Справа № 368/438/22
провадження № 1-в/368/82/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий - суддя ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2

З участю учасників процесу:
прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
засуджений: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику:
- клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Агдаш, республіка Азейбарджан, громадянина України, засудженого 05.05.2005 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбапвлення волі строком на 7 (сім) років та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, -
- який з 24.10.2019 року утримувався в ДУ «Чернігівський СІЗО», та з 03.01.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - про заміну невідбутої частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - більш м`яким, - на виправні роботи, суд, -

В С Т А Н О В И В :
08.06.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Агдаш, республіка Азейбарджан, громадянина України, засудженого:
- 05.05.2005 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбапвлення волі строком на 7 (сім) років та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, -
- який з 24.10.2019 року утримувався в ДУ «Чернігівський СІЗО», та з 03.01.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», про застосування до нього положення ст. 82 КК України, - заміну призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.
Своє клопотання засуджений в мотивувальній його частині обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:
- вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2005 року його ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Відповідно до 12 КК України злочин, за який його засуджено, відноситься до категорії тяжких злочинів з необережності.
В такому разі, згідно з п. 1.2.4 ст. 82 КК України засуджений має відбути не меньше 1,3 строку покарання більш м`яке покарання.
24.02.2022 року ним відбуто 1/3 частину призначеного покарання.
За час тримання в державній установі «Чернігівський СІЗО» порушень режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
В державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115) він характеризується позитивно.
За сумлінне до праці та зразкову поведінку від керівництва установи отримав п`ять заохочень. Мав одне дисциплінарне стягнення, яке зняте в установленому законом порядку.
На даний час працевлаштований робітником на контрагенському об`єкті ПрАТ «»Вентиляційні системи».
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Зі всіма підтримує стосунки. До майна установи і предметів, якими користується, - ставиться бережно.
Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до працівників установи.
Не допускає порушень вимог пожежної безпеки.
Утримує своє спальне місце та приліжкеову тумбочку в чистоті.
Стосунки із засудженими негативної спрямованості не підтримує. На оперативно профілактичному обліку в установі не перебуває.
Вину в скоєному злочині визнає та щиро розкаюється.
У разі заміни невідбутої частини покарання більш м`яким має намір працевлаштуватися на посаду підсобного працівника в ФГ «САД.М», що гарантується листом, який подав роботодавець.
Таким чином, ним відбуто 1/3 призначеного йому покарання, можна вважати, що він став на шлях виправлення. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтею 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, просить суд замінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, а саме, - на виправні роботи.
В порядку підготовчки до розгляду його клопотання зобов`язати адміністрацію установи виконання покарання завчасно надати суду особову справу та необхідні матеріали для розгляду даного клопотання.
Судове засідання проводити дистанційно в режимі відеоконференції з державною установою «Кагарлицька ВК (№115)».
08.06.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та призначено № справи 368/438/22, провадження № 1 в/368/82/22.
08.06.2022 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, згідно якої:
1. Судове засідання по справі № 368/438/22, провадження № 1 в/368/82/22, за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Агдаш, республіка Азейбарджан, громадянина України, засудженого:
- 05.05.2005 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбапвлення волі строком на 7 (сім) років та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, -
- який з 24.10.2019 року утримувався в ДУ «Чернігівський СІЗО», та з 03.01.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», про застосування до нього положення ст. 82 КК України, - заміну призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, -
- призначити до слухання на 16 год. 00 хв. 13.07.2022 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
2. Державній установі ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 13.07.2022 року о 16 годині 00 хвилин.
3. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручити спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
4. Зобов`язати Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 16 год. 00 хв. 13.07.2021 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні.
5. В судове засідання викликати учасників процесу:
- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- представника трудового колективу ФГ «САД.М» (в приміщення Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- прокурора Кагарлицького районного відділу Обухівської коружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
В судовому засіданні, яке відбулося 13.07.2022 року, засуджений ОСОБА_5 своє клопотання підтримав в повному обсязі, обгрунтовував свою позицію обставинами справи та нормами права, які викладені в мотивувальній частині його клопотання, та які судом наведено вище в мотивувальній частині тексту даної ухвали в повному обсязі.
На запитання суду засуджений ОСОБА_5 відповів наступне:
- перекладача під час слухання кримінального провадження йому не потрібно він розуміє українську мову.
- на обліку в нарколога та психіатра він не перебуває та ніколи не перебував, вважає себе адекватним;
- Копію вироку отримував;
- після проголошення вироку він виїхав за межі України, так як це йому сказав зробити його тодішній адвокат;
- ним не відшкодовано шкоду потерпілим за скоєний злочин;
- ним не відшкодовано судові витрати по справі.
В судове засідання, яке відбулося 13.07.2022 року, представник трудового колективу, - «САД.М», - не з`явився, проте, - на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло письмове клопотання представника трудового колективу щодо слухання даного кримінального провадження без його участі, клопотання засудженого підтримує в повному обсязі, гарантує працевлаштування.
В судовому засіданні, яке відбулося 13.07.2022 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_4 клопотання засудженого підтримав, зазначив, що на його думку, засуджений своєю поведінкою заслуговує застосування до нього застосування пільги, яка передбачена положеннями ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.
Станом на 13.07.2022 року засуджений ОСОБА_5 має невідбутий термін покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 104 дні.
В судовому засіданні, яке відбулося 13.07.2022 року, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 категорично заперечувала проти клопотання засудженого, так як вважає, що заміна засудженому покарання з позбавлення волі на виправні роботи, - не відповідатиме тяжкості скоєного злочину, його наслідкам.
Також вважає, що заміна 4 років позбавлення волі на 2 роки виправних робіт є неспіврозмірним тяжкості скоєного.
Окрім того, - прокурор наголосила, що засуджений тривалий час уникав покарання (його відбуття), - переховувався від суду, не відшкодував шкоди потерпілим, не відшкодував судових витрат.
Суд, вислухавши засудженого, який своє клопотання підтримав, вислухавши думку представника установи виконання покарань, який підтримав клопотання засудженого, вислухавши прокурора, яка категорично заперечувала проти задоволення клопотання засудженого, дослідивши матеріали кримінального провадження, - приходить до висновку щодо відмови в задоволення клопотання засудженого, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процсуального документу (з постановленням в нарадчій кімнаті), обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Так, що стосується клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо застосування до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт, то в задоволенні клопотання слід відмовити, так як, на думку суду, та прокурора, - засуджений не повністю підпадає під положення ст.. 82 КК України, - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.
Крім того, суд наголошує на тій обставині, що призначення більш м`якого виду покарання засудженому є пільгою засудженого, який повинен своєю позитивною поведінкою довести ту обставину, що він заслуговує на застосування до нього більш м`якого покарання, тим паче у виді виправних робіт, як того просив засуджений.
Так, вищевказану пільгу засуджений повинен отримати лише після виконання вимог, які прямо та чітко зазначені в ч. 3 ст. 82 КК України, де, зокрема, зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та перевиховання, причому, суд враховуює співмірність наслідків, які настали внаслідок скоєння злочину, - терміну відбутого покарання у виді позбавлення волі.
Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено, що:
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Агдаш, республіка Азейбарджан, громадянин України, засуджений 05.05.2005 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, -
- який з 24.10.2019 року утримувався в ДУ «Чернігівський СІЗО», та з 03.01.2020 року по даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «24» жовтня 2019 року.
Кінець строку покарання: «24» жовтня 2026 року.
1/3 строку покарання: «24» лютого 2022 року.

В Державну установу «Кагарлицька виправна колонія (115)» прибув ДУ із «Чернігівський СІЗО», де утримувався з 24.10.2019 року, де за час перебування в даній установі дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в ДУ «КВК (№115») «03» січня 2020 року тривали час працевлаштований не був з власної ініціативи, станом на даний час працевлаштований працівником на ПрАТ «Вентиляційні системи».
До праці в останній період часу відносився добре, завдану роботу виконував добросовісно, за час відбуття покарання в установі виконання покарань характеризується позитивно, заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно, за час відбування покарання п`ять раз заохочувався керівництвом установи за добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку, мав одне дисциплінарне стягнення.

Так, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має:

З а о х о ч е н н я

1. 01.04.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Знято стягнення Нач. ВК
- агентському об`єкті. від 09.11.2020 р.

2. 01.07.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Подяка Нач. ВК
- агентському об`єкті.

3. 07.10.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Подяка Нач. ВК
- агентському об`єкті.

4. 06.01.2022 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Подяка Нач. ВК
- агентському об`єкті.
5. 01.04.2022 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Подяка Нач. ВК
- агентському об`єкті.

С т я г н е н н я

1. 09.11.2020 р. Відмовився з робіт з благоустрою установи Попередження Нач. ВК
згідно затвердженого графіка.

Відповідно, суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 на даному етапі ще не заслуговує на застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, зокрема, - заміни виду покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст.. 82 КК України:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_6 на думку прокурора, ще не став на шлях виправлення, з огляду на фактичні обставини справи, які судом будуть наведені нижче.
Так, суд, при вирішенні клопотання засудженого про заміну йому покарання більш м`яким, враховує матеріали кримінального провадження, зокрема, - вироки суду у відношенні засудженого ОСОБА_5 , зокрема, - суд звертає увагу на виконання вироку суду Держави Україна, які засуджений ОСОБА_5 в свій час ігнорував, - ухилившись від суду та відбуття покарання, - виїхавши за межі території Держава Україна.
4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні був засуджений 05 травня 2005 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 3 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Санкція ч. 3 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Відповідно, згідно з положеннями 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 , - вчинив необережний тяжкий злочин.
Відповідно, де юре засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 13.07.2022 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 24.02.2022 року, проте, де факто засуджений ОСОБА_5 не підпадає під положення ст. 82 КК України, так як не достатньо оціночних підстав для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
Отже, що стосується не застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання, в тому числі виправних робіт, то при вирішенні даного питання судом були враховані як формально - юридичні підстави, так і оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які передбачені частиною третьою ст.. 82 КК України.
Дійсно, є наявність формально юридичних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_7 положення ст. 82 КК України, проте, відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави.
Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було враховано, що на час слухання справи засудженим ОСОБА_5 було відбуто більше, ніж 1/3 частина покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2005 року.
Крім того, при застосуванні формально - юридичної підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням враховано наступні чинники:
1. Згідно ст.. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_5 , - відноситься до категорії злочинів тяжкого ступеню тяжкості.
2. Згідно ст.. 25 КК України злочин, вчинений ОСОБА_5 , є вчиненим з необережності.
3. Відсутність в діях ОСОБА_5 пенітенціарного рецидиву.
Так, що стосується позиції суду щодо відсутності оціночних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, зокрема, на виправні роботи засудженому ОСОБА_5 було враховано слідуючі підстави:
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

- так, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 24 жовтня 2019 року, (з моменту затримання після ухилення від суду та покарання, та після та поміщення до Чернігівського СІЗО), - тобто, - більше, ніж 2 роки та 10 місяців.
Дійсно, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання має 5 (п`ять) заохочень та не має діючих дисциплінарних стягнень, проте, - мав одне дисциплінарне стягнення, яке зняте в установленому Законом порядку.
Проте, суд зазначає, що наявність заохочень не є єдиною обставиною, яка є підставою для застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного основного покарання більш м`яким, так як існують ще ряд обставин (які судом будуть зазначені нижче), які враховані судом при відмові в задоволенні клопотання засудженого.
Так, обгрунтування засудженим ОСОБА_5 щодо необхідності заміни йому основного призначеного покарання на більш м`яке, а саме, - на виправні роботи, - грунтується на його думку, - з огляду на його позитивне ставлення до праці та відсутність діючих стягнень, - не може саме по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Суд вважає, що матеріали справи не містять достатньої кількості даних, які би указували на те, що поведінка засудженого ОСОБА_5 відповідає зазначеним вище критеріям.

Навпаки, - суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 не можу слугувати як приклад для інших засуджених, з огляду на наступне:

- так, суд звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_5 був засуджений судом ще 05.05.2005 року.

Проте, засуджений ОСОБА_5 ухилився від суду, та, відповідно, - від покарання, - покинувши територію Держави Україна, та повернувся лише в кінці 2019 року, - тобто, - через більше ніж 14 (чотирнадцять) років.

Суд вважає, що така поведінка засудженого ОСОБА_5 ніяким чином не можу слугувати для інших засуджених прикладом.

А тому суд вважає, що звільнення даного засудженого на загальних пілдставах, як і інших засуджених, які не ухилялися від відбування покарання, - є юридично не коректним з точки зору оціночних підстав для застосування пільги, яка передбачена положеннями ст. 82 КК України.

- окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 має заохочення лише тільки за добросовісне відношення до праці, напроти, - що стосується позитивної поведінки в установі, активному прийняття участі в житті установи, - то таких критеріїв немає, а навпаки, - засуджений ОСОБА_5 отримував стягнення за відмову від участі благоустрою установи, причому, - згідно затвердженого графіка, - що не може, на думку суду, - вказувати на зразкову поведінку засудженого в сутсанові виконання покараню

Суд зазначає, що аналіз характеристики засудженого, дані про його стягнення та заохочення, зміст пояснень представника виправної установи указують на те, що поведінка засудженого та його ставлення до праці є нормальними для будь-якого засудженого і не свідчать самі про собі про доведеність засудженим свого виправлення.

Отже, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст.. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, а не оцінюватися за короткий проміжок часу, який передує настанню пільги.
Так, суд наголошує на тому, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з жовтня 2019 року, тривалий час (до квітня 2021 року), - що становить майже 18 місяців (півтора року) не отримував жодного заохочення, навпаки, - отримав стягнення за відмову від благоустрою установи згідгно затвердженого графіку, а при наближенні пільги, яка передбачена положенням ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання більш м`яким, - став змінювати свою поведінку на краще, проте, суд наголошує на цій обставині, - в частині відношення до роботи, а зразкової поведінки в установі так і не мав.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 82 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать про наявність в діях засудженого ОСОБА_5 як позитивних, (отримання п`яти заохочень), так і негативних чинників, (перебування в розшуку після винесення вироку на протязі майже п`ятнадцяти років, відсутність щирого каяття, відсутність відшкодування потерпілій стороні шкоди, заподіяної злочином, відсутність відшкодування судових витрат по кримінальному провадженню), які не дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та виховання, що, як наголошує суд, є основною підставою для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - призначення більш м`якого покарання, суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є дотримання засудженим встановленого порядку виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 в установі відбування покарання свідчить лише про його правослухняну поведінку, яка направлена на заміну основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на інший вид покарання, - виправні роботи, причому, його поведінка загалом не може свідчити, що він став на шлях виправлення та перевиховання, так як суд вважає, що наявність самого факту правослухняної поведінки за короткий проміжок часу, який передував настанню пільги, - не є безумовною підставою для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.

Окрім того, суд вважає, що необхідно враховувати при вирішенні питання про заміну покарання більш м`яким покаранням інтереси потерпілої сторони (сторін).
Так, суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання, - виправних робіт, може викликати в суспільстві напругу та недовіру до судової системи в цілому в частині довіри громадян (потерпілих, їх родичів, та й взагалі пересічних громадян) до здатності держави в особі її правоохоронних органів здійснювати належне покарання щодо осіб, які скоїли злочини, в тому числі тяжкі злочини, скоєні з необережності.
Так, згідно абз. 3 судом вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 по 2500 грн. моральної шкоди кожному, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 по 5000 грн. кожному і на користь ОСОБА_12 2690 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_14 і ОСОБА_15 по 3000 грн. кожному, (станом на 2005 рік).
Окрім того, згідно вищевказаного вироку стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи в розмірі 1170 грн. 24 коп. (станом на 2005 рік).
Що стосується відшкодування шкоди, то в судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 зазначив, що станом на час слухання даного кримінального провадження, - тобто, - за минуванням більше 14 років, - ним не відшкодовано взагалі шкодуц потерпілим, не відшкодовано судові витрати по кримінальному провадженню.
Відповідно, станом на час слухання справи засудженим ОСОБА_5 не відшкодовано шкоду потерпілій особі взагалі, не відшкодовано шкоду державі за проведення судових експертиз.
Крім того, суд враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 бажає на застосуванні до нього більш м`якого покарання, проте, не у виді обмеження волі, яке є більш м`яким покаранням у відношенні покарання у виді позбавлення волі, (згідно ієрархії покарань, передбачених ст. 51 КК України), а наполягає на застосуванні до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт.
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 покарання у виді виправних робіт є не співрозмірним скоєному злочину, та таким покаранням, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, не відповідає особі ОСОБА_5 , зокрема, його характеризуючим обставинам, та його поведінці до вчинення останнього злочину.
Так, згідно ч. 1 ст. 57 КК України виправні роботи мають максимальний термін тривання 2 (два) роки, в той же час, - засуджений ОСОБА_5 наполягає на заміну йому невідбутого терміну покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 104 дні саме на 2 (два) роки вправних робіт.
Суд займає категоричну позицію щодо того, що в даному випадку заміна 4 (чотирьох) років позбавлення волі на 2 (два) роки вимправних робіт, - є надмірно неспіврозмірною заміною покарань, а такому такої заміни застосувати в даному кримінальному провадженні станом на даний час здійснити неможливо.
Крім того, суд наголошує на тій обставині, що внаслідок скоєння злочину засудженим ОСОБА_5 загинуло троє осіб, а тому відбування покарання у виді позбавлення волі лише на протязі двох років, - є неспівмірним із заподіяною шкодою, тим паче, - засуджений ухилявся від суду і покарання майже 15 років, причому, - за такий період не відшкодував шкоду заподіяну злочином взагалі, не відшкодував також і судові витрати по кримінальному провадженні.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для заміни не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому не відбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі на дільш м`яке, - яке передбачено п. 5 ч. 1 ст. 51 КК України, - виправні роботи.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, - заміни основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`який вид позбавлення волі, - виправні роботи, на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та позиції учасників процесу, зокрема, прокурора, остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, відсутні майже в повному обсязі оціночні позитивні підстави для застосування пільги, яка передбачена положеннями ст. 82 КК України, - що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 25, 82 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Агдаш, республіка Азейбарджан, громадянина України, засудженого 05.05.2005 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбапвлення волі строком на 7 (сім) років та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, -
- який з 24.10.2019 року утримувався в ДУ «Чернігівський СІЗО», та з 03.01.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - про заміну невідбутої частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - більш м`яким, - на виправні роботи, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду потягом 7 діб з моменту проголошення, в разі проголошення резолютивної частини ухвали, - протягом 7 днів з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя: ОСОБА_1