ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2119/21

Провадження № 11-кп/4820/115/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000422, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 липня 2020 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку Бронники Шепетівського району Хмельницької області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків заробітку, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 99 921 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн. 67 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2498,04 грн.

Відповідно до вироку, 27 липня 2020 року близько 12.30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С 220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_10 , що перебував в нерухомому стані поряд з правим краєм проїжджої частини (по ходу руху автомобіля) по вулиці Антона Сокола в м. Славута Хмельницької області поблизу будинку № 3 у напрямку магазину «Рута», проявила неуважність, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, діючи недбало, відчинила водійські двері автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С 220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого допустила удар зовнішньою частиною водійських дверей у ділянку правої гомілки ОСОБА_9 , яка в цей час рухалася в попутному напрямку на велосипеді марки «Ардіс» чорного кольору жіночого типу та виконувала об`їзд вказаного автомобіля з лівого боку.

Від удару у ділянку правої гомілки водійськими дверцятами автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С 220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , велосипедист ОСОБА_9 впала з висоти велосипеда на ліву сторону по ходу її руху та отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також забійної рани передньо-зовнішньої поверхні правої гомілки у верхній третині, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.

Тим самим, своїми діями ОСОБА_6 порушила вимоги п.п.1.5, 1.7, 2.3 (б), 15.13 Правил дорожнього руху України, що перебуває у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілою ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із рішенням суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Змінивши подану апеляційну скаргу захисник обвинуваченої просить вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, цивільний позов залишити без розгляду.

Адвокат вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ненадання оцінки всім доводам сторони захисту та порушенням принципу рівності сторін у кримінальному судочинстві на стадії досудового розслідування.

Зазначає, що у судовому засіданні свідки обвинувачення ОСОБА_11 свідок ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та свідки сторони захисту ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 виклали абсолютно різні версії події. Окрім того, у ході дослідження письмових доказів, сторона захисту звертала увагу суду на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутній огляд місця події на місці пригоди та слідова інформація на водійських дверцятах автомобіля, що могло б свідчити про наявність контакту з будь - яким іншим предметом, зокрема з потерпілою.

Адвокат зауважує, що в матеріалах кримінального провадження наявні три висновки судово-медичної експертизи, які проведені одним і тим же експертом та суперечать один одному, а допит експерта в суді не дав можливості усунути вказані суперечності.

Усі вихідні дані ДТП надавалися лише стороною обвинувачення, тому захисник у суді заявив клопотання про проведення комплексної судово-медичної транспортно-трасологічної експертизи, однак суд його не задовольнив.

Також вважає сумнівним такий доказ, як висновок експерта № СЕ-19/123-21/6270-ІТ від 12.08.2021 судової інженерно-транспортної експертизи обставин і механізму ДТП, оскільки, на його думку слідчим експерту були задані очевидно недостовірні вихідні дані, які суперечать фактичним обставинам даної події.

Крім того, фактично вказаний висновок сформульований, як припущення: «причиною виникнення ДТП, при заданих обставинах пригоди та вихідних даних, могли бути дії водія ОСОБА_6 », тому на думку захисту цей висновок не може бути належним доказом винуватості ОСОБА_18 .

На суді сторона захисту звертала увагу суду, що потерпіла ОСОБА_9 порушила вимоги пункту 6.4 ПДР України, а також не скористалася велосипедною доріжкою, а рухалася по проїжджій частині, наполягала взяти до уваги первинний висновок судово-медичної експертизи від 30.10.2022 № 150, який, на думку захисту, є найбільш імовірним. Однак у мотивувальній частині вироку суд не надав оцінку цим обставинам.

Зазначає, що дії ОСОБА_6 не підпадають під склад статті 286 КК України, оскільки обстановка вчинення цього злочину характеризується тим, що діяння вчиняється під час пересування транспортного засобу, а знаходження особи за кермом транспортного засобу, який перебуває у нерухомому стані не утворює складу злочину цієї норми.

Крім цього, на думку захисника, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Захисник у скарзі зауважує, що судом також було порушено приписи частини 3 статті 373 КПК України, за якими обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Однак, суд не звернув увагу на те, що тілесні ушкодження, які були виявлені на тілі потерпілої ОСОБА_9 не могли бути отримані за обставин, зазначених у обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 .

За описаного в обвинувальному акті механізму утворення тілесних ушкоджень на правій гомілці потерпілої ОСОБА_9 (локалізація рани на передньо-зовнішній частині правої гомілки) вказує на те, що ці тілесні ушкодження могли бути утворені лише під час удару передньої частини гомілки потерпілої об відкриті дверцята автомобіля, тобто у торцеву або ж внутрішню частину цих дверей, але не від удару їх зовнішньою гладкою поверхнею.

Також адвокат оскаржує висновки проведених судово-медичних експертиз у справі, вважає їх результати малоймовірними, суперечливими, на підставі яких суд обґрунтував обвинувальний вирок та допустив порушення вимог частини 3 статті 373 КПК України.

Зауважує, що під час досудового розслідування судом з формальних підстав було відмовлено у задоволенні заявлених адвокатом клопотань, що в свою чергу у певному сенсі є порушенням права підозрюваної, а пізніше обвинуваченої ОСОБА_6 на захист та нівелює задекларований кримінальним процесуальним законом принцип змагальності сторін кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року скасувати та ухвалити новий, відповідно до якого визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк З (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк З (три) роки; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 200 000 гривень, моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень.

Вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, невмотивованості та недотримання вимог кримінального та кримінального процесуального законів. На думку ОСОБА_9 судом при ухваленні вироку не досліджено можливість ОСОБА_6 відбувати покарання у виді виправних робіт, її матеріальний стан, офіційне працевлаштування.

Окрім того, ОСОБА_9 зазначає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог потерпілої. Зауважує, що суд поверхнево поставився до дослідження доказів (висновок судово-медичної експертизи № 150 від 30.10.2020) щодо лікування ОСОБА_9 у Рівненському військовому шпиталі; на суді ОСОБА_9 повідомила, що їй було завдано значної моральної шкоди й на підтвердження своїх доводів надала оригінали чеків про придбання ліків та проходження лікування, однак суд висловив свою думку, що самі лише чеки про придбання ліків без призначення лікаря на вказані препарати не можуть бути належним доказом витрат на лікування. Потерпіла ОСОБА_9 вважає, що таке рішення викликає сумніви в об`єктивності судді, адже воно не базується на нормах чинного законодавства.

При ухвалені вироку судом не враховано характер неправомірних дій ОСОБА_6 , тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення, обставини завдання такої шкоди, що призвели до втрати працездатності ОСОБА_9 , а також причинно-наслідковий зв`язок між таким злочинним діянням обвинуваченої ОСОБА_6 та спричиненими наслідками у виді моральної шкоди.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, просили їх задовольнити повністю, скасувавши вирок та закривши провадження за відсутністю у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, з наведених в апеляції підстав. В задоволенні апеляційної скарги потерпілої просили відмовити.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_19 в судове засідання не з`явилися, надали клопотання про проведення апеляційного розгляду у їх відсутність. Просили апеляційну скаргу потерпілої задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої.

Прокурор не визнав доводи апеляційної скарги обвинуваченої та потерпілої в частині призначеного обвинуваченій покарання, просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, як законний і обґрунтований. Стосовно доводів потерпілої про вирішення цивільного позову, просив розглянути ці вимоги на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 , дав юридичну оцінку її діям і у відповідності із вимогами норм КК України кваліфікував її дії за ч.1 ст.286 КК України.

Згідно з вимогами статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у судовому засіданні не визнала.

В апеляційній скарзі та доповненнях та змінах до неї захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 оскаржує порушення обвинуваченою вимог п.15.13 ПДР України, вважає, що обвинувачена не керувала транспортним засобом, тому в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.286 КК України. Потерпіла порушила вимоги пункту 6.4 Правила дорожнього руху, матеріалами справи не доведено, до потерпіла отримала тілесні ушкодження від удару дверцятами автомобіля, позов не визнали.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи захисника обвинуваченої, у тому числі і зазначені захисником в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, висновки суду про доведеність її винуватості у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої є безпідставними та спростовується матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- показаннями самої обвинуваченої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні не визнала свою вину, але не заперечувала, що 27 липня 2020 року близько 13.00 год. вона знаходилася по роботі в м.Славута, куди приїхала автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «С 220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить її чоловіку ОСОБА_10 , припаркувала автомобіль біля магазину «Сонячний» поруч торгівельного центру «Рута», сиділа в автомобілі на водійському сидінні, у вікно водійських дверцят бачила велосипедистку, що їхала біля її автомобіля, але в цей час її увагу привернув автомобіль сірого кольору, що їхав назустріч з великою швидкістю та у якого сильно ревів двигун. Після того, як цей автомобіль проїхав повз неї, вона почула звук битого скла, тому вийшла з автомобіля та побачила, що біля автомобіля навпроти задніх дверцят лежала потерпіла, яка впала з велосипеду та трималася за ногу;

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 про механізм дорожньо-транспортної пригоди, яка наполягала, що проїжджаючи на велосипеді біля автомобіля обвинуваченої на відстані 1 метру, відчула удар у праву ногу в районі коліна, внаслідок відчинення дверей автомобіля, від якого впала з велосипеда на ліву сторону та почала кричати;

- показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в судовому засіданні, які показали, що потерпіла ОСОБА_9 на велосипеді проїжджала повз автомобіля «Mercedes-Benz» чорного кольору, в автомобілі відкрилися водійські двері, отримавши удар дверцятами в ногу, потерпіла впала з велосипеду на ліву сторону;

- висновками судово-медичних експертиз № 150 від 30.10.2020, № 167 від 21.07.2021, № 20 від 05.02.2021, висновком судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/123-21/6270-ІТ від 12.08.2021 року, протоколами слідчих дій та іншими письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Свої показання про механізм ДТП потерпіла ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтвердили під час проведення з їх участю слідчих експериментів, в ході яких вони відтворили обставини ДТП, вказавши розташування автомобіля «Mersedes-Benz» на дорозі, напрямок руху велосипеда, проїзд на велосипеді потерпілої повз автомобіля «Mersedes-Benz», відчинення дверей автомобіля «Mersedes-Benz» з боку водія та удар в ділянку правої ноги велосипедиста, механізм падіння у лівий бік потерпілої.

В ході вказаних слідчих експериментів робилися заміри та складалися план схеми, проводилося фотографування.

Судом обґрунтовано покладено в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є послідовними та узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Також судом проаналізовано висновки судово-медичних експертиз щодо наявних тілесних ушкоджень у потерпілої, ступеня їх тяжкості та механізму отримання цих ушкоджень.

Сторона захисту визнала висновоксудово-медичної експертизи № 150 від 30.10.2020 та не оскаржує наявність та ступень тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій, але не визнає, що вони утворились від дії обвинуваченої.

Колегія суддів вважає ці доводи сторони захисту неспроможними.

Так, у своєму висновку № 20 від 05.02.2021 року експерт зазначив, що механізм виникнення тілесних ушкоджень, виявлених на час проведення експертизи № 150 від 30.10.2020 року у потерпілої ОСОБА_9 відповідає обставинам, вказаним в ході проведення слідчого експерименту 12.11.2020 року при умові, що первинний контакт дверей автомобіля з її правою ногою відбувся на висоті 0,6 м від підошовної поверхні ступні правої ноги. Виникнення тілесних ушкоджень на різних сторонах ніг потерпілої (передньо-зовнішня поверхня правої гомілки, ліве стегно), виявлених у потерпілої ОСОБА_9 при падінні з велосипеда на бетонне покриття в результаті втрати рівноваги з власної необережності без контакту велосипеда чи частин її тіла з іншим об`єктом є малоймовірним.

Крім того, згідно висновку судово-медичного експерта № 167 від 21.07.2021 року, механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 відповідає обставинам, вказаним нею під час проведення слідчого експерименту 17.06.2021 року при умові, що первинний контракт дверей автомобіля з її правою ногою відбувся на висоті 0,7м від поверхні асфальтобетонного покриття до місця удару на правій нозі. Виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_9 , при падінні з велосипеда на бетонне покриття в результаті втрати рівноваги з власної необережності без контакту велосипеда з іншим об`єктом є малоймовірним, а з урахуванням ушкоджень ділянки правого колінного суглоба, виключається.

Також в судовому засіданні було допитано судово-медичного експерта ОСОБА_20 , який підтвердив свої висновки, що наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження з правої та лівої сторони тіла відповідають отриманню удару у праву гомілку внаслідок відкриття дверей автомобіля об бокову частину дверей та падіння на лівий бік.

Вважати наведені докази недостатніми для обґрунтування винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення зач.1 ст.286 КК України, на думку колегії суддів підстав немає.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі стосовно неоднозначності та суперечності висновків проведених експертиз, їх неузгодженості один з одним, не знаходять свого підтвердження у ході апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться згідно з КК та КПК України і Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ від 17 січня 1995 р. № 6.

Відповідно до частини 2 статті 242 КПК України проведення судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

З детального аналізу висновків експертів №150 від 30.10.2020, № 167 від 21.07.2021, № 20 від 05.02.2021, які містяться у матеріалах кримінального провадження та досліджені в ході судового розгляду, слідує, що властивість та характер тілесних ушкоджень, наявних у потерпілої ОСОБА_9 , зокрема її перелому лівої стегнової кістки, не відповідають механізму падіння з висоти власного зросту, забійна рана передано-зовнішньої поверхні правої гомілки у верхній третині могла виникнути, як внаслідок локального ударного прикладання, так і в результаті падіння з висоти власного зросту; виникнення тілесних ушкоджень ніг потерпілої при падінні з велосипеда на бетонне покриття в результаті втрати рівноваги з власної необережності без контакту велосипеда чи частин її тіла з іншим об`єктом у цьому випадку є малоймовірним, а з урахуванням ушкоджень ділянки правового колінного суглоба, виключається.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки доповнюють один одного та не містять суперечностей.

Також колегія суддів вважає неспроможними доводи захисника, що дії ОСОБА_6 не підпадають під склад статті 286 КК України, оскільки обстановка вчинення цього злочину характеризується тим, що діяння вчиняється під час пересування (руху) транспортного засобу, а знаходження особи за кермом транспортного засобу, який перебуває у нерухомому стані не утворює складу злочину цієї норми.

Відповідальність за частиною 1 статті 286 КК України настає за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, диспозиція статті 286 КК є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Для з`ясування наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого наведеною нормою закону, мають бути встановлені три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

При цьому належить ураховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 цієї статті, тобто тільки такі порушення, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим є головною, вирішальною умовою, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Діяння за статтею 286 КК України може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати: 1) вчиненні дій, які заборонені правилами (проїзд на забороняючий сигнал світлофора, експлуатація автомобіля з певними технічними несправностями тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки чи приписів дорожніх знаків, неправильне користування зовнішніми світловими приладами).

Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови №14 від 23.12.2005 року роз`яснив, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлена статтями 286 - 288, 415 КК України, суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Згідно з пунктом 5 цієї ж постанови, відповідальність за статтею 286 настає незалежно від місця, де були допущені порушення правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, правил водіння або експлуатації машини (на магістралі, шосе, вулиці, залізничному переїзді, полі, території підприємства, у дворі, тощо).

Так, з аналізу вказаних норм, задля кваліфікації діянь особи за частиною 1 статті 286 КК України, не вбачається необхідність порушення особою правил дорожнього руху саме під час керування транспортним засобом, тобто коли той перебуває в русі. Цією нормою встановлюється відповідальність для особливої категорії осіб - водіїв, які керують джерелом підвищеної небезпеки та мають дотримуватися правил дорожнього руху від самого початку моменту перебування за кермом (незалежно від обстановки, в якій той знаходиться) і до його завершення - залишення транспортного засобу.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Mercedes-Benz», що перебував в нерухомому стані, проявила неуважність, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, діючи недбало, відчинила водійські двері автомобіля, внаслідок чого допустила удар зовнішньою частиною водійських дверей у ділянку правої гомілки ОСОБА_9 , яка в цей час рухалася в попутному напрямку на велосипеді та виконувала об`їзд вказаного автомобіля з лівого боку.

Своїми діями ОСОБА_6 порушила вимоги п.п.1.5, 1.7, 2.3 (б), 15.13 Правил дорожнього руху України:

п.1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.1.7. водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

п.2.3. б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі;

п.15.13 забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Для вирішення питань, які виникли у справі про злочин проти безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, потрібні спеціальні знання, тому відповідно до вимог статті 242 КПК України призначається експертиза.

Судом також проаналізовано, як доказ висновок експерта № СЕ-19/123-21/6270-ІТ від 12.08.2021 судової інженерно-транспортної експертизи, згідно якого в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Mersedes-Benz С220» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинна була діяти відповідно до вимог п.15.13 Правил дорожнього руху України, велосипедист ОСОБА_9 повинна була діяти відповідно до вимог пп.6.7, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору причиною виникнення ДТП могли бути дії водія автомобіля «Mersedes-Benz С220» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , які були виражені у відкритті дверей транспортного засобу за таких обставин, при яких велосипедист ОСОБА_9 була позбавлена можливості запобігти контактуванню із дверима вказаного автомобіля.

Щодо доводів захисника про сумнівність такого доказу, як висновок експерта № СЕ-19/123-21/6270-ІТ від 12.08.2021 судової інженерно-транспортної експертизи обставин і механізму ДТП, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до статті 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Статтею 7 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Відповідно до Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) автотехнічна експертиза відноситься до інженерно-технічних експертиз (інженерно-транспортних) та не відноситься до криміналістичних експертиз.

Згаданий вище висновок складений старшим судовим експертом сектору авто технічних досліджень відділу авто технічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру MBC України, який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення інженерно-транспортної експертизи за експертними спеціальностями 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», 10.1 «Дослідження обставин механізму дорожньо-транспортних пригод», 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», має стаж експертної роботи з 2009 року, був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, тобто відповідним спеціалістом, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати цей висновок неналежним та недопустимим доказом.

Стосовно доводів сторони захисту про надання слідчим експерту очевидно недостовірних вихідних даних, які суперечать фактичним обставинам даної події, то колегія суддів не вважає їх слушними, оскільки в розпорядження експерта надавалися всі матеріали провадження, вихідні дані були зазначені також у постанові слідчого, які були отримані під час проведення слідчих експериментів за участі потерпілої та свідків, в ході огляду місця події, у колегії суддів відсутні підстави вважати надані експерту вихідні дані недостовірними.

Стороною захисту не надано суду іншого висновку на підставі вимог ч.2 ст.101 КПК України на спростування наведеного, окрім того, експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Крім того, відповідно до вимог ст.94, ч.10 ст.101 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, в тому числі і висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку, тож суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про проведення комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, тому у задоволенні аналогічного клопотання сторони захисту під час апеляційного розгляду також було відмовлено.

Посилання захисника в його апеляційній скарзі, щодо необхідності призначення додаткових експертиз, через те, що тілесні ушкодження, які виявлені на тілі потерпілої ОСОБА_9 не могли бути отримані за обставин, зазначених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , не відповідають дійсності, оскільки судом першої інстанції встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження саме від контакту її ноги, коли вона їхала на велосипеді, з дверима автомобілю під керуванням ОСОБА_6 , відчиненими останньою з порушенням п.15.13 ПДР, а тому доводи в цій частині також є неспроможними.

Що стосується доводів сторони захисту, що потерпіла ОСОБА_9 порушила вимоги пункту 6.4 ПДР України, а також не скористалася велосипедною доріжкою, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані на підтвердження наявності на місці події велосипедної доріжки, а також, щопотерпіла-велосипедист перевозила вантаж, який заважав їй керувати велосипедом та створював перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не надано таких доказів і стороною захисту.

Тож, колегія суддів погоджується з кваліфікацією діяння ОСОБА_6 за частиною 1 статті 286 КК України та вважає доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої щодо того, що знаходження особи за кермом транспортного засобу, який перебуває у нерухомому стані не утворює склад кримінального правопорушення за статтею 286 КК України, неспроможними.

Суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним по справі та дослідженим у судовому засіданні доказам в їх сукупності і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На думку колегії суддів, висновки суду не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних і інших досліджених в судовому засіданні доказах, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано і правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України.

Наведені докази спростовують показання обвинуваченої про її непричетність до порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, який критично оцінив показання обвинуваченої ОСОБА_6 та свідків сторони захисту ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 про те, що потерпіла ОСОБА_9 впала сама через власну необережність та поганий стан дорожнього покриття, оскільки такі показання спростовуються іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , що причиною падіння потерпілої було отримання удару в праву гомілку внаслідок відкриття водійських дверей автомобіля обвинуваченою ОСОБА_6 , висновками судово-медичних експертиз про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень як з правої, так і з лівої сторони тіла, що виключається при падінні з велосипеда з власної необережності без контакту з іншим об`єктом, а також протоколом огляду місця події від 17.06.2021 з план-схемою та фото-таблицею до нього, згідно якого ділянка дороги по вул. Сокола в м. Славута Шепетівського району поряд магазину «Сонячний» та будинку № 3 має покриття у вигляді бетонних плит з прокладеними асфальтом місцями, вибоїн та ям немає.

Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 , що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, з призначенням ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченій покарання, його виду та розміру, суд першої інстанції керувався положеннями статей 50, 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у пунктах 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться за класифікацією кримінальних правопорушень до категорії нетяжких (передбачено статтею 12 КК), а також конкретні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, інформацію про особу обвинуваченої, яка є раніше не судимою, одруженою, працює торговим представником ПП «Буковина-Трек», за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, яких суд не встановив, що в сукупності стало підставою до прийняття судом рішення про призначення обвинуваченій покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків заробітку з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченій покарання саме у виді 2 (двох) років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків заробітку з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципу індивідуалізації призначення покарання та є достатнім й необхідним для виправлення ОСОБА_6 .

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційних вимог щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_6 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, потерпілою ОСОБА_9 через свого представника - адвоката ОСОБА_19 заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди в сумі 200 000 грн. та моральної шкоди в сумі 200 000 грн., завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, також остання просила відшкодувати витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн. та на проїзд до Шепетівського міськрайонного суду в сумі 1999,60 грн.

Судом цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 99 921 грн. 67 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2498,04 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КП «Славутська міська лікарня ім.Ф.М.Михайлова» з 27.07.2020 року по 05.08.2020 року з діагнозом: косий гвинтоподібний уламковий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням, забій правого колінного суглобу, тоді як доказів перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні в Рівненському військовому шпиталі в/ч НОМЕР_2 з 05.08.2020 року по 14.08.2020 року та оперативного втручання 07.08.2020 року, про що нею зазначено у позовній заяві, потерпіла суду не надала.

На підтвердження витрат на лікування потерпілою ОСОБА_9 надано чеки про придбання ліків на загальну суму 41 561,26 грн., за відсутності призначення лікаря на вказані препарати, тому суд дійшов висновку, що самі лише чеки не можуть бути належним доказом витрат на лікування.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілої про ненадання судом першої інстанції належної оцінки наданим потерпілою суду доказам на підтвердження факту понесення витрат на лікування, оскільки зі змісту рішення вбачається, що суд першої інстанції повно та всебічно проаналізував надані ОСОБА_9 докази та з належним обґрунтуванням відхилив частину з них.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Так, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що надані потерпілою, як цивільним позивачем розрахункові документи на підтвердження витрат на лікування, у яких не вказані конкретні лікарські засоби, а вказані лише назви груп лікарських засобів (антибіотики, знеболюючі, анальгетики тощо), не є належним підтвердженням витрат на лікування, на підставі яких здійснюються відповідні виплати. У цьому контексті не можуть вважатися належними доказами на підтвердження таких витрат і чеки, видані аптечними установами, оскільки останні не належать до кола медичних закладів.

Таким чином, як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду, було встановлено відсутність обґрунтування витрат, пов`язаних з діагностикою, лікуванням потерпілої у відповідному закладі охорони здоров`я, а саме зазначені витрати та необхідність їх здійснення не підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом апеляційної інстанції розмір відшкодування потерпілій моральної шкоди був належним чином обґрунтований. Зокрема, суд взяв до уваги тяжкість тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій, їх наслідки для її подальшого життя, врахував майновий стан обвинуваченої та стан її здоров`я. Колегія суддів вважає такий розмір співмірним характеру скоєного діяння та моральним стражданням потерпілої.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення,істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3