ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3303/22 Справа № 201/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що рішення суду є несправедливим, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що заявлене прокурором клопотання він не отримував, також не отримував копії матеріалів, якими прокурор обгрунтовує своє клопотання, проте судом вказані порушення не прийнято до уваги і винесено незаконне рішення про продовження строку його тримання під вартою.
Вказує, що прокурор Онішко був заявником у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 296 КК України, а тому він взагалі не має права приймати участь у даному кримінальному провадженні.

Оскаржуваною ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 на шістдесят днів, а саме до 09 грудня 2022 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання цьому обвинуваченому виключного запобіжного заходу, продовжують своє існування, а саме вбачаються ризики переховування від органів слідства та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого злочину. Також враховано тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, які відносяться зокрема до категорії особливо тяжких злочинів, та за які передбачено суворе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості. Зазначено про дані стосовно особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, а отже має схильність до вчинення злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, серед яких особливо тяжкий злочин корисливого насильницького характеру, за які у разі визнання його винуватим передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 15 років, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду, намагатися впливати на свідків та потерпілого.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, та відомості про особу цього обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.
Також щодо останнього існує ризик впливу на свідків з метою надання ними показань певного змісту з огляду на те, що вказані особи на даний час у межах судового розгляду кримінального провадження не допитані, та потерпілу, стосовно якої існує ризик зміни первинних показів в разі впливу на неї зі сторони обвинуваченого. Про вагомість цього ризику свідчить і те, що ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням до потерпілої насильства, небезпечного для життя останньої.
Крім того існує і ризик вчинення ОСОБА_6 іншого злочину, оскільки він був неодноразово засудженим, зокрема за вчинення тяжких корисливих злочинів, що у свою чергу свідчить про стійкість його протиправної поведінки та схильність до вчинення злочинів.
Колегія суддів звертає увагу на відомості про особу ОСОБА_6 , який не працевлаштований, а тому не має легального джерела, не одружений, утриманців не має, у зв`язку з чим не обтяжений міцними соціальними зв`язками, які б могли слугувати додатковим важелем стримування останнього від порушення покладених процесуальних обов`язків.
Що стосується доводів апелянта стосовно можливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, то слід зазначити, що вказаний запобіжний захід, зважаючи на ризики, які продовжують своє існування, та з урахуванням запровадженого на всій території України військового стану, не буде достатнім.
З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до грунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Що стосується доводів апелянта стосовно невручення йому клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу завчасно, то слід зазначити, що питання про доцільність продовження запобіжного заходу було розглянуто під час судового засідання в порядку ст. 331 КПК України.
Крім того, даних стосовно перебування в якості заявника прокурора ОСОБА_7 в рамках іншого кримінального провадження за ч. 1 ст. 296 КК України матеріали провадження не містять, а також дане питання підлягає вирішенню в порядку відводу прокурора.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на свою користь, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

У зв`язку з викладеним підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3