УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2022 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого ВР ЗСТ СВ Житомирського РУП ГУНП України в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002610від 22.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

встановив:
Слідчий звернулася до слідчого судді з вказаним клопотанням, в якому зазначила, що 21.11.2022 року, близько 19 год. 19 хв., водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Volkswagen, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-03, з боку с. Дениші, в напрямку с. Висока Піч Житомирського району, поблизу с. Буки здійснив зіткнення з падаючим деревом. Водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем Cherry, р.н. НОМЕР_2 , рухаючись в попутному напрямку, здійснив зіткнення з задньою частиною автомобіля Volkswagen, р.н. НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП, пасажирка автомобіля Cherry, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких встановлюється.

В ході проведення огляду місця ДТП, працівниками ВР ЗСТ СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області було вилучено транспортний засіб, а саме транспортний засіб марки Volkswagen, р.н. НОМЕР_1 , та поміщено на майданчик тимчасового тримання автомобілів ГУНП в Житомирській області, що за адресою: Житомирський р-н, смт Гуйва, вул. Бердичівська 64 в.

Оскільки транспортний засіб марки Volkswagen, р.н. НОМЕР_1 , зберіг на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, існують достатні підстави вважати, що він є доказом вчинення кримінального правопорушення.

В ході досудового розслідування, з метою проведення повного, об`єктивного та неупередженого дослідження всіх обставин вказаної ДТП, необхідно провести ряд експертних досліджень, зокрема: експертизу технічного стану автомобіля, експертизу механізму та обставин ДТП та судово-трасологічну експертизу.
Відповідно до ч. 5 ст. 237 КПК України, транспортний засіб Volkswagen, р.н. НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , належить ОСОБА_5 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 , який був вилучений та поміщений на майданчик тимчасового тримання автомобілів ГУНП в Житомирській області, що за адресою: Житомирський р-н, смт Гуйва, вул. Бердичівська 64 в, слідчим ВР ЗСТ СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області 21.11.2022 року, при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди, та направлений на відповідальне зберігання за вказаною вище адресою, і відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, даний транспортний засіб вважається тимчасово вилученим майном.
Разом з тим, слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб марки ВАЗ 21074, р.н. НОМЕР_5 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , належить ОСОБА_5 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 , з метою недопущення відчуження, розпорядження та користування зазначеним транспортним засобом.
В судове засідання слідчий не з?явилася, додала до клопотання заяву про розгляд клопотання без її участі, у зв?язку з великим трудовим навантаженням, в якій зазначила, що клопотання підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Власник майна в судове засідання не з?явився, що не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши й дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

З описової частини поданого клопотання та додатків, доданих до нього, а саме Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, постанови про визнання речей вилучених при огляді місця події речовими доказами від 22.11.2022 року, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.11.2022 року, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із застосунку «Дія» вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участі автомобіля Volkswagen, р.н. НОМЕР_1 , а не транспортного засобу ВАЗ 21074, р.н. НОМЕР_5 , на який слідчий просить накласти арешт. Більше того, з клопотання та доданих до нього матеріалів, не вбачається, що автомобіль ВАЗ 21074, р.н. НОМЕР_5 , приймав участь у дорожньо-транспортній пригоді, яка описується в клопотанні.

Слідчим було винесено та долучено до клопотання постанову про визнання речей вилучених при огляді місця події речовими доказами від 22.11.2022 року, якою автомобіль Volkswagen, р.н. НОМЕР_1 , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Отже, можна зробити висновок, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, а саме автомобіль ВАЗ 21074, р.н. НОМЕР_5 , не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки не є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, а це означає, що на вказане майно не може бути накладено арешт, з метою збереження речових доказів, та воно не може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173 КПК України слідчий суддя, -

ухвалив:
В задоволенні клопотання слідчого ВР ЗСТ СВ Житомирського РУП ГУНП України в Житомирській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002610від 22.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8 ОСОБА_9