Справа № 638/8036/18
Провадження № 1-кп/638/229/23
УХВАЛА

Іменем України

20 березня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова матеріали кримінального провадження №0000025 від 03.02.2017 року відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам, Німеччина, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працюючого помічником адвоката ОСОБА_11 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора України №514-вк від 05.11.2015 року юрист 1 класу ОСОБА_10 призначений на посаду прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону з 09.112015 року.

Відповідно до положення ч.3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальними повноваженнями здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальними повноваженнями, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, ОСОБА_10 , працюючи на посаді прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону, був представником влади службовою особою.

Стаття 19 Конституції України закріплює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 року №1796-ХІІ, ОСОБА_10 , як працівник прокуратури, повинен мати високі моральні якості, бути принциповим і непримиренним до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов`язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю; особисто суворо додержуватися вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Частинами 3 та 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року регламентовано, що прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора, виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень, діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

На виконання вимог Закону України «Про прокуратуру» 08.11.2011 року ОСОБА_10 прийняв «Присягу працівника прокуратури» та зобов`язався неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України.

Незважаючи на обізнаність із вищевказаними вимогами законодавства, ОСОБА_10 будучи службовою особою, вчинив кримінальні правопорушення за таких обставин.

Військовою прокуратурою Харківського гарнізону здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000020 від 01.02.2016 року за підозрою заступника начальника відділу митного аудиту управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС України в Харківській області ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні процесуальне керівництво здійснювалось групою прокурорів, у тому числі ОСОБА_10 , старшим групи прокурорів був призначений військовий прокурор Харківського гарнізону ОСОБА_13 .

За результатами досудового розслідування, прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_10 13.04.2016 року складено та направлено, а 14.06.2016 року Дзержинським районним судом м. Харкова одержано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000020 для розгляду по суті. У подальшому, за вказівкою військового прокурора Харківського гарнізону ОСОБА_13 , підтримання державного обвинувачення у цьому кримінальному провадженні здійснювалось прокурором прокуратури ОСОБА_10 .

Під час судового розгляду ОСОБА_10 неодноразово доповідав військовому прокурору Харківського гарнізону ОСОБА_13 , як старшому групи прокурорів про те, що розгляд обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_14 перебуває на стадії судового розгляду та проводяться допити свідків.

Проте, у той же час, прокурор прокуратури ОСОБА_10 , прийняв рішення про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні №0000020 з ч.3 ст. 368 КК України на ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України, тобто з тяжкого злочину на злочин невеликої тяжкості, без погодження з прокурором вищого рівня у порушення вимог ст. 341 КПК України, ч.2 ст. 7, ч.3 ст. 17 Закону України «Про Прокуратуру».

Так, нормами статті 22 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор підтримує державне обвинувачення в судовому провадженні щодо кримінальних правопорушень, користуючись при цьому правами і виконуючи обов`язки, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.15, 20 ч.2 ст. 36 КПК України прокурор уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом, оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 341 КПК України передбачено, що якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадків, коли ним є Генеральний прокурор, дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його, висунути додаткове обвинувачення або розпочати провадження щодо юридичної особи, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня.

Згідно п.21.1 наказу Генерального прокурора України №4гн «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» у разі встановлення за результатами судового розгляду підстав для відмови від підтримання державного обвинувачення, зміни обвинувачення або висування додаткового обвинувачення, прокурор повинен погоджувати відповідні процесуальні документи з керівником органу прокуратури, а в разі підтримання державного обвинувачення останнім із прокурором вищого рівня.

У порушення зазначених правових норм, ОСОБА_10 , здійснюючи повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000020, встановивши за результатами судового розгляду підстави для зміни обвинувачення ОСОБА_12 і будучі зобов`язаним погодити відповідний процесуальний документ новий обвинувальний акт з керівником органу прокуратури, тобто з військовим прокурором Харківського гарнізону ОСОБА_13 , власноручно виконав підпис від імені свого керівника та видав цей обвинувальний акт для розгляду до суду.

Так, 25.11.2016 року, у невстановлений слідством час, прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_10 , який входив до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000020 від 01.02.2016 року за ч.3 ст. 368 КК України, перебуваючи у приміщенні військової прокуратури Харківського гарнізону, що розташована у м. Харкові по вул. Клочківській, 228, склав обвинувальний акт зі зміною обвинувачення, відповідно до якого обвинувачення ОСОБА_12 змінено з ч.3 ст. 368 КК України на ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України. Не погодивши у порушення вимог ч.1 ст. 341 КПК України відповідний процесуальний документ з прокурором вищого рівня, тобто з військовим прокурором Харківського гарнізону ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщення військової прокуратури Харківського гарнізону, що розташована у м. Харкові по вул. Клочківській, 228, діючи умисно та протиправно, у графі «ПОГОДЖЕНО» вказаного обвинувального акту власноручно виконав підпис від імені військового прокурора Харківського гарнізону ОСОБА_13 та наніс відтиск гербової печатки військової прокуратури Харківського гарнізону без відома керівництва, чим вчинив підроблення службовою особою офіційного документу.

У подальшому, достовірно знаючи, що підпис від імені військового прокурора Харківського гарнізону ОСОБА_13 в обвинувальному акті зі зміною обвинувачення останнім не виконувався і офіційний документ є підробленим, прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_10 , будучи наділений повноваженнями прокурора, який здійснює нагляд у кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва, відповідно до ст. 36 КПК України, у період з 25.11.2016 року по 15.12.2016 року (точний час органом досудового розслідування не встановлений) передав до Дзержинського районного суду м. Харкова, що розташований за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 52-В, цей завідомо неправдивий офіційний документ обвинувальний акт зі зміною обвинувачення у кримінальному провадженні №0000020, складений 25.11.2016 року, чим вчинив видачу службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу.

Крім цього, військовою прокуратурою Харківського гарнізону здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №000005 від 14.01.2016 року за підозрою виконувача обов`язків начальника відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні процесуальне керівництво здійснювалось групою прокурорів, у тому числі ОСОБА_10 , старшим групи прокурорів був призначений військовий прокурор Харківського гарнізону ОСОБА_13 .

За результатами досудового розслідування, прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_10 17.08.2016 року складено та направлено, а 25.08.2016 року Ленінським районним судом м. Харкова одержано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000005 для розгляду по суті. У подальшому, за вказівкою військового прокурора Харківського гарнізону ОСОБА_13 , підтримання державного обвинувачення у цьому кримінальному провадженні здійснювалось прокурором прокуратури ОСОБА_10 .

Під час судового розгляду ОСОБА_10 неодноразово доповідав військовому прокурору Харківського гарнізону ОСОБА_13 , як старшому групи прокурорів про те, що розгляд обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_15 перебуває на стадії судового розгляду та проводяться допити свідків.

Проте, у той же час, у порушення вимог кримінального процесуального законодавства, прокурор прокуратури ОСОБА_10 , прийняв рішення про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні №000005 з ч.3 ст. 368 КК України на ч.1 ст. 368 КК України, тобто з тяжкого злочину на злочин невеликої тяжкості, без погодження з прокурором вищого рівня у порушення вимог ст. 341 КПК України, ч.2 ст. 7, ч.3 ст. 17 Закону України «Про Прокуратуру».

Так, нормами статті 22 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор підтримує державне обвинувачення в судовому провадженні щодо кримінальних правопорушень, користуючись при цьому правами і виконуючи обов`язки, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.15, 20 ч.2 ст. 36 КПК України прокурор уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом, оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 341 КПК України передбачено, що якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадків, коли ним є Генеральний прокурор, дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його, висунути додаткове обвинувачення або розпочати провадження щодо юридичної особи, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня.

Згідно п.21.1 наказу Генерального прокурора України №4гн «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» у разі встановлення за результатами судового розгляду підстав для відмови від підтримання державного обвинувачення, зміни обвинувачення або висування додаткового обвинувачення, прокурор повинен погоджувати відповідні процесуальні документи з керівником органу прокуратури, а в разі підтримання державного обвинувачення останнім із прокурором вищого рівня.

У порушення зазначених правових норм, ОСОБА_10 , здійснюючи повноваження прокурора у кримінальному провадженні №000005, встановивши за результатами судового розгляду підстави для зміни обвинувачення ОСОБА_15 і будучі зобов`язаним погодити відповідний процесуальний документ новий обвинувальний акт з керівником органу прокуратури, тобто з військовим прокурором Харківського гарнізону ОСОБА_13 , власноручно виконав підпис від імені свого керівника та видав цей обвинувальний акт для розгляду до суду.

Так, 16.01.2017 року, прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_10 , який входив до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні №000005 за ч.3 ст. 368 КК України, перебуваючи у приміщенні військової прокуратури Харківського гарнізону, що розташована у м. Харкові по вул. Клочківській, 228, склав обвинувальний акт зі зміною обвинувачення, відповідно до якого обвинувачення ОСОБА_15 змінено з ч.3 ст. 368 КК України на ч.1 ст. 368 КК України. Не погодивши у порушення вимог ч.1 ст. 341 КПК України відповідний процесуальний документ з прокурором вищого рівня, тобто з військовим прокурором Харківського гарнізону ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщення військової прокуратури Харківського гарнізону, що розташована у м. Харкові по вул. Клочківській, 228, діючи умисно та протиправно, у графі «ПОГОДЖЕНО» вказаного обвинувального акту власноручно виконав підпис від імені військового прокурора Харківського гарнізону ОСОБА_13 та наніс відтиск гербової печатки військової прокуратури Харківського гарнізону без відома керівництва, чим вчинив підроблення службовою особою офіційного документу.

У подальшому, достовірно знаючи, що підпис від імені військового прокурора Харківського гарнізону ОСОБА_13 в обвинувальному акті зі зміною обвинувачення останнім не виконувався і офіційний документ є підробленим, прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_10 , будучи наділений повноваженнями прокурора, який здійснює нагляд у кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва, відповідно до ст. 36 КПК України, 16.01.2017 року (точний час органом досудового розслідування не встановлений) передав до Ленінського районного суду м. Харкова, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 20, цей завідомо неправдивий офіційний документ обвинувальний акт зі зміною обвинувачення у кримінальному провадженні №000005, складений 16.01.2017 року, чим вчинив видачу службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу.

Окрім того, ОСОБА_10 як співробітник прокуратури, який відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 року №1796-ХІІ, ч. ч. 3, 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, ст. ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 9 КПК України, ст. 4 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України №123 від 28.11.2012 року, повинен мати високі моральні якості, бути принциповим і непримиренним до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов`язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю; особисто суворо додержуватися вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя; як прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора, виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень, діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як працівника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури; якому заборонено використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб; як прокурор у конкретному кримінальному провадженні зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та КПК України, вимог інших актів законодавства, всебічно, повно і неупереджено досліджувати обставини кримінального провадження та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень; професійна діяльність працівників прокуратури ґрунтується на принципах верховенства права та законності, професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури, компетентності та професіоналізму. Присяга працівника прокуратури зобов`язує кожного хто її прийняв з гідністю нести високе звання працівника прокуратури, неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України, бути принциповим, чесним, сумлінним і неупереджено виконувати свої обов`язки. Порушення даної присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури.

Як зазначено у ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до вимог ч.9 ст. 100, ст. 368 КПК України питання про долю речових доказів вирішує суд під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Такі докази повинні зберігатися до набрання рішення законної сили. При цьому, гроші, які були об`єктом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, повертаються законному володільцю, а в разі не встановлення їх передаються в дохід держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Пунктами 4, 10, 21 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ №1104 від 19.11.2012 року (далі - Порядок), речові докази обліковуються та зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях визначених у цьому Порядку.

Речові докази у вигляді готівки у національній валюті України або іноземній валюті передаються уповноваженому банку, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ.

Відповідно до п. п. 11, 22 Наказу військового прокурора Харківського гарнізону №32 від 10.08.2016 року «Про розподіл службових обов`язків між прокурорсько-слідчими працівниками військової прокуратури Харківського гарнізону» на прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_10 покладено службові обов`язки за дорученням керівника прокуратури здійснювати процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та підтримувати державне обвинувачення в суді у кримінальних провадженнях, досудове розслідування у яких здійснюється слідчими прокуратури.

Прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_10 , здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, зобов`язаний безумовно реагувати на виявлені порушення закону, уживати заходів до покращення якості досудового розслідування.

Однак, діючи в порушення наведених службових обов`язків, ОСОБА_10 вчинив привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за наступних обставин.

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000020 від 01.02.2016 року за підозрою заступника начальника відділу митного аудиту управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС України в Харківській області ОСОБА_12 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, у останнього 18.02.2016 року під час проведення огляду місця події вилучено предмет неправомірної вигоди, а саме грошові кошти 40000 гривень.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.02.2016 року клопотання слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_16 , погоджене з прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_10 про накладання арешту на грошові кошти в сумі 40000 гривень, які були вилучені в ході огляду місця події у ОСОБА_14 , повернуто слідчому у зв`язку з порушенням строку його подачі.

У подальшому, 24.02.2016 року слідчим військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_16 у кримінальному провадженні №0000020 до Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса призначено судово технічну експертизу грошових коштів в сумі 40000 грн., вилучених у ОСОБА_14 .

Разом з тим, не отримавши висновків судово технічної експертизи грошових коштів, ОСОБА_10 визнав достатніми докази, зібрані під час досудового розслідування для складання обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000020 від 01.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та направлення його 13.04.2016 року до суду.

У подальшому, на виконання постанови слідчого ОСОБА_16 від 24.02.2016 року про призначення судової технічної експертизи грошових коштів, 21.06.2016 року до військової прокуратури Харківського гарнізону надійшли висновки технічних експертиз №№ 2311/3145, 3146/3147, 3148/3149, 3150/3151, 3152/3153 із додатками конвертами з грошовими коштами у сумі 40000 гривень.

Згідно книги вхідної кореспонденції військової прокуратури Харківського гарнізону, вищевказані висновки судових експертиз із додатками грошовими коштами у загальній сумі 40000 грн., після їх реєстрації у зазначеній книзі в секретаріаті прокуратури гарнізону, 21.06.2016 року (точний час органом досудового розслідування не встановлено) передані інспектором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_17 , яка здійснила їх реєстрацію та в подальшому видала особисто під розпис прокурору військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на привласнення чужого майна, достовірно знаючи, що вказані грошові кошти в сумі 40000 грн., вилучені як предмет неправомірної вигоди у ОСОБА_14 , містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідно до ст. 98 КПК України мають ознаки речових доказів, процесуального рішення про їх визнання речовими доказами не виніс, відповідну вказівку слідчому визнати ці грошові кошти речовими доказами не надав.

У ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_10 16.12.2016 року (точний час досудового розслідування не встановлено), в порушення ч.1 ст. 341 КПК України, без погодження з прокурором вищого рівня, змінено обвинувачення ОСОБА_14 з ч.3 ст. 368 КК України на ч.2 ст.15, ч.1 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим ОСОБА_14 свою вину визнав у повному обсязі та судом вирішено питання про скорочений порядок дослідження доказів.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на привласнення грошових коштів у сумі 40000 грн., прокурор прокуратури ОСОБА_10 на стадії судових дебатів не ініціював перед судом питання щодо вирішення долі грошових коштів, а саме 40000 грн., вилучених у ОСОБА_14 . Крім того, грошові кошти в сумі 40000 грн., вилучені як предмет неправомірної вигоди у ОСОБА_14 та які відповідно до ст. 98 КПК України є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, прокурор прокуратури ОСОБА_10 до суду не передав, у зв`язку з чим під час судового розгляду вказані грошові кошти судом не досліджувались та у відповідності до вимог п.9 ст. 100 КПК України їх доля судом не вирішувалась.

19.12.2016 року суддею Дзержинського районного суду м. Харкова проголошено вирок, яким ОСОБА_14 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України. Однак, у вказаному вироку, у порушення п.1 ч.4 ст. 374 КПК України не вирішена доля грошових коштів, цінностей та іншого майна, які були предметом вчинення кримінального правопорушення, а саме 40000 грн., вилучених у ОСОБА_14

20.02.2017 року слідчим в особливо важливих справах відділу досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених прокурорами та працівниками органів прокуратури слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2017 року у кримінальному провадженні №0000025 від 03.02.2017 року проведено обшук службового кабінету №17 військової прокуратури Харківського гарнізону за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 228, в ході якого виявлені висновки технічних експертиз №№ 2311/3145, 3146/3147, 3148/3149, 3150/3151, 3152/3153 із додатками конвертами, у яких були відсутні грошові кошти у сумі 40000 гривень.

Враховуючи викладене, прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_10 у період з 21.06.2016 року по 20.02.2017 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в своєму службовому кабінеті, який знаходиться у приміщенні військової прокуратури Харківського гарнізону за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 228, будучі службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, привласнив 40000 грн., які належать Управлінню СБ України в Харківській області, що використовувались у кримінальному провадженні №0000020 з метою викриття протиправної діяльності ОСОБА_14 та розпорядився ними, чим завдав збитки державі в особі Управління СБУ в Харківській області.

Вказані дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366 КК України, тобто як підроблення службовою особою офіційних документів та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів; ч.2 ст. 191 КК України, тобто як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

У кримінальному провадженні представником потерпілого УСБУ України в Харківській області заявлений цивільний позов.

Під час слухання справи по суті від захисника обвинуваченого ОСОБА_10 надійшло клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

У судовому засіданні прокурор, представник потерпілого фактично не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого про закриття провадження у справі.

Вислухавши думку учасників процесу, адвоката та обвинуваченого ОСОБА_18 , які підтримали заявлене клопотання, суд доходить наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Приписи п.3 ч.1 ст. 49 КК України передбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня скоєння нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї статті.

В своєму клопотанні захисник обвинуваченого клопоче про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності згідно ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні нетяжких кримінальних правопорушень, за який передбачено найсуворіше покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, з моменту події злочинів минуло більше 5 років, тобто строк притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого сплинув.

Судом досліджені дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_10 , та при цьому встановлено, що він раніше не судимий, одружений, офіційно працевлаштований, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра.

Суд не знаходить підстав для визнання обвинуваченого ОСОБА_10 таким, який під час судового розгляду у кримінальному провадженні здійснював умисні дії, направленні на уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо зупинення провадження за розшуком обвинуваченого та скоєння останнім іншого кримінального правопорушення.

При таких обставинах, суд задовольняє клопотання захисника обвинуваченого та закриває кримінальне провадження у відповідності з п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

По кримінальному провадженню судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Цивільний позов суд залишає без розгляду, потерпілий може звернутися з аналогічним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 284, 314 КПК України, ст. 49 КК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження №0000025 від 03.02.2017 року відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 191 КК України закрити із звільненням останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов представника потерпілого УСБУ України в Харківській області залишити без розгляду, запропонувавши останньому звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз у розмірі 19716, 08 грн. віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржений до Харківського Апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя