Справа № 703/3489/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Сміла

Слідчий суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 20 жовтня 2022 року за № 0000651, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.307 КК України,

встановив:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 20 жовтня 2022 року за № 0000651, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.307 КК України.

В обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_6 зазначив, що в провадженні органу досудового розслідування ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження № 0000651 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України.

11 листопада 2022 року у вказаному кримінальному провадженні слідчим суддею Смілянського міськрайонного суду за результатами розгляду клопотання слідчого СВ ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області постановлено ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Разом з тим, на думку сторони захисту на даний час, немає необхідності у застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які передбачені Кримінальним процесуальним законом України підстави для його подальшого тримання під вартою. На думку захисника, всупереч зазначеним вимогам закону, прокурором у даному кримінальному провадженні взагалі не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного ОСОБА_5 і жодні об`єктивні дані, які б підтверджували ці ризики, матеріали кримінального провадження не містять.

Захисник заперечує факт існування ризику ухилення від слідства та суду через тягар кримінальної відповідальності та відсутність міцних соціальних зв`язків, вказує, що ОСОБА_7 в розумінні чинного КК України, є раніше не судимий, має постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про відсутність кримінальних зв`язків, а також навиків переховування від органів досудового розслідування та суду. Таким чином, твердження сторони обвинувачення про можливість переховування ОСОБА_8 від слідства та суду захисник вважає лише припущенням, не обґрунтованим жодним доказом. Крім того, твердження про відсутність міцних соціальних зв`язків, як рушійну силу можливості переховуватися від слідства та суду взагалі суперечить обставинам справи, зауважує, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, за яким з сусідами має добрі відносини, є урівноваженим, ввічливим, на утриманні у ОСОБА_8 перебуває хвора матір, яку останній доглядає, та яка у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу на даний час залишилася без сторонньої допомоги з боку сина, також сам ОСОБА_9 має незадовільний стан здоров`я, що також є перешкодою до виникнення у нього намірів залишення постійного місця проживання.

Щодо ризику можливого незаконного впливу на свідків, з якими підозрюваний знайомий і які ще не давали суду показань, захисник зазначив, що орган досудового розслідування вже отримав вичерпні показання у кримінальному провадженні і вжив заходів до засекречення даних про свідків від ОСОБА_8 . За таких обставин твердження сторони обвинувачення щодо впливу на свідків з метою зміни останніми показань, є поверхневим та не конкретизованим. Свідки у розумінні КПК України несуть кримінальну відповідальність за неправдиві показання, а ОСОБА_9 не може змусити їх вчиняти щодо самих себе кримінальне правопорушення.

Щодо запобігання ризику можливості продовження вчинення інкримінованого правопорушення, який обумовлено встановленням систематичного збуту наркотичних засобів за місцем проживання, захисник вважає твердження сторони обвинувачення про повторність кримінальних правопорушень в діях ОСОБА_8 надуманим та неспроможним, оскільки в силу положень ч. 2 ст. 32 КК України, повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром.

Також зазначив, що у даному кримінальному провадженні, на переконання захисту, підозра у вчиненні кримінального правопорушення є, необґрунтованою в частині вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 307 КК України.

Вказує, що під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що 09 листопада 2022 року на території приватного домоволодіння, в якому проживають на постійній основі разом із ОСОБА_10 декілька громадян на підставі постанови прокурора (тобто з порушенням ч. 8 ст. 271 КПК України) проведено негласну слідчу (розшукову) дію, яка відбулася з обмеженням особистих конституційних прав громадян, які гарантовані ст. ст. 30, 32 Конституції України. Відразу після проведення НСРД на території цього ж домоволодіння, однак вже на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук, який розпочато о 13 годині 41 хвилині з одночасним затриманням ОСОБА_8 , про що відображено у протоколах обшуку та затримання. Під час обшуку ОСОБА_9 був повідомлений про затримання, однак замість залучення адвоката після фактичного затримання останнього слідчий, яка проводила обшук повідомила про те, що не зобов`язана залучати адвоката і цього робити не буде, однак у подальшому роз`яснила право мати захисника. Під час проведення обшуку домоволодіння було проведено обшук осіб, що були присутні під час його проведення, однак з незрозумілих причин з дотриманням ч. 5 ст. 236 КПК України сам підозрюваний ОСОБА_9 обшуканий не був. При цьому у органу розслідування була можливість обшукати ОСОБА_8 при проведенні обшуку 09 листопада 2022 року, адже на місці були залучені слідчий та оперативні працівники чоловічої статі, а також поняті чоловічої статі. Однак обшук ОСОБА_5 було проведено лише в приміщенні ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області 09 листопада 2022 року о 17 годині 30 хвилин, тобто близько через 5 годин після проведення оперативної закупки, та у нього виявлено купюру номіналом 100 грн. (із 200 грн., які були вручені останньому) із поміткою СХР, а також два фольгових згортки із речовиною білого кольору. При цьому даних про те, що указана речовина, яка вилучена при особистому обшуку, є відмінною за хімічним складом від тієї, що вилучена під час фіксації збуту, в розпорядженні органу досудового розслідування немає. Також немає даних про те, що ОСОБА_9 в період часу між вилученням збутої речовини 09 листопада 2022 року та проведенням обшуку в його домоволодінні здійснив придбання іншої наркотичної речовини, яку зберігав до 17 години 30 хвилин.

За змістом оголошеної ОСОБА_11 підозри, останньому інкримінується незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин та аналогічні дії, вчинені повторно. При цьому, за повідомленням про підозру указані дії не розірвані в часі та фактично є однією подією. Відтак, вважає що відносно ОСОБА_8 мало місце вчинення свавільних в розумінні практики ЄСПЛ дій з боку органу розслідування та прокурора, які полягали у створенні штучних епізодів злочинної діяльності задля підвищення загрози кримінальної відповідальності шляхом повідомлення про підозру з порушенням ст. ст. 2,9 КПК України.

Таким чином, на думку захисника, стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу. При цьому вказує, що розмір застави, визначений судом для ОСОБА_8 є явно непомірним для громадянина, який не працює та утримує хвору матір. Вважає, що перебування під домашнім арештом в повній мірі змогло б попередити існування будь-яких ризиків, указаних прокурором.

За обставин наведених у клопотанні захисник вважає, що є всі підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Вважає, що подальше тримання ОСОБА_5 під вартою не переслідує легітимну мету - запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з огляду на відсутність обставин, що підтверджують жоден із ризиків. Єдиною підставою для подальшого тримання ОСОБА_5 під вартою є тяжкість злочину у скоєнні якого він підозрюється, а тому подальше тримання ОСОБА_5 , під вартою буде порушувати розумні строки дії найбільш суворого запобіжного заходу, наведені вимоги Конституції та КПК України, практику Європейського Суду з прав людини, а також його право на можливість бути звільненим до суду, а отже його права, гарантовані ст. 5 §1 (с), §3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи наведене просив запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000651 від 20 жовтня 2022 року змінити з тримання під вартою на домашній арешт.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_5 підтримали клопотання подане в порядку ст. 201 КПК України з підстав наведених у ньому, та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

В судовому засіданні слідчий та прокурор заперечували проти клопотання зазначивши, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею під час обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати, а тому підстав для задоволення клопотання немає.

В судовому засіданні за клопотанням захисника було допитано свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Так, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю підозрюваного і до його затримання вони проживали разом із сином. Наразі вона проживає сама. Вона перенесла два інсульти і має незадовільний стан здоров`я та потребує сторонньої допомоги. Вона не в змозі сама приготувати їжу, приймати гігієнічні процедури. Раніше з цим їм допомагав син. Натепер їй в цьому допомагає донька із своїм хлопцем. Донька проживає окремо разом зі своїм хлопцем і на її прохання приходить допомагати матері. Проживає вона у приватному секторі, будинок у незадовільному стані, їй потрібна допомога по господарству, яку раніше надавав син. ОСОБА_15 позитивно характеризується, сусіди про нього дуже добре відгукаються, він їм надавав допомогу. ОСОБА_15 раніше ніде не працював, заробляв тим, що ремонтував телефони, шукав мідь. До кримінальної відповідальності раніше він не притягувався. Алкоголь та наркотики не вживав. Заставу у визначеному розмірі їм нічим заплатити.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою підозрюваного. До затримання ОСОБА_15 проживав разом з матір`ю та допомагав їй, оскільки у матері важкий стан здоров`я, після інсультів. У неї інша сім`я, вона проживає зі своїм хлопцем, має господарство: курей та собак, тому вона постійно до матері приходити не може. Однак на перше прохання матері вона завжди приходить та допомагає їй. Також разом з нею матері допомагає її хлопець, з яким вона проживає. Коштів на сплату застави у родини немає.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з підозрюваним, з дитинства товаришують. У ОСОБА_15 є матір та сестра, ще є брат, але де він проживає- йому не відомо. До затримання ОСОБА_15 проживав разом з матір`ю, допомагав їй по господарству, тепер допомогою займаються він та ОСОБА_16 , з якою він проживає. Вони завжди допомагають матері, коли вона про це просить. Йому не відомо чи притягувався раніше ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності. Заставу у 100 000 грн сім`ї нічим заплатити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 201 КПК України з метою захисту прав, свобод та законних інтересів підозрюваного, до якого застосовано запобіжний захід, захисник має право під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу подати до місцевого суду в межах якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Як вбачається з протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 09 листопада 2022 року, цього дня о 13 год. 41 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

10 листопада 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин.

11 листопада 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про нову підозру за ч. 1 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин та за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинений повторно.

11 листопада 2022 слідчим суддею Смілянського міськрайонного суду Черкаської області відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 07 січня 2022 року. Визначено розмір застави 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 104 000 (сто чотири тисячі) гривень 00 копійок та у разі внесення підозрюваним застави покладено на підозрюваного виконання певних обов`язків.

Згідно вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що при вирішенні питання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею враховувалася наявність в рамках кримінального провадження № 0000651 від 20 жовтня 2022 року обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

При розгляді вище вказаного клопотання слідчий суддя враховує, що докази про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень є вагомими, останній хоча раніше не судимий, однак кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

У силу ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Вищевикладене, а також тлумачення норм ст.ст. 177, 194 КПК у їх системному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу оцінка зібраних доказів має спрямовуватися не на досягнення твердого переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Так, про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 та причетність підозрюваного до вчиненого, свідчать зазначені вище долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому слідчий суддя нагадує, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Як вбачається з клопотання про зміну відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу, стороною захисту ставиться під сумнів обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри, крім того стороною захисту, з огляду на характеризуючі підозрюваного матеріали, заперечується наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а також необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, на думку сторони захисту, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 протягом всього часу досудового розслідування жодним чином не перешкоджав встановленню істини, не має наміру впливати на свідків по справі, які вже допитані органом досудового розслідування, а також не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування чи суду чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, відтак забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 можливо шляхом застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, захисник просив врахувати ту обставину, що його підзахисний хоча і офіційно не працює, однак має постійне місце проживання, характеризується позитивно, має незадовільний стан здоров`я та крім того має на своєму утриманні матір, яка в силу віку та стану здоров`я потребує сторонньої допомоги.

Таким чином, при розгляді даного клопотання, слідчому судді слід встановити, чи доводять зазначені стороною захисту доводи необхідність зміни відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При аналізі питання наявності зазначених слідчим та прокурором ризиків, встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, також слідчий суддя враховує, що ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2022 року, яку залишено без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року, було встановлено, що на даному етапі слідства зібрано достатньо доказів, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 вказаних кримінальних правопорушень та встановлено наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, слідчий суддя приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Так, при вирішенні питання про наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, слідчим суддею враховувалася наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушення. З огляду на викладене, беручи до уваги вищевказану практику ЄСПЛ у справах «Панченко проти Росії» та «Летельє проти Франції», слідчий суддя зазначає, що сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами. Так, слідчим суддею надавалася правова оцінка відомостям про особу підозрюваного, який офіційно не працює, має зареєстроване місце проживання, характеризується посередньо, підозрюється у вчиненні двох тяжких злочинів. Крім того, слідчим суддею надавалася правова оцінка відомостям щодо не притягнення раніше ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності й відсутності у останнього судимостей, а також відомостям щодо його стану здоров`я та факту перебування на його утриманні матері.

Відтак, оскільки вищевказані характеризуючі дані підозрюваного ОСОБА_5 враховувалися слідчим суддею при вирішенні питання про обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що ризик можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду на теперішній час не зменшився та продовжує існувати.

Крім того, при вирішенні питання подальшого існування ризиків у вигляді можливого незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків в рамках даного кримінального провадження, а також перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя приходить до наступних переконань.

Так, що стосується продовження існування ризику можливого впливу з боку ОСОБА_5 на свідків в рамках такого кримінального провадження, то очевидно, що з огляду на стадію даного кримінального провадження, а також обставини за яких проводився першочерговий допит таких осіб, слідчий суддя не може виключати існування наведеного ризику, в зв`язку з чим підстав для зміни власного висновку в розрізі продовження існування такого ризику у слідчого судді не має.

Щодо існування ризику, передбаченого п.5 ч.1ст.177КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, який був встановлений при обранні запобіжного заходу відносно підозрюваного, слід зазначити, що такий ризик відносно ОСОБА_5 з врахуванням вищевикладених обставин не мінімізується, а саме те, що останній має хоча і має постійне місце проживання, однак офіційно не працює, у зв`язку з чим можлива протиправна діяльність з боку підозрюваного могла бути здійснена з метою отримання доходу.

Таким чином, ризики, які були встановлені на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати і на момент розгляду даного клопотання.

За відсутності достатніх гарантій належного виконання процесуальних обов`язків підозрюваними, у разі зміни запобіжного заходу, інші запобіжні заходи можуть не запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя також зауважує, що посилання захисника на ту обставину, що на утриманні підозрюваного перебуває хвора мати, яка потребує його допомоги не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду даного клопотання, оскільки судом встановлено, що окрім підозрюваного догляд за його матір`ю також здійснює донька останньої. Відтак, неможливо стверджувати, що підозрюваний ОСОБА_5 є єдиною особою, у якої наявний обов`язок по утриманню хворої матері.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, наслідки злочину, дані про особу підозрюваного, встановлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, для запобігання яким не достатньо застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки перебуваючи на волі підозрюваний може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного є неможливим та лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою, забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше застосування запобіжного заходу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, яка, на думку слідчого судді, достатньою мірою може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірною для нього, є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження, виключає можливість перешкоджання інтересам правосуддя і ухиленню від органу досудового розслідування та суду.

Враховуючи вище наведене, зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 та не зможе запобігти зазначеним ризикам, оскільки підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, ризики, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати. В силу змагальності сторін кримінального провадження захистом не спростовано тверджень сторони обвинувачення, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 27-28 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу "Ladent v. Poland", заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди в уникненні від органу досудового розслідування та суду стороною захисту не наведено та не надано доказів на підтвердження цього.

Доводи сторони захисту не спростовують обґрунтованості необхідності та виправданості застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не містять відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про обрання даного виду запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 194, 201, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту її оголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошений о 10 годині 00 хвилин 30 грудня 2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1