В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер № 285/351/23

Провадження № 1-кп/0285/336/23

20 квітня 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……………….... ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання....... ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора……………………...... ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ............................ ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2022 за №0000452,

по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, українця,

з середньо-спеціальною освітою,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

неодруженого, військовослужбовця,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової ї мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, 27.02.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №46 від 27.02.2022 солдата АДРЕСА_2 призначено на посаду старшого вогнеметника вогнеметного взводу батальйону радіаційного, хімічного, біологічного захист військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, після чого поставлено на усі види забезпечення.

У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає наданнявідповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України.

У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб.

У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Верховна Рада України збирається на засідання у дводенний строк без скликання та розглядає питання щодо затвердження указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у порядку, встановленому Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної Ради України та здійсненню їхніх повноважень.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом.

Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.

До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що мас бути негайно оголошено через засоби масової інформації.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

14.03.2022 у зв`язку з тривалою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 18 березня 2022 року №2119-ІХ.

18.04.2022 Указом Президента України №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ.

17.05.2022 Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 22 травня 2022 року № 2263 ТХ.

12.08.2022 Указом Президента України №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500 -IX.

Тобто, воєнний стан в України введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який станом на 11.10.2022 припинено або скасовано не було.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією, відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України. Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом тижня згідно з розпорядком дня. встановленого командиром (начальником).

Відповідно до вимог ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, перебуваючи на посаді старшого вогнеметника вогнеметного взводу батальйону радіаційного, хімічного, біологічного захист військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст ст.11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 11.10.2022 близько 07 год. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 25.10.2022, коли добровільно повернувся до військової частини НОМЕР_1 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно 11.10.2022 самовільно залишив військову частину за обставин, зазначених у обвинувальному акті, не заперечив проти часу, дати, місця і способу вчинення правопорушення. У вчиненому щиро кається, згоден з кваліфікацією своїх дій, не заперечує з приводу скороченого судового розгляду справи без дослідження доказів, які ним не оспорюються.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурор також не оспорювавфактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд знаходить доведеною його винність та його умисні дії, які виразилися у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), та кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому суд бере до уваги:

ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжкого; його характер;

дані про особу винного, який раніше не судимий, його вік, стан здоров`я, посередню службову характеристику, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;

положення ст.ст.50, 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відтак, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.5 ст.407 КК України, вважаючи його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який вину визнав та усвідомив протиправність своїх дій, його відношення до скоєного, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не є особою, небезпечною для суспільства, а тому його виправлення можливе без ізоляції із застосуванням положень ст.75 КК України в умовах звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням. На підставі ст.76 КК України на обвинуваченого покладатимуться відповідні обов`язки кримінально-виправного характеру.

Підстав для звільнення від відбування покарання судом не вбачається.

Суд вважає, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст.69 КК України.

Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов по справі не заявлений.

Арешт на майно не накладався.

Судові витрати та речові докази відсутні.

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 337, 370, 371, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Покласти на засудженого обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

повідомляти його про зміну місця проживання і роботи.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_1