УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження в межах кримінального провадження №0000001 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 лютого 2023 року, якою ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 квітня 2023 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, яка підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду та фактичним обставинам справи, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою занадто суворим. Зазначає, що він був позбавлений права на захист та клопотання про продовження строку у вигляді тримання під вартою розглядалось без його участі.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000001 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.115, ч.1 ст.15, п.9 ч.2 ст.115 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 без визначення застави. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 лютого 2023 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 квітня 2023 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, про необхідність відкладення вирішення розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк не більше ніж на 2 місяці, оскільки обвинувачений відмовився слухати справу в режимі відео конференції, а також відсутні матеріали кримінального провадження у зв`язку з тим, що 08.12.2022 року по даній справі призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу.

Розгляд клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу в умовах воєнного стану за відсутності сторін кримінального провадження та самого кримінального провадження, суперечить вимогам КПК та загальним засадам кримінального провадження. До того ж це призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина, обмеження яких згідно зі ст. 64 Конституції України заборонені навіть в умовах воєнного стану.

Суд зазначив, що ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.12.2022 року ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 24.02.2023 року включно. Строк дії ухвали спливає, а тому з урахуванням вимог ст. 615 КПК України, оскільки обвинувачений не мав можливості брати участь у судовому засіданні та перебування кримінального провадження в ДУ судово-психіатричних експертиз, суд вважав за можливе вважати продовженим строк дії ухвали суду від 27.12.2022 року запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження були повідомлені належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги. В своїй апеляційній скарзі обвинувачений не надав клопотання щодо його участі в судовому засіданні, від прокурора надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №№0000001 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.115, ч.1 ст.15, п.9 ч.2 ст.115 КК України.

15 лютого 2023 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд, пославшись на відомості що характеризують його особу, обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, прийшов до висновку, що заявлені ризики існують, а тому запобіг ти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України, відносить до категорії особливо тяжких злочинів, санкція п.9 ч.2 ст.115 КК України, передбачає покарання до 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може ухилитись від суду та не виконувати його процесуальні рішення, тобто існує наявність ризику переховування від суду.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Окрім того, суд апеляційної інстанції вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може вчинити нові злочини, оскільки не має постійного місця реєстрації, не має ані тимчасового, ані постійного місця роботи, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких насильницьких злочинів.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений покинув своє місце проживання, переїхавши до іншої області. Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченим від суду.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_4 обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на інший більш м`який запобіжний захід, про що просить апелянт.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану він не може бути доставлений в судове засідання Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, який знаходиться на значній відстані від м. Кропивницький. Судом було запропоновано обвинуваченому прийняти участь в судовому засіданні в режимі відео-конференції, однак, останній відмовився від дистанційної участі в судовому засіданні, а тому судом вірно прийнято рішення про проведення судового засідання щодо розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 за відсутності обвинуваченого. За такого, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист є неприйнятними.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 лютого 2023 року, якою продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: