Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/712/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.12.2022, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження №0002609 від 28.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 06 грудня 2022 року, суд за клопотанням прокурора продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 03 лютого 2023 року, включно, з визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Мотивуючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив, що існують ризики не процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому до нього не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд фактично продовжив підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою виключно через вчинення злочину в період відбування покарання, через попередню судимість, що є недостатнім для визначеного в ухвалі найсуворішого, виняткового запобіжного заходу.

Щодо висновків суду що сторони та позиція не надали підстав для застосування іншого запобіжного заходу, апелянт зазначає, що не сторона захисту повинна надавати підстави для цього, а саме прокурор повинен довести наявність ризиків для застосування тримання під вартою.

Однак, в матеріалах провадження та в оскаржуваній ухвалі відсутні будь-які докази та доводи, які б безперечно свідчили, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України, а підозрюваний ОСОБА_8 може виконувати процесуальні обов`язки та для цього достатніми є інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання або домашній арешт.

Виходячи з відсутності підстав стверджувати про наміри та можливість підозрюваного переховуватись від слідства та суду та перешкоджати будь-яким чином провадженню, наявність доказів сприяння підозрюваним проведенню досудового розслідування, приймаючи до уваги презумпцію невинуватості, у судді були всі підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 менш суворого запобіжного заходу.

З цих підстав захисник вважає, що застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 є не справедливим та відповідно підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її вимоги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали надані районним судом, зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону районним судом належно дотримані.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, перевіркою доводів апеляційної скарги захисника колегія суддів апеляційного суду встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження та те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1 КК України, які у відповідності до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, відповідно.

Крім того, взято до уваги те, що ОСОБА_8 офіційно не працює, не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, тому є ймовірність переховування від суду. Також, ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, в тому числі у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, обвинувачується у вчиненні злочинів під час відбування покарання у виправній установі і на даний час продовжує відбувати покарання, що свідчить про ймовірність вчинення інших злочинів та можливого впливу на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів, вважає, що сукупність обставин, в яких обвинувачується ОСОБА_8 підвищує ступінь і характер суспільної небезпеки інкримінованого йому діяння, і по справі наявні реальні ознаки дійсного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а також те, що менш суворі запобіжні заходи, на думку апеляційного суду, наразі є не достатніми для запобігання встановленим ризикам, а тому тримання обвинуваченого під вартою є виправданим.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилаються в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, апеляційний суд не вбачає.

Вказані обставини, на які у своїй апеляційній скарзі посилається захисник, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив суд першої інстанції та не можуть слугувати підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.12.2022, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15