, 20 років Перемоги.
З моста на зелений сигнал світлофора їхав мотоцикл побачила метрів за п`ять, почала гальмувати, було зіткнення. Зупинилась, включила аварійну сигналізацію, підійшла до потерпілого який лежав на проїзний частині, він встав, сказав що швидку не потрібно викликати, у нього була пошкоджена нога, під`їхав патруль поліції, які викликали швидку. Визнає, що порушила ПДР України, зокрема пункти 10.1, 16.6, розкаюється. Віддали 5000 грн. (орієнтовно 02-03 липня) матері потерпілого на його лікування за наданими нею реквізитами на банківський рахунок. Потім спілкування припинилось через небажання потерпілого. В лікарню не ходила. Просила вибачення у потерпілого.

Оцінюючи зазначені показання обвинуваченої з точки зору їх належності та допустимості, суд вважає, що вказаним критеріям вони відповідають, при тому, що в цілому вони є логічними, послідовними та такими, які взаємо узгоджуються між собою та з іншими наявними по справі доказами.
Крім повного визнання обвинуваченою вини у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України вина ОСОБА_3 доведена дослідженими судом доказами.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні надав такі показання. Обвинувачену раніше не знав, навчався в коледжі, зараз вже закінчив. 26.06.2020 - 23.40 год. стояв на перехресті вулиці С. Бандери, біля «Роменського монастиря», їхав зі сторони ЦМЛ на мотоциклі, загорівся червоний, на зелений поїхав на вул. С. Бандери, на зустріч стояв автомобіль Матіз, коли порівнялись, Матіз не надав перевагу в русі, відбулась ДТП. Виїхала машина ДСО та викликали швидку. Забрала швидка допомога в ЦМЛ, зробили рентген ноги, наложили гіпс перелом голеностопу та 2 зв`язки порвані. Через 10 днів їздив на перевірки. 07.2020 операція поставили пластину на голеностоп 4 дні лежав в лікарні.
Лікувався вдома, ходив через кожні 15 днів до ортопеда. Зняли шви. Повторно проведена операція та витягли пластину 2 місяці тому. Відшкодовано 5000 грн. обвинуваченою на пластину.

Батьки його надавали кошти по чекам 9000 грн., «благодарили» лікарів, був больовий синдром, приймає ліки, з`явився страх виїжджати на дорогу, родина зазнала моральних страждань, хвилюються за нього. Займався спортом, продовжувати займатись спортом можливо через пів року. Поведінка обвинуваченої не просила пробачення. Підтримує цивільний позов у частині матеріальної шкоди 9000 грн., на відшкодування моральної 40000-5000 (вже сплачено) =35000 грн. Звертався до страхової компанії, сказали 1 грн. дадуть за мотоцикл. Батько сплачував кошти адвокатам, бо в нього немає власних.

Крім того, на вину ОСОБА_3 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вказують досліджені у судовому засіданні докази:

Висновок СЕ-19/119-20-15860-ІТ від 28.12.2020, відповідно до якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля «DAEWOO Matiz» н.з. НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України.
Водій автомобіля «DAEWOO Matiz» н.з. НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «GEON 250» н.з. НОМЕР_2 .
З технічної точки зору, в діях водія автомобіля «DAEWOO Matiz» н.з. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.
В даній дорожній ситуації водій мотоцикла «GEON 250» н.з. НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України.
Водій мотоцикла «GEON 250» н.з. НОМЕР_2 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «DAEWOO Matiz» н.з. НОМЕР_1 .
В діях водія мотоцикла «GEON 250» н.з. НОМЕР_2 невідповідностей вимогам пунктів Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, не вбачаються.

Висновок експерта № 154 від 04.07.2020, відповідно до якого технічних несправностей робочої гальмівної системи, ходової частини та гальмівної системи автомобіля «DAEWOO», які могли виникнути до дорожньо-транспортної події, та впливати на працездатність вище вказаних систем, методами, що зазначені в дослідній частині не виявлено.
Вирішення даних питань, стосовно робочої гальмівної системи, рульового керування та ходової частини автомобіля «DAEWOO», позбавлено логічного сенсу, через обставини що зазначені в дослідній частині даного питання, і тому експертом не вирішувалося.

Висновок експерта № 583 від 31.07.2020, відповідно до якого під час знаходження ОСОБА_7 на амбулаторному лікуванні в ортопедично-травматологічному відділенні КНП «ЦМКЛ» СМР з 26 червня по 07 липня 2020 р. виявлені наступні ушкодження: закритий перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки без зміщення, забійні садна лівого колінного та лівого гомілково-ступневого суглобів.
Дані ушкодження утворилися в результаті дії тупих предметів (тупого предмета) з обмеженою поверхнею, про що свідчить їх характер, та могли утворитися при ДТП.
Закритий перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки не був небезпечним для життя, спричинив тривалий розлад здоров`я (необхідний для консолідації перелому) та за цими ознаками відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Садна кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Зазначені ушкодження могли утворитися в термін, вказаний в постанові, що підтверджується даними медичної документації.

Оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені, оцінені у судовому засіданні докази, суд визнає належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі, зокрема ними встановлюється подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення та інші обставини які підлягають доказування відповідно до ст. 91 КПК України та становлять предмет доказування. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому досліджені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, доведена у повному обсязі та її протиправні дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, т.я. вона порушила правила безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає: повне визнання вини; активне сприяння розкриттю злочину; молодий вік; раніше не судима, частково відшкодувала завданий збиток потерпілому; є внутрішньо переміщеною особою.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, вчинений обвинуваченою відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості (у редакції на момент вчинення злочину).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді органу пробації від 21.01.2021 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 оцінюється, як «низький»; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як «низький». Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, відсутність історії правопорушень та факторів, які можуть впливати на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, при умові, що провина обвинуваченої буде доведена, на думку органу пробації, доцільно застосувати покарання, не пов`язане із ізоляцією від суспільства (а.с. 41-44).
Суд приймає до уваги досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену відповідно до вимог ст. 314-1 КПК України.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК (2341-14) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також беручи до уваги все наведене в сукупності, оскільки обвинувачена вчинила злочин невеликої тяжкості з необережності, вперше притягується до кримінальної відповідальності, залишилася на місці ДТП та активно сприяла у встановленні його обставин, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, навчається, є внутрішньо переміщеною особою, на обліку в диспансерах не перебуває, на момент вчинення злочину не перебувала у стані сп`яніння, характеризується позитивно, то це дає суду підстави вважати, що виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченою можливе при призначенні покарання у виді штрафу, без позбавленням права керування транспортними засобами, беручи до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Санкція частини 1 статті 286 КК України в редакції на час вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Законом України № 2617-VІІІ від 22.11.2018 (чинним з 01.07.2020) внесено зміни до частини 1 статті 286 КК України, згідно з якими в абзаці другому частини першої слова "від двохсот до п`ятисот" замінено словами "від трьох тисяч до п`яти тисяч", а слова "або без такого" виключено.
Згідно з частиною 2 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Оскільки редакція частини 1 статті 286 КК України, чинна з 01.07.2020, передбачає більш суворе покарання, аніж попередня, до вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення 26.06.2020, підлягає застосуванню частина 1 статті 286 КК України в редакції, чинній на час його вчинення, у зв`язку з чим суд вважає за можливе призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому попередньою редакцією частини 1 статті 286 КК України, і не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішення цивільних позовів.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В справі заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь моральної шкоди у розмірі 39516 грн. 59 коп.
Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.
Доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 KK України, з підстав зазначених у мотивувальній частині вироку, вказує на заподіяння обвинуваченою моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 .
Обвинувачена визнала позов в частині відшкодування моральної шкоди на суму 15000 грн. 00 коп.
Суд вважає ґрунтовними та переконливими доводи потерпілого - цивільного позивача про те, що злочинними діями обвинуваченої йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, спричинених протиправними діями обвинуваченого, пережитим емоційним стресом, тривалим лікуванням внаслідок чого було порушено звичайний спосіб його життя, наслідками травмування і необхідності продовження реабілітації.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).
Враховуючи обставини встановлені під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено потерпілому з боку обвинуваченої внаслідок скоєння останньою кримінального правопорушення.
Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав потерпілий, зміни, які відбулись в його житті, що призвело до негативних наслідків.
Протиправні дії обвинуваченої безумовно і беззаперечно прямо зумовили для позивача моральну шкоду, що не може бути спростовано та визнано самою обвинуваченою. Після ДТП потерпілий лікувався в стаціонарі та продовжує лікування амбулаторно, що порушило звичний для нього спосіб життя та доставляло масу страждань і хвилювань, суд вважає ці страждання інтенсивними та такими, що вимагають належного відшкодування, тому враховуючи розмір майнової шкоди, період лікування потерпілого та наслідки отриманої ним травми суд доходить висновку, що стягненню на його користь підлягає 39516 грн. 59 коп. в якості відшкодування моральної шкоди. Визначаючи її розмір, суд виходить з вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України, п.1 ч. 2 ст. 1167, 1168 ЦК України.

Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження.
Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно ст.ст. 122, 124 КПК України - з обвинуваченої на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-20-15860-ІТ від 28.12.2020 у розмірі 653 грн. 80 коп. (а.с. 153).
Перевіряючи доводи потерпілого в частині стягнення з обвинуваченої витрат на правову допомогу, суд, враховуючи висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 (провадження №13-47кс20), дійшов до наступного висновку.
Положеннями ст. 118 КПК України визначено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Таким чином, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 цього Кодексу. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні дійшла до висновку, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено ухваленням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.
Частиною 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч. 1 ст. 124 того ж Кодексу, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Тотожного роду позицію з даного питання щодо алгоритму відшкодування потерпілому витрат на професійну правничу допомогу висловив і Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в ухвалі від 25.04.2018 в справі № 740/3447/17.

При вирішенні вимог про відшкодування процесуальних витрат, понесених потерпілим на оплату правової допомоги адвокатів Адвокатського об`єднання «Веріта Груп» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд виходить зі змісту договорів про надання професійної правничої допомоги, зокрема від 16.07.2020, 05.01.2021, укладених між потерпілою стороною та вказаним адвокатським об`єднанням, додаткових угод від 11.01.2021, 11.01.2021 № 1 до них, попереднім розрахунком суми процесуальних витрат від 14.01.2021 та актом виконаних робіт від 03.12.2021 № 91, квитанцією про сплату 10000 грн. згідно рахунку від 11.01.2021, рахунком на оплату від 11.01.2021 № 127, керується принципами справедливості та верховенства права, виходячи з розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, та дійшов висновку, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 10000 грн.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої під час досудового розслідування не застосовувався і під час судового розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотання про застосування запобіжного заходу, тому відсутні підстави для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відповідно до вимог ст. 331 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (у редакції Закону № 586-VI станом на 26.06.2020) та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп., без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 39516 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот шістнадцять) гривень 59 коп. в відшкодування моральної шкоди, 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. процесуальних витрат на правову допомогу.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта для проведення експертизи в розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 коп.
Речовий доказ: транспортний засіб марки «DAEWOO Matiz», н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 28.02.2020 повернутий ОСОБА_3 відповідно до ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.07.2020 справа № 592/7967/20 залишити ОСОБА_3 .
Речовий доказ: мотоцикл «GEON 250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - повернути ОСОБА_10 відповідно до ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.07.2020 справа № 592/8068/20 залишити ОСОБА_10 .

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілому, його представнику, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1