Справа № 524/2648/20
Провадження № 1-кп/524/227/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участю прокурора: ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004226 від 16.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кременчука Полтавської області, росіянки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючої, розлученої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

15.12.2019 року приблизно о 14 год. 15 хв., точного часу органами досудового розслідування та судом не встановлено, ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, в ході конфлікту з потерпілим ОСОБА_11 із-за викопаної нею канави ,яку потерпілий ОСОБА_11 почав закопувати , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, зайшла у двір будинку ,де вона проживає і взяла в руки дерев`яну палицю з металевим гачком на кінці ( плоскоріз), підішла до потерпілого ОСОБА_11 і нанесла нею останньому , коли він повернувся до неї спиною , один удар в тім`яну ділянку голови справа , чим згідно висновку судово-медичної експертизи №744 від 20.01.2020 року спричинила потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки голови справа, які утворилися від дії тупих, твердих предметів, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого.
Обвинувачена ОСОБА_10 в судовому засіданні вину у скоєному кримінальному правопорушенні не визнала та пояснила, що 15.12.2019 року, приблизно о 12 годині готувала до таяння снігу простір перед будинком, а саме: рила канаву для стоку води. Потерпілий ОСОБА_14 вийшов з будинку та забрав у неї лопату, після чого почав закопувати канаву, що вони вирила . Вона просила ОСОБА_11 повернути їй лопату та припинити закопувати канаву, так як вона важко працювала, щоб її вирити, однак ОСОБА_11 лопату не повернув, після чого вона зайшла до себе у двір будинку взяла дерев`яну палицю з металевим гачком на кінці, тобто маленький, вузький предмет, який з двох сторін плоский, ще з двох сторін овальної форми, який використовувався нею для сільськогосподарських робіт та нанесла один удар потерпілому ОСОБА_11 по голові з метою , щоб він припинив закопувати канаву та повернув їй лопату. Умислу вдарити потерпілого по голові вона не мала. Вона перелякалася того, що потерпілий забере її лопату та піде з нею додому. Після її удару потерпілий ОСОБА_11 зняв шапку та побачив кров, та її же лопатою дуже сильно вдарив її, від чого вона впала на землю. У неї були тілесні ушкодження на правій частині обличчя, але до лікарів вона не зверталася. Цивільний позов потерпілого до неї про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу не визнає , так як потерпілий ОСОБА_11 її вдарив, і внаслідок чого спричинив шкоду її здоров`ю. Також до цивільного позову не долучені докази на підтвердження суми завданої моральної шкоди . 15 грудня 2019 року вона вживала спиртні напої, об`ємом приблизно пів-літра.Просить суд її виправдати , так як вважає , що захищала своє майно , лопату , яку забрав потерпілий ОСОБА_11 у неї , тому і нанесла йому удар по голові.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_10 своєї вини у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України , про винуватість останньої у скоєнні даного кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України , свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

-показання потерпілого ОСОБА_11 , який у судовому засіданні пояснив, що по АДРЕСА_3 зроблено насип вище рівня будинків. При дощі та таянні снігу вода затікала під будинки, через що мешканці зробили підсипку гранвідсівом, висотою приблизно 15-20 сантиметрів. Взимку 2019 року , точний час та дату він не пам`ятає, вийшовши на вулицю побачив, що ОСОБА_10 робить канаву до його будинку, так як вода затікає на її будинок. Він поскаржився ОСОБА_10 на це, однак вона вже зробила канавку та вода вже почала протікати до його будинку. Він почав ногою засипати канаву, на що Корольова лопатою розкопувала канаву, а потім почала махати лопатою, намагаючись вдарити його. Він забрав у ОСОБА_10 лопату, щоб вона не могла завдати йому тілесних ушкоджень, та почав закопувати канаву, щоб вода не затікала до його подвір`я. Поки він закопував канаву, ОСОБА_10 пішла до себе на подвір`я та взяла дерв'яну палицю з металевим гачком на кінці , яка являє собою конусоподібний предмет, товщиною приблизно 5 мм. стрижень, загострений з двох сторін. Вона почала махати цим предметом, намагаючись влучити йому у голову. Він почав захищатися руками, ухилятися від цього предмету. Канаву на той час він вже частково закопав. Він будь-яким шляхом намагався уникнути попадання по ньому гострим предметом, але один удар ОСОБА_10 йому нанесла по голові , внаслідок чого він отримав розсічення шкіри, черепу та струс головного мозку, як йому повідомив лікар. Після цього він наніс удар лопатою по обличчю ОСОБА_10 , так як боявся, що вона його вб`є сапкою .Після цього ОСОБА_10 викликала поліцію. Від ОСОБА_10 на момент події відчувався запах алкоголю, вона була неврівноважена, на його думку не відповідала за свої вчинки. Після цих подій його направили до лікарні, де йому зашили голову, провели медичні маніпуляції та направили його до 1-ї поліклініки на амбулаторне лікування. ОСОБА_10 протягом цього часу не намагалася просити у нього вибачення або відшкодовувати йому шкоду . Цивільний позов він підтримує в повному обсязі. Моральна шкода виявилася в тому, що він перебував на лікарняному, не працював, терпів постійний біль, який іноді триває дотепер, запаморочення. Моральну шкоду оцінює в 20 000 грн. Раніше конфліктних ситуацій з ОСОБА_10 , крім випадку з підключенням до водопостачання, який не стосується суті даної справи, не було. Так як, ОСОБА_10 намагалася завдати йому удар ззаду, і для запобігання смертельного, на його думку , удару він відбив лопатою її удар. Вибачення ОСОБА_10 він не приймає, так як вона не компенсувала його витрати та завданий йому біль та незручності через непрацездатність.На призначенні суворого покарання обвинуваченій ОСОБА_15 не наполягає.

-показаннями експерта ОСОБА_16 , який в судовому засіданні підтримав наданий ним висновок № 744 від 20.01.2020 року відносно потерпілого ОСОБА_11 в повному обсязі . При огляді потерпілого ОСОБА_11 та на підставі медичної документації у останнього були встановлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки голови справа, які утворились від дії тупих, твердих предметів, можливо у вказаний термін і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. В травмпункті потерпілому лікарем травматологом був виставлений діагноз ЗЧМТ , струс головного мозку під питанням, оскільки до компетенції лікаря травматолога не відноситься встановлення діагнозу,струс головного мозку, а відноситься до компетенції лікаря невролога, невропатолога.18.12.2019 року лікар - невролог виставив діагноз потерпілому ОСОБА_11 ЗЧМТ , струс головного мозку. Коли він оглядав підекспертного , то останній пояснив, що свідомість не втрачав, а відмічав потемніння в очах, а згідно довідки травмпункту написано, що свідомість втратив на кілька секунд, тому як зазначено в довідці , так він зазначив і у висновку . Можливе нанесення вище зазначених тілесних ушкоджень потерпілому сапою, деревяною палицею з металевим гачком на кінці і дані тілесні ушкодження могли утворитися від однієї травматичної дії , одного удару.Тілесні ушкодження не характерні для утворення при падінні з положення стоячи на площину , оскільки дана анатомічна ділянка вказує на те, що ці тілесні ушкодження , які були встановлені у потерпілого. не характерні для падіння. Він оглядав рану тім`яної ділянки голови справа у потерпілого , вже після первичної медичної обробки, тобто після накладення 2 хірургічних швів, а характер рани , глибину ранового каналу лікар травмпункту не зазначив, тільки зазначив , що довжина рани приблизно 1 см., а щодо характеру, які були край рани, кінці рани лікар це в протоколі надання медичної допомоги не описав .

Крім того , вина обвинуваченої ОСОБА_10 у скоєному кримінальному правопорушенні , підтверджується письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, а сааме:
- висновком експерта №744 від 20.01.2020 року із якого вбачається , що при проведенні судово медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_11 встановлені тілесні ушкодження у вигляді : закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки голови справа, які утворилися від дії тупих, твердих предметів, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого.( а.с.66-67)
-протоколом огляду від 11.01.2020 року та фото таблицею до нього із якого вбачається, що місцем огляду є земельна ділянка біля будинку АДРЕСА_3 , де знаходяться ворота сірого кольору , які є входом до домоволодіння АДРЕСА_2 , між цими воротами , викопана траншея для зливу води . ( а.с. 156-158 )

-протоколом огляду від 11.01.2020 року із якого вбачається ,що на оптичному носієві CD-R, отриманого від потерпілого від ОСОБА_11 знаходиться файл відеозапису. При перегляді відеозапису , на 00:01 секунді відео знаходиться ОСОБА1чоловічої статі ( цей чоловік за зовнішніми ознаками схожий на потерпілого ОСОБА_11 ) , яка одягнута в шапку чорного кольору , куртку темно сірого кольору , темно сині штани , які заправлені в чорні чоботи типу берців . ОСОБА 1 двома руками тримає лопату совкового типу з дерев`яним руків`ям та закидає землею канавку з водою . На 00:05 секунді відео бачимо ОСОБУ 2 жіночої статі ( за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_10 ) , яка одягнута в халат бежевого кольору , зелений костюм ( піжамного типу) та кімнатні тапці фіолетового кольору . На 00:06 секунді відео ОСОБА2 кричить ОСОБІ1 « це моя лопата , собі копай» та підбігаючи до ОСОБИ1 намагається забрати лопату , в цей час ОСОБА 1 намагається відсторонити від себе ОСОБУ 2 . На 00:13 секунді відео ОСОБА2 стоячи навпроти ОСОБИ 1 говорить «я не переступаю границы , а он» , голос поза кадром каже на 00:20 секунді ОСОБА 2 «ну конечно она пойдет к Нике во двор» та на 00:23 секунді ОСОБА 2 нахиляється , та намагається забрати лопату в ОСОБИ 1 . ОСОБА1 відхиляється назад та ухиляється від ОСОБИ 2 .На 00:27 секунді ОСОБА 2 повертається до воріт сірого кольору та йде в напрямку хвіртки . На 00:30 секунді відео ОСОБА 2 виходить з хвіртки тримаючи в руках предмет з довгою дерев`яною бруківкою та металевим наконечником замахується на ОСОБУ1 , а ОСОБА1 в свою чергу підіймає лопату тримаючи її двома руками перед собою . На 00:33 секунді ОСОБА1 йде прямо на ОСОБУ2 та говорить « ну давай попробуй», на 00:37 секунді ОСОБА 2 правою рукою хапає лопату , яка знаходиться в руках ОСОБИ1 та штовхає її в напрямку ОСОБИ 1 . На 00:39 секунді відео ОСОБА 1 каже що викличе поліцію та починає відходити від ОСОБИ 2 , на 00:42 секунді ОСОБА 2 каже « ты , мужчина , отдай лопату « На 00:46 секунді ОСОБА2 тримаючи двома руками предмет з довгою дерев`яною бруківкою та металевим наконечником , підіймає його вгору і замахується на ОСОБУ 1, в ході чого наносить удар в область задньої частини голови ОСОБИ 1 . На 00:49 секунді відео ОСОБА1 тримаючи двома руками лопату наносить удар ОСОБА2 падає на землю. Відео закінчується на 01 хвилині 04 секунди . ( а.с.160 )

-протоколом слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 11.01.2020 року , із якого вбачається , що під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_11 показав та розповів куди і чим йому ОСОБА_17 нанесла удар. ( а .с. 162-164)

-протоколом слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 17.02.2020 року , із якого вбачається , що під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_18 показала та розповіла куди і чим обвинувачена ОСОБА_17 нанесла удар потерпілому ОСОБА_11 . ( а .с. 165-167)

-висновком експерта № 167 від 19.02.2020року із якого вбачається , що покази свідка ОСОБА_18 , дані нею в ході проведення слідчого експерименту 17.02.2020 року по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , не суперечать об`єктивним даним , отриманих при судово медичній експертизі ОСОБА_11 ( а.с. 168 )

-протоколом слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 24.01.2020 року , із якого вбачається , що під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_19 показав та розповів куди і чим обвинувачена ОСОБА_17 нанесла удар потерпілому ОСОБА_11 . ( а .с. 169-172)

-висновком експерта № 118 від 31.01.2020року із якого вбачається , що покази свідка ОСОБА_19 , дані ним в ході проведення слідчого експерименту 17.02.2020 року по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , не суперечать об`єктивним даним , отриманих при судово медичній експертизі ОСОБА_11 ( а.с. 173 )

-протоколом перегляду відеозапису від 10.03.2020 року , із якого вбачається, що оглядається диск CD-R ,на якому міститься відео файл розміром 292 МБ, на 00:01 секунді відео знаходиться ОСОБА1 чоловічої статі ( цей чоловік за зовнішніми ознаками схожий на потерпілого ОСОБА_11 ) , яка одягнута в шапку чорного кольору , куртку темно сірого кольору , темно сині штани , які заправлені в чорні чоботи типу берців . ОСОБА 1 двома руками тримає лопату совкового типу з дерев`яним руків`ям та закидає землею канавку з водою . На 00:05 секунді відео бачимо ОСОБУ 2 жіночої статі ( за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_10 ) , яка одягнута в халат бежевого кольору , зелений костюм (піжамного типу) та кімнатні тапці фіолетового кольору, тримає в руках мобільний телефон в червоному чохлі . ОСОБА1 пояснює працівникам патрульної поліції , що в нього відбувся конфлікт з ОСОБОЮ 2 , коли вона копала канаву для зливу води по АДРЕСА_3 . Також ОСОБА1 пояснює, що забрав лопату в ОСОБИ2 та почав закопувати канаву , для того , щоб вода не текла на його подвір`я .На 00:48 секунді відео ОСОБА 1 пояснює , що далі ОСОБА2 взяла предмет схожий на сапку та вдарила його по голові .На питання працівника поліції до ОСОБИ 2 чи била вона ОСОБУ1 , на що ОСОБА2 показала дерев`яну палку з металевим наконечником та відповіла , що вдарила ОСОБУ1 після того , як він забрав в неї лопату . ( а.с.176 )

-копією карти виїзду швидкої медичної допомоги №204346 від 15.12.2019 року ,із якої вбачається , що 15.12.2019 року о 14 год. 47 хвилин здійснений виклик швидкої медичної допомоги за адресою : АДРЕСА_3 до ОСОБА_11 , у зв,язку зі скаргами на забиту рану правої скроневої області, по виклику поліція повідомила , вдарила сусідка сапою по голові ,при огляді ОСОБА_11 встановлено в області правої скроні забита рана 0,2 х1,0 см. з кровоточивими краями ( а.с. 179 )
-протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.12.2019 року, із якого вбачається , що потерпілий ОСОБА_11 звернувся до Кременчуцького РУП ГУНП із заявою про те, що 15.12.2019 року, о 14 год. 00 хв. ОСОБА_10 нанесла йому тілесні ушкодження ( а.с.183 ).
-відтвореним у судовому засіданні відеозаписом подій наданим потерпілим ОСОБА_11 із якого вбачається , що потерпілий ОСОБА_11 тримаючи в руках лопату , зариває нею канаву , в якій тече вода , поруч стоїть обвинувачена ОСОБА_10 яка робить йому зауваження ,просить віддати її лопату , намагається забрати у потерпілого ОСОБА_11 лопату ,йде до воріт сірого кольору , заходить в двір , виходить з двору тримаючи в руках дерев`яну палицю з гачком на кінці ( сапку) , замахується сапкою на потерпілого ОСОБА_11 , свариться з ним , знову каже потерпілому ОСОБА_11 щоб він віддав належну їй лопату , під час сварки коли потерпілий повертається спиною , йде від обвинуваченої ОСОБА_10 вона ззаду завдає йому один удар сапкою по голові з правого боку , у відповідь потерпілий завдає удару лопатою по обличчю обвинуваченої ОСОБА_10 .

Аналізуючи вищевказані докази в їх сукупності, які суд відповідно до вимог ст.. 94 КПК України вважає є належними , допустимими і достовірними , та достатними для прийнятя процесуального рішення по справі , приходить до висновку , що винуватість ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України доказана. Не визнання обвинуваченою ОСОБА_10 своєї вини суд оцінює критично, як її бажання уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення та тактику захисту, оскільки у судовому засіданні було встановлено , що обвинувачена ОСОБА_10 15.12.2019 року приблизно о 14 год. 15хвилин під час конфлікту із потерпілим ОСОБА_11 завдала йому дерев`яною палицею з гачком на кінці ( плоскорізом ) удар по голові , від чого у потерпілого ОСОБА_11 згідно висновку експерта №744 від 20.01.2020 року встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки голови справа, які утворилися від дії тупих, твердих предметів, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого, що підтверджується як показаннями потерпілого ОСОБА_11 , так і показаннями експерта ОСОБА_16 , не вірити показанням потерпілого суд не находить підстав , так як у суду не виникає сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілого, оскільки ці показання підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами, а саме : висновком експерта №744 від 20.01.2020 р.( а.с.66-67), протоколом огляду від 11.01.2020 року оптичного носія CD-R, отриманого від потерпілого ОСОБА_11 ( а.с. 160 ) , протоколом слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 11.01.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_11 ( а .с. 162-164), копією карти виїзду швидкої медичної допомоги №204346 від 15.12.2019 року( а.с. 179 ), відтвореним у судовому засіданні відеозаписом подій наданим потерпілим ОСОБА_11 , із якого вбачається , що після конфлікту із потерпілим ОСОБА_11 , обвинувачена ОСОБА_10 заходить в свій двір за ворота , бере дерев`яну палицю з гачком на кінці ( сапку) і наносить першою удар сапкою в область голови потерпілого ОСОБА_11 .. Відносно пояснень обвинуваченої ОСОБА_10 що вона не мала умислу наносити по голові тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , а діяла в межах необхідної оборони , так як останній забрав належну їй лопату , яку вона як пояснила у судовому засіданні хотіла «відбити» у потерпілого , то суд вважає їх необґрунтованими , так як згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Згідно сталої судової практики та роз`яснень, які містяться в Постанові № 1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26.04.2002 року , суди при з`ясуванні наявності створення реальної загрози заподіяння шкоди особі, мають враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Така підстава характеризується двома елементами: 1) вчинення особою суспільно небезпечного посягання; 2) необхідністю його негайного відвернення або припинення.
Стан необхідної оборони утворює лише таке посягання, яке заподіює (здатне заподіювати) істотну шкоду фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Достатньо, щоб подібні посягання за об`єктивними своїми ознаками відповідали суспільній небезпечності відповідного злочину. Суспільно небезпечне посягання може виражатися лише в активній поведінці людини, тобто в діях особи, яка посягає.
Під час судового розгляду не встановлено жодних об`єктивних доказів, що потерпілий ОСОБА_11 намагався заподіяти будь-яку шкоду (вдарити потерпілу , схопити її за тіло чи одяг, тощо)або становив реальну загрозу для обвинуваченої ОСОБА_10 . У руках потерпілого ОСОБА_11 знаходилась тільки лопата,яка належить обвинуваченій ОСОБА_10 , якою він спочатку засипав канаву , і дійсно на прохання обвинуваченої ОСОБА_10 повернути належну їй лопату ніяким чином не реагував , а продовжував лопатою засипати канаву ,тобто ніяких активних дій не здійснював відносно обвинуваченої ОСОБА_10 , що як вважає суд свідчить про те , що потерпілий не мав умислу заподіяти реальну шкоду потерпілій , тим паче як пояснила обвинувачена ОСОБА_10 у судовому засіданні вона ,щоб «відбити « належну їй лопату , пішла в двір свого будинку взяла дерев`яну палицю з гачком на кінці ( сапку) та почала замахуватись нею на потерпілого ОСОБА_11 , а потім , коли він повернувся до неї спиною і пішов до канави , щоб продовжити її засипати нанесла один удар дерев`яною палицею з гачком на кінці ( сапкою) , тобто дії обвинуваченої ОСОБА_10 свідчать про прямий умисел направлений на завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , що також підтверджується доказами наданими стороною обвинувачення, а саме : відтвореним у судовому засіданні відеозаписом подій наданим потерпілим ОСОБА_11 .
Приймаючи до уваги вищевикладене ,оцінивши досліджені докази по справі суд вважає необхідним дії обвинуваченої ОСОБА_10 кваліфікувати за ст. 125 ч.2 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я , так як така юридична оцінка відповідає фактичним обставинам встановленим у ході судового розгляду.

. При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особистість обвинуваченої, яка раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, стан здоров`я обвинуваченої, яка на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, думку потерпілого ОСОБА_11 , який на призначенні суворого покарання не наполягає, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченій покарання враховується судом і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої у відповідності зі ст. 66 КК України, є те , що ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягалась .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_10 , судом з урахуванням обвинувального акту зі зміненим 20.04.2021р. прокурором обвинуваченням не встановлені, оскільки відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, в якому обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, не зазначені.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Прокурором у відповідності до ст. 338 КПК України в ході судового розгляду не змінено обсяг обвинувачення ОСОБА_10 в частині визнання обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченої вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, так як в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_10 15.12.2019 року вжила приблизно 500 грм. алкогольних напоїв та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку , так як станом на день вчинення кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_11 , 1953 року народження , досяг 66 років , а відповідно до вікової класифікації Всесвітньої організації охорони здоров`я категорію 60-75 років визначено похилим віком( ухвала Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду по справі № 739/639/20) . З цього приводу суд вважає за необхідне не визнавати в якості обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої , вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, як такі, що обтяжують покарання обвинуваченої .

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винної, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченій ОСОБА_10 покарання в межах санкції статті, по якій кваліфіковані дії обвинуваченої у вигляді штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн. , так як обвинуваченою скоєний кримінальний проступок, потерпілий ОСОБА_11 на призначенні суворого покарання не наполягає, у скоєному вона не розкаюється. Також відповідно до п.2 ч.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року зі змінами , де зазначено , що призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо, а як встановлено у судовому засіданні обвинувачена неофіційно працює перукарем, її середньомісячний дохід складає 8000-10000 грн.. на утриманні неповнолітніх дітей та батьків похилого віку вона не має.
Призначення такого покарання суд вважає відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу вважає суд підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:
Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов"язковому з"ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Як вбачається з встановлених судом обставин справи, потерпілому ОСОБА_11 обвинуваченою ОСОБА_10 були завдані тілесні ушкодження , які згідно висновку експерта № 744 від 20.01.2020 року були віднесені за тяжкістю до легких , що спричинили короткочасний розлад здоров`я , змінився уклад його життя , він не працював , так як знаходився на лікуванні , у нього дуже сильно боліла голова , він не міг спати, було порушено його життєві плани, він переживав, нервував, внаслідок чого у нього виявилося погіршення стану здоров`я, а саме він відчуває постійне пригнічення, внаслідок чого змушений приймати заспокійливе, він відчуває фізичній біль, у нього іноді відбувається запаморочення голови , що фактично призвело до змін у звичному укладі та ритмі її життя.
З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при відшкодуванні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 20000 гривень є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.
Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 5000 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією, а також належною сатисфакцією за завдану обвинуваченою потерпілому ОСОБА_11 моральну шкоду

Позов потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_10 в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Цих вимог закону під час вирішення питання про процесуальні витрати потерпілого у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 суд вважає не дотримано.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

В обґрунтування цивільного позову потерпілим ОСОБА_11 та представником потерпілого ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_13 суду подані наступні докази :
- розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу згідно угоди про надання правової допомоги у кримінальній справі №197097 від 23 червня 2020 року (а.с.46)із якого вбачається , що в ньому не зазначений витрачений час на певний вид робіт,
- квитанція №1 від 23.06 (рік не зазначено) (а.с.47), з якої вбачається, що ОСОБА_11 сплатив гонорар за надання правової допомоги у сумі 10000 (десять тисяч) грн.,
- витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі №212630 від 08.02.2021 року (а.с.49), із якого вбачається, що ОСОБА_14 уклав угоду з адвокатом ОСОБА_13 , яка має характер представництва інтересів в органах державної влади та суді 1-ї інстанції.
З урахуванням викладеного , суд приходить до висновку , що понесені потерпілим ОСОБА_11 витрати на правову допомогу не підтверджуються належними доказами , оскільки судом здійснюється розгляд кримінального провадження №0004226 від 16.12.2019 року (судова справа №524/2648/20, провадження №1-кп/524/227/21), а суду подано докази, які обґрунтовують витрати на правову допомогу у кримінальній справі №197097 від 23 червня 2020 року та взагалі витяг із угоди на представництво інтересів у цивільній справі №212630 від 08.02.2021 року, а договір про надання правової допомоги потерпілому ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_13 у даному кримінальному провадженні №0004226 від 16.12.2019 року суду не наданий , тому правових підстав для стягнення з обвинуваченої ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_11 витрат на правову допомогу у суду немає.Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 20.08.2020 року у справі № 753/10028/18, провадження № 51-121км20.

Суд вважає залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_10 в частині вжиття заходів для забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні, а саме: накладення арешту на все майно, яке належить цивільному відповідачу ОСОБА_10 , так як в судовому засіданні представником потерпілого ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_13 , яке підтримав потерпілий ОСОБА_11 , було заявлено клопотання про залишення цивільного позову в цій частині без розгляду, яке підтримав потерпілий ОСОБА_11 . Суд залишає в цій частині позов без розгляду виходячи з наступного :

Як передбачено ст.128 ч.5 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються нормиЦивільного процесуального кодексу Україниза умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Процесуальні дії суду при поданні цивільним позивачем під час розгляду кримінальної справи заяви про залишення позову без розгляду не врегульовані КПК України.
Відповідно до ст. 257 ч.1 п.5 ЦПК України позов може бути залишений без розгляду за заявою позивача лише до початку розгляду справи. Як передбаченост. 7 КПК України однією з засад кримінального провадження є диспозитивність.
Згідно ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.
Відповідно до ст. 9 ч.6 КПК України у разі, якщо положення цього Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження визначені частиною першоюстатті 7 цього Кодексу.
Таким чином, положення ЦПК України стосовно повноважень суду залишити позов без розгляду лише в тому випадку, коли заява про залишення позову без розгляду подана до початку розгляду справи, суперечить такій засаді кримінального судочинства, як диспозитивність. Тому суд при вирішення заяви про залишення позову без розгляду повинен керуватися саме зазначеною засадою.
Суд приходить до висновку, виходячи з такої засади кримінального судочинства, як диспозитивність, що існують підстави для залишення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 в частині вжиття заходів для забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні, а саме: накладення арешту на все майно, яке належить цивільному відповідачу ОСОБА_10 , без розгляду
Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі СD-R диск із відеозаписами, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0004226 від 16.12.2019 року відповідно до статті 100 КПК України зберігати при матеріалах кримінального провадження №0004226 від 16.12.2019 року.

Керуючись ст. ст. 368,370,374 КПК України , суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст. 125 ч.2 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу - задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_11 у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 ( п`ять тисяч) грн.
У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_10 в частині стягнення витрат на правову допомогу у сумі 10 000 грн. відмовити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_10 в частині вжиття заходів для забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні, а саме: накладення арешту на все майно, яке належить цивільному відповідачу ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Речові докази по справі СD-R диск із відеозаписами, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0004226 від 16.12.2019 року відповідно до статті 100 КПК України зберігати при матеріалах кримінального провадження №0004226 від 16.12.2019 року.

Вирок може бути оскаржений в Полтавський апеляційний суд, через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженою у той же строк з моменту вручення ій копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_20