Справа № 344/5538/23
Провадження № 11-сс/4808/116/23
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисникаОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в кримінальному провадженні № 0000111 щодо підозрюваного ОСОБА_8 за ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 грн., з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена, і що саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження, а визначений розмір застави - достатнім стимулюючим засобом, щоб вилучити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні і стимулювати соціальну поведінку. Слідчий суддя дійшов висновку, що органи досудового розслідування обґрунтовано підозрюють ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Свої висновки слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри, що підтверджується фактичними даними, та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у вигляді цілодобового домашнього арешту. Вважає, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим. Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що слідчий суддя не врахував наступних обставин: підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, має постійне місце роботи, має на утриманні непрацездатну матір, що потребує постійного догляду, тісні соціальні зв`язки. Стверджує, що наведені обставини вказують на непереконливість доводів прокурора про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та зменшити розмір застави до 100 000 грн., оскільки сума застави в розмірі 214 720 грн. є непомірною та безпідставно завищеною. Вказує, що стан його здоров`я значно погіршився, що зафіксовано лікарями медичної частини УВП №12. Зауважує, що він працюючий пенсіонер з сумарним доходом 17 000 грн. в місяць, має «тверді» моральні та суспільні погляди, має більше 14 років стажу роботи в органах виконавчої влади.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги, просили застосувати більш м`який запобіжний захід;

- прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін, з наступних підстав.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею в повній мірі дотримані приписи цих норм та вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В кримінальному провадженні № 0000111 від 20 квітня 2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру від 29 березня 2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України (а.п. 61-69), зокрема: 1) в поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування та заперечення збройної агресії Російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації; 2) поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування та заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.

Санкція ч. 3 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, відповідно таке кримінальне правопорушення згідно з ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані разом з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку - протоколами огляд мережі Інтернет від 27 квітня 2022 року, від 16 травня 2022 року та від 15 серпня 2022 року, висновком експерта № 37 від 30 січня 2023 року, відповіддю на доручення оперативного підрозділу, а також іншими матеріалами кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2,3 ст. 436-2 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до переконливого висновку про обґрунтованість підозри, оскільки вони підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані правопорушення.

Також, сукупність відомостей, які були встановлені під час розгляду клопотання, давали підстави слідчому судді дійти висновку, що в даному випадку мають місце ризики здійснити підозрюваним дії, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює про можливість покарання за вчинення такого злочину, ОСОБА_8 усвідомлює, що санкція ч.ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку із чим, враховуючи режим воєнного стану на території України, може покинути її територію, тим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєне ним кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених у воєнний час. В свою чергу, ОСОБА_8 , знаючи інших співучасників, перебуваючи на волі, може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або продовжити здійснювати вищевказане кримінальне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування чи суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й може продовжувати існувати на стадії судового розгляду.

Висновок про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею зроблено в результаті аналізу сукупності даних про події кримінальних правопорушень, поведінку підозрюваного, відомостей, що характеризують його особу, інших обставин по кримінальному провадженню, оцінки доводів прокурора.

При цьому, твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не буде вчиняти дій, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є непереконливими, самі по собі не спростовують наявність відповідних ризиків.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Суд першої інстанції в повній мірі взяв до уваги відомості, що були відомі на час розгляду клопотання відносно особи підозрюваного.

Слідчий суддя визначив розмір застави як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на думку суду апеляційної інстанції, є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

За приписами ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суду апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, 182 КПК України.

Правильно застосувавши до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах, обґрунтовано визначив під час розгляду клопотання й розмір застави, що є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів і не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_8 , суперечить положенням ст.182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів доходить висновку, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування та судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, суд апеляційної інстанції не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження підозрюваного ОСОБА_8 про необхідність зміни запобіжного заходу враховуючи його незадовільний стан здоров`я, колегія суддів не може прийняти до уваги. Така обставина не може бути підставою для прийняття відповідного судового рішення, оскільки такий стан здоров`я не підтверджений відповідними довідками, стороною захисту не надано будь-яких документів, які підтверджують неможливість лікування особи в установі виконання покарань.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Керівництво установи виконання покарань забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах установ виконання покарань (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво установи виконання покарань забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини установи виконання покарань закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини установи виконання покарань готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва установи виконання покарань.

Даних про неможливість отримання лікування в умовах обрання відповідного запобіжного заходу запобіжного заходу стороною захисту не надано.

Таким чином, факт звернення до лікаря установи виконання покарань не може бути підставою для зміни запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 .

Отже, ухвала слідчого судді прийнята на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу, й слідчим суддею належним чином досліджено всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів враховує, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час (оголошення тривоги, відсутність електропостачання, недофінансування та неналежне кадрове забезпечення і т.п.) та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

Зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких сторона захисту та підозрюваний просять скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів доходить висновку, що ухвалу слідчого судді належить залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 131-132, 176-178, 182, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисникаОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2023 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5