Ухвала

іменем України

20 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 621/2306/20

провадження № 51-931 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року вирок Зміївського районного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_4 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з частини 2 статті 15 і частини 1 статті 115 КК на частину 2 статті 125 КК та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 червня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Постановлено вважати ОСОБА_4 таким, що відбув покарання повністю.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вказаної ухвали апеляційного суду щодо засудженого. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.

Однак вказаних вимог кримінального процесуального закону прокурор не дотримався.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, та по суті посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Крім того, посилаючись у касаційній скарзі на порушення вимог статті 419 КПК судом апеляційної інстанції, прокурор не конкретизує, які помилки, на його думку, було допущено судом при постановленні оскаржуваного судового рішення, з урахуванням положень статті 412 КПК.

Таким чином, недодержання прокурором вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції,на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3