ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/5412/20 Номер провадження 11-кп/814/2373/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2020 року за №0001069, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 21 листопада 2022 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харків, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який не зменшився, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, обставини, тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбачене за його вчинення покарання та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаному вище ризику.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених у клопотанні ризиків і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого; кримінальне провадження тривалий час перебуває на стадії підготовчого судового засідання, а ОСОБА_8 безпідставно утримується під вартою за відсутності доказів його винуватості.
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги; заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про таке.
Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченомуглавою 18розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбаченічастиною першоюцієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він, будучи судимим за вчинення злочину проти власності, 18 жовтня 2020 року о 10 годині 49 хвилин, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , проник у вагончик по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_10 електроінструменти, чим заподіяв останньому майнової шкоди на загальну суму 31 742 гривні.
Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.
Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.
Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який не зменшився, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може переховуватись від суду, врахувавши тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання від 3 до 6 років позбавлення волі, особу ОСОБА_8 , який судимий, неодружений, не працює.
Установлені ж під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які би могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який зі сплином часу не зменшився, обставини інкримінованого ОСОБА_8 тяжкого корисливого злочину за попередньою змовою группою осіб, та дані про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту, як просить апелянт.
Апеляційний суд уважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав останньогоперебувати на волі.
Щодо доводів апелянта, які стосуються оцінки доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винною чи невинною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, то вони не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Між тим, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту пред`явлене обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_8 може бути причетним до вчинення злочину, в якому він обвинувачується.

Разом з цим, місцевий суд, дійшовши правильного висновку щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всупереч положенням ч.3 ст.183 КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали в резолютивній її частині не визначив ОСОБА_8 розмір застави як альтернативний запобіжний захід.
За таких обставин, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням йому розміру застави та покладенням на нього відповідних обов`язків у разі її внесення.
Ураховуючи обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дані про його особу, у співставленні з наявністю такого, що не зменшився ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визначення обвинуваченому застави в раніше визначеному розмірі 45 000 гривень, яка буде справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та вагомим стримуючим засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , при цьому не становитиме «особистий надмірний тягар» для останнього.
Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 листопада 2022 року.

Одночасно визначити ОСОБА_8 заставу в раніше визначеному розмірі - 45 000 гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п.1,3,4,8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

прибувати за кожним викликом до суду;

повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

утримуватися від спілкування з потерпілим і свідками в даному кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави визначити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_8 апеляційним судом - 2 місяці з моменту внесення застави.

ОСОБА_8 або будь яка інша особа, може внести кошти на депозитний рахунок Полтавського апеляційного суду (отримувач коштів: Полтавський апеляційний суд; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 42262431; банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача: UA0086573) та надати документ, що це підтверджує прокурору, суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4