Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/37/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому у залі суду дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000152 за апеляційними скаргами процесуального прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_9 та в її інтересах захисника ОСОБА_11 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2021 року яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Новгородка, Кіровоградської області, українку, громадянку України, з повною загальною середньою освітою, маючу утриманні малолітню дитину 2010 року народження, приватного підприємця, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винуватою та засуджено за п.4 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілих ОСОБА_10 - 150000 грн. заподіяної моральної шкоди та ОСОБА_7 - 49376 грн. заподіяної матеріальної та 150000 грн. моральної шкоди.

Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалено про порушення перед органом опіки та піклування Новгородківської селищної ради Кіровоградської області питання про необхідність влаштування неповнолітнього ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , або встановлення над ним опіки.

ВСТАНОВИВ:

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнана винуватою та засуджена за те, що своїми умисними протиправними діями вчинила умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, за наступних обставин.

Близько 03.00 год. 10 серпня 2018 року, ОСОБА_9 шляхом розбиття вікна будинку проникла всередину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживала ОСОБА_13 , 1947 року народження, з якою у ОСОБА_9 склались неприязні відносини. З метою позбавлення життя ОСОБА_13 під час сварки ОСОБА_9 нанесла потерпілій шість ударів ножом в область грудної клітки та не менше ніж двадцять сім ударів в область голови, тулуба, та кінцівок ногами і руками. Крім того, з метою приховання слідів вчинення злочину ОСОБА_9 підпалила будинок та з місця скоєння злочину зникла.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 121 від 23.11.2018 року своїми діями ОСОБА_9 спричинила ОСОБА_13 шість проникаючих колото-різаних ран грудної клітини зліва по середньо-ключичній лінії, з пораненням серця та лівої легені, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя, та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_13 , що настала одразу після спричинення даних тілесних ушкоджень. Крім того, діями ОСОБА_9 ОСОБА_13 спричинені наступні тілесні ушкодження: садна на правій щоці біля нижньої повіки правого ока, рани на правій брові, синця на верхній та нижній повіці правого ока, садна носо-губного трикутника зправа біля правого носового ходу, синця на спинці носа, синця на правій скуловій ділянці та правій щоці, синця на правому лобному бугрі та правій скроневій ділянці, синця на верхній повіці лівого ока біля зовнішнього кута, синця на лівій скуловій ділянці, синця на лівій щоці, синця на лівому лобному бугрі, синців на лівій скроневій ділянці голови, саден на правому ліктьовому суглобі по розгинальній поверхні, синця на правій гомілці у верхній третині по зовнішній поверхні, синця на лівій гомілці у верхній третині по зовнішній поверхні, садна на правому плечовому суглобі по задній поверхні, синця на лівій кисті по тильній поверхні, синця на ості тазу зправа, синця по лівій підмишечній лінії в проекції 10 ребра, що мають ознаки легких тілесних пошкоджень, множинних (10-ть) переломів ребер, а саме: зправа 3-4-5 ребро по середньо-ключичній лінії, та 2-3-4-5-6-7-8 ребро зліва по передньо-підмишечній лінії, що мають ознаки середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного судом ОСОБА_9 покарання, ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та її особі внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, згідно з яким за п. 4 ч.2 ст. 115 КК України призначити ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зокрема зазначає про те, що не оспорює юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_9 за п. 4 ч.2 ст. 115 КК України та встановлені судом обставини цієї справи, разом з цим вважає позицію сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_9 кваліфікуючих ознак «особливої жорстокості» помилковою, а висновки суду про винуватість ОСОБА_9 в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_13 з особливою жорстокістю правильними і такими, що грунтуються на сукупності представлених стороною обвинувачення належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_9 , в тій ситуації усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх наслідки та бажала смерті ОСОБА_13 .

При цьому, ОСОБА_9 , на думку прокурора, в результаті особистої ненависті до сім`ї Паливоди, під впливом алкоголю, шляхом нанесення великої кількості травмуючих ударів та ножових поранень, свідомо бажала не лише вбити ОСОБА_13 , а хотіла щоб потерпіла відчувала особливі, додаткові страждання, які з урахуванням її віку та тяжкої хвороби, були надмірними.

Крім того, прокурор у своїй апеляційній скарзі, з посиланням на ч.1 ст.64 КК України та роз`яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», стверджує, що ОСОБА_9 будучи молодою, працездатною людиною, не зважаючи на людські цінності, маючу значну перевагу у фізичній силі, безжально та холоднокровно позбавила ОСОБА_13 життя, яка не представляла для неї ніякої небезпеки та не чинили опору, а після цього ОСОБА_9 намагалася приховати сліди своїх протиправних дій, шляхом підпалу домоволодіння.

З урахуванням позиції потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , прокурор вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_9 покарання у виді 15 років позбавлення волі є надто м`яким, несправедливим і таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення та її особі.

У апеляційній скарзі, яка аналогічна за змістом, обґрунтування та апеляційними вимогами з апеляційною скаргою прокурора, потерпілий ОСОБА_10 також просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, згідно з яким призначити ОСОБА_9 за п. 4 ч.2 ст. 115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, призначив обвинуваченій ОСОБА_9 надто м`яке та несправедливе покарання, яке на його думку не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину та її особі.

Необхідність застосування до ОСОБА_9 саме такого найсуворішого виду кримінального покарання, потерпілий ОСОБА_10 пов`язує особливою небезпечністю вчиненого ОСОБА_9 злочину, яка на його думку, будучи молодою, маючу значну перевагу у фізичній силі, працездатною людиною, не зважаючи на те, що життя людини є найвищою цінністю, безжально, шляхом нанесення численних ударів, холоднокровно позбавила життя його матір похилого віку ОСОБА_13 , яка не створювала для неї ніякої небезпеки, не чинила щодо неї протиправних дій та активного опору.

ОСОБА_10 стверджує, що обвинувачена ОСОБА_9 діяла зухвало, нехтуючи загальнолюдськими цінностями, поставила життя пристарілої жінки нижче від своїх бажань, а після вбивства ОСОБА_13 , ще й намагалася приховати сліди своїх протиправних, злочинних дій шляхом підпалу домоволодіння.

Потерпілий вважає, що суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 , як вбивство з особливою жорстокістю, однак при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_9 раніше була засуджена за умисне вбивство, як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому заслуговує на довічне позбавлення волі.

Обвинувачена ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати її дії з п.4 ч.2 ст. 115 на ч.1 ст. 115 КК України та призначити покарання ближче до мінімального.

Вважає, що версія слідства та висновок суду про вбивство ОСОБА_13 з особливою жорстокістю не відповідають фактичним обставинам цієї справи, суперечать висновкам судово-медичних експертиз та поясненням експерта ОСОБА_14 , про те, що смерть ОСОБА_13 настала у короткий проміжок часу, одразу ж, після ножового поранення в область серця.

Суд першої інстанції, на думку обвинуваченої ОСОБА_9 неправильно кваліфікував її дії та не дав належної оцінки її послідовним та правдивим свідченням про те, що вона ніколи не бажала та не переслідувала мети умисного вбивства ОСОБА_13 , а її дії свідчать про відсутність у неї умислу на вбивство з особливою жорстокістю.

Стверджує, що проникла у будинок та вчинила жахливий злочин в результаті збігу тяжких сімейних обставин (звістка лікаря про виявлення у неї онкологічного захворювання, хвороби сина, небажанням батька ОСОБА_10 приймати участь у вихованні сина та ігнорування ОСОБА_10 її телефонних дзвінків), а також під впливом тяжкої образи зі сторони ОСОБА_13 та її малолітнього сина.

Крім того, зазначає, що лише після того, як ОСОБА_13 перша накинулась на неї в будинку з ножем в руках, перебуваючи у нестійкому психоемоційному стані, діяла ситуативно, удари ножем наносила в процесі штовханини. Після цього усвідомивши, що ОСОБА_13 мертва, декілька раз ударила її ногами в область тулуба, після чого залишила будинок та поїхала до дому, пізніше була затримана працівниками поліції і у всьому зізналась.

Обвинувачена вважає, що суд при призначенні покарання, безпідставно не врахував ряд пом`якшуючих обставин, а саме те, що вона одразу ж після затримання розповіла працівниками поліції про всі обставини вчиненого нею злочину, тим самим сприяла у його розкритті, в суді також давала правдиві свідчення.

Стверджує, що свою вину у позбавленні життя ОСОБА_13 визнає повністю, щиро розкаюється, жалкує про свій страшний вчинок, готова нести за це кримінальну відповідальність, потерпілим неодноразово намагалася відшкодувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду, просить суворо не карати.

Захисник ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі з посиланням на правовий висновок Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року « Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи» стандарти «доведеності винуватості поза розумним сумнівом» зазначає, що не оспорює причетність ОСОБА_9 до позбавлення життя потерпілої ОСОБА_13 , водночас, він не погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченої, оскільки вважає безпідставними висновки суду про наявність у діях ОСОБА_9 кваліфікуючої ознаки умисного вбивства «з особливою жорстокістю» яка є оціночною категорією.

Стверджує, що версія слідства та висновки суду про вбивство ОСОБА_13 з особливою жорстокістю, спростовується послідовними і правдивими показаннями обвинуваченої ОСОБА_9 , які в свою чергу повністю підтверджуються висновками судово-медичних експертиз № 117 та № 121 від 23.11.2018 року, а також роз`ясненнями експерта ОСОБА_14 , про те, що внаслідок гострої крововтрати від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки, поранення серця та легень, смерть ОСОБА_13 настала одразу ж у короткий проміжок часу, а нанесення обвинуваченою ОСОБА_9 ударів по тілу потерпілої ОСОБА_13 в процесі клінічної смерті, не могли супроводжуватись болісними відчуттями та фізичними муками.

Кількість ножових поранень, від яких настала смерть потерпілої ОСОБА_13 , за відсутності доказів про наміри і бажання обвинуваченої ОСОБА_9 спричинити потерпілій особливі страждання, на думку захисника, не свідчать про прояв особливої жорстокості.

Крім того, захисник зазначає, що версія слідства та висновки суду щодо розвитку подій в будинку ОСОБА_13 , а саме нанесення ОСОБА_9 спочатку великої кількості травмуючих ударів в область тулуба, голови та кінцівок, що завдало потерпілій фізичних страждань, а потім нанесення ножем шістьох колото-різаних ударів в область грудної клітини та серця, в результаті яких клинок ножа зламався і лише після цього ОСОБА_9 перестала наносити удари, не відповідають дійсності, оскільки згідно висновку експерта ОСОБА_15 №3 від 24 січня 2019 року, рани на поверхні шкіри передньої поверхні грудної клітки зліва трупа ОСОБА_13 могли бути спричинені клинком кухонного ножа № 3 (з коричневим руків`ям), а не фрагментом клинка №1 (з білим руків`ям) .

При таких обставинах, захисник стверджує, що не зважаючи на ряд узгоджених між собою об`єктивних даних, які підтверджують однозначну позицію сторони захисту і по суті спростовують всі доводи сторони обвинувачення щодо заздалегідь спланованого наміру ОСОБА_9 на позбавлення життя ОСОБА_13 особливо жорстоким способом, мотивів злочину та хронології розвитку подій, суд не зважаючи на принципи презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, фактично погодився з усіма обставинами пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, вказавши у мотивувальній частині вироку про те, що в основу доведеності обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні вбивства ОСОБА_13 з особливою жорстокістю покладено завдання нею великої кількості тілесних ушкоджень в область тулуба, голови та кінцівок, що завдало потерпілій особливих фізичних страждань та нанесення ножем шістьох колото-різаних ударів в область грудної клітки та серця, в результаті яких ніж зламався.

При неповному та необ`єктивному розслідуванні цієї справи, за відсутності беззаперечних, безсумнівних і достатніх доказів, які повністю узгоджувались би між собою, про наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_9 такої кваліфікуючої ознаки як особлива жорстокість, захисник вважає, що стороною обвинувачення, під час судового розгляду не надано, а у колегії суддів районного суду не було достатніх підстав дійти «поза розумним сумнівом» до висновку про наявність умислу та конкретних дій обвинуваченої ОСОБА_9 на скоєння умисного вбивства з особливою жорстокістю.

Крім того, захисник у апеляційній скарзі вказує, що судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що на момент скоєння правопорушення і тривалий час до цього обвинувачена ОСОБА_9 постійно працювала, страждає від серйозних захворювань, має постійне місце проживання, на її утриманні та вихованні знаходився малолітній син ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом також досліджувались документи про наявність у ОСОБА_9 ряду серйозних захворювань (виписка з медичної картки хворої, консультативний висновок спеціаліста, дві довідки Кропивницької міської медичної частини №14).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 зазначала, що щиро розкаюється у тому, що позбавила життя ОСОБА_13 , жалкує про свій жахливий вчинок, просила вибачення у потерпілих, неодноразово пропонувала їм відшкодувати матеріальну шкоду, від якої ОСОБА_7 відмовився.

Однак суд, при наявності підстав, передбачених ст. 65 та 66 КК України, жодну з обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_9 не визнав, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і як наслідок призначення необґрунтовано суворого та несправедливого покарання, яке на думку сторони захисту не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_9 кримінального правопорушення та її особі.

Заслухавши доповідь судді, провівши за клопотанням захисника ОСОБА_8 судове слідство в обсязі дослідження матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої, заслухавши в дебатах обвинувачену ОСОБА_9 , її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілого, прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги і заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину та про винуватість обвинуваченого у його вчиненні з достовірністю випливають з матеріалів справи.

Для цього у вироку повинні бути проаналізовані і оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався не у повному обсязі.

Пунктом 2 ч.1 ст.407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Як убачається з вироку, мотивуючи свої висновки та спростовуючи позицію сторони захисту щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції вказав, що аналіз розвитку подій вказує на те, що ОСОБА_9 була знайома з потерпілою та її сином, з яким вони мали спільну дитину. Внаслідок того, що сімейне життя з сином загиблої ОСОБА_10 не склалось, вони мали тривалі неприязні стосунки, як між обвинуваченою та ОСОБА_10 , так і між обвинуваченою та його батьками.

Суд першої інстанції у вироку зазначив, що вказане підтверджується тим, що обвинувачена свідомо в момент події, в нічний час, близько 03.00 год. ночі приїхала до загиблої, знаючи про те, де вона проживає, що вона проживає одна, і будучи поінформованою про загальний стан її здоров`я, що виключав можливість будь-якого її опору діям обвинуваченої.

Спосіб проникнення обвинуваченої до будинку загиблої, а саме через вікно, шляхом розбиття скла, на думку районного суду доводить цілеспрямованість дій та наявність умислу обвинуваченої саме на завдання ушкоджень загиблій, а не на повідомлення загиблій про погіршення стану здоров`я обвинуваченої, як про це вказує сторона захисту.

Характер, обставини та кількість нанесених тілесних ушкоджень загиблій підтверджує саме наявність умислу на вчинення умисного вбивства з особливою жорстокістю, що підтверджується всіма матеріалами справи та експертизою. Зокрема, кількість нанесених тілесних ушкоджень, які були надмірними для досягнення злочинного наслідку, загальний стан загиблої, а саме її похилий вік, наявність складних хронічних захворювань, перевага фізичних можливостей обвинуваченої порівняно із загиблою, відокремленість місця події та те, що загибла проживала сама, свідчить про те, що обвинувачена усвідомлювала відсутність можливості будь-якого опору з боку загиблої та наявність можливості безперешкодного вчинення будь-яких дій щодо неї, які бажала вчинити обвинувачена та, таким чином на наявність умислу обвинуваченої саме на вчинення вбивства з особливою жорстокістю.

Про наявність саме такого умислу, за висновком суду вказують і подальші дії обвинуваченої, а саме підпал будинку загиблої та залишення місце події, а поведінка обвинуваченої свідчить про те, що її дії були свідомими та спрямованими на досягнення конкретного результату, вона в момент події усвідомлювала всі обставини вчиненого, результат, який став наслідком її дій та вчинила підпал для досягнення та гарантування злочинного результату її усвідомлених, цілеспрямованих дій.

Крім вказаних обставин, вчинення злочину в їх сукупності, наявність умислу обвинуваченої на вчинення умисного вбивства з особливою жорстокістю, підтверджується також висновком судово-медичної експертизи № 121 від 23.11.2018 року та роз`ясненнями експерта в судовому засіданні, які безсумнівно підтверджують саме надмірність тілесних ушкоджень завданих обвинуваченою загиблій.

Підсумовуючи свої висновки щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 за п.4 ч.2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції вказав, що нанесення ОСОБА_13 шести ударів ножем в життєво-важливі органи: серце і легені, згідно висновків експертиз № 117, № 121 від 23.11.2018 року, № 3 від 24.01.2019 року стало причиною її смерті.

В основу обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні вбивства з особливою жорстокістю покладено завдання нею великої кількості тілесних ушкоджень в область тулуба, голови та кінцівок, що завдало потерпілій особливих фізичних страждань та нанесення ножем шістьох колото-різаних ударів в область грудної клітки та серця, а після того, як ніж зламався, обвинувачена здійснила підпал та зникла з місця злочину.

Крім того районний суд зазначив, що обвинувачена після спричинення ножових поранень ОСОБА_13 не намагалась вжити заходів задля збереження життя останньої, адже не надала їй жодної допомоги, не викликала медичну допомогу, а навпаки, здійснила підпал будинку, залишила потерпілу та пішла.

На переконання суду першої інстанції сукупність всіх обставин вчиненого діяння, свідчать про спрямованість дій ОСОБА_9 саме на досягнення бажаного результату - смерті ОСОБА_13 .

Проте, з висновками та мотивами суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченої за п.4 ч.2 ст.115 КК України погодитись не може, оскільки такі доводи є суперечливими та неоднозначними.

За визначенням, кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Тобто, правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.

Водночас, правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

При цьому, суд повинен керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Також, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак, не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Тако, поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

У справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має зазначити та пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину і виключають можливу відсутність умислу або інший його характер.

Дане питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння, як конкретний злочин.

Диспозицією п.4 ч.2 ст. 115 КК України, за яким ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення, передбачено відповідальність за умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

Особливість складу даного злочину проявляються в його суб`єктивній стороні.

В основі розуміння особливої жорстокості лежить психологічний підтекст поведінки винного у конкретній ситуації, оскільки заподіяння страждань є мотивом або метою його вчинків, отже, він завдає їх свідомо.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», умисне вбивство вважається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також, якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Тобто, умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю, завжди пов`язане із застосуванням насильства (психічного та/або фізичного). Це насильство може мати місце безпосередньо перед, під час або після вчинення злочину.

Проте є важливим те, щоб характер такого насильства, засоби, що використовуються винною особою, місце, час і обстановка вчинення злочину свідчили про усвідомлений вибір злочинцем особливо жорстокого способу позбавлення життя потерпілого, який охоплює діяння зайві (надмірні) для досягнення злочинного наслідку.

При цьому, необхідно встановити те, що потерпілому об`єктивно заподіювалися особливі муки та страждання.

Таким чином для притягнення особи до відповідальності за п.4 ч.2 ст. 115 КК України потрібно встановити наявність не просто жорстокості, яка фактично має місце при кожному умисному вбивстві, а прояву особливої жорстокості.

Разом з цим, ч.1 ст. 115 КК України передбачена відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони такий злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_9 , як вчинення злочину з особливою жорстокістю, орган досудового розслідування та суд першої інстанції мотивують нанесенням ОСОБА_13 великої кількості тілесних ушкоджень в область тулуба, голови та кінцівок, що завдало потерпілій особливих фізичних страждань та нанесення ножем шістьох колото-різаних ударів в область грудної клітки та серця.

Проте, як убачається висновку експерта ОСОБА_14 № 121 від 23.11.2018 року, смерть ОСОБА_13 настала внаслідок гострої крововтрати, проникаючого колото - різаного поранення грудної клітки, поранення серця та легень, практично відразу після зазначених поранень.

Водночас, ознак заподіяння тортур, мордування, мучення, в тому числі, із використанням струму, вогню, кислоти, лугу, радіоактивних речовин або отрути, яка завдає нестерпного болю, на тілі ОСОБА_13 не виявлено. Слідів волочіння чи переміщення тіла також не виявлено.

З показів експерта ОСОБА_14 , які він надав в суді першої інстанції убачається, що за результатами судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 він дійшов висновку про те, що тілесні ушкодження, виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_13 та описані в п.1-А, 1-Б, 1-В, виникли прижиттєво. В результаті гострої та масивної (1500 мл.) крововтрати, ОСОБА_13 втратила свідомість через декілька хвилин, а чіткі та сформовані клітини еритроцитів без ознак розпаду (реактивні зміни) свідчать про короткий проміжок часу між крововиливом і часом настання смерті.

Також, експерт зазначив, що розмежувати послідовність нанесення тілесних ушкоджень, у зв`язку з їх короткостроковістю та настанням смерті неможливо, всі тілесні ушкодження, які були виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_13 могли бути спричинені в один короткий проміжок часу, з урахуванням похилого віку ОСОБА_13 , стану її здоров`я, при значній кровотечі, деструктивні незворотні зміни (зниження об`єму циркулюючої крові, гіпоксія головного мозку, відмирання тканин та зупинка серця) які можуть тривати від 5-6 хвилин (клінічна смерть ) у ОСОБА_13 протікали швидше.

Крім того, експерт ОСОБА_14 пояснив, що методик визначення ступеню болю із-за різного порогу чутливості не існує, після втрати свідомості та настання клінічної смерті, людина на болісні подразники майже не реагує, можливість відчувати біль у людини втрачається, нанесення обвинуваченою ударів по тілу ОСОБА_13 , у якої почався процес вмирання, болісними відчуттями не супроводжувалось.

Також, експерт ОСОБА_14 у процесі роз`яснень, у тому числі п. 5 та п. 13 висновку № 121 від 23.11.2018 року, на питання сторони захисту зазначив, що показання обвинуваченої ОСОБА_9 щодо послідовності нанесення нею ударів потерпілій, узгоджується з його висновком про те, що смерть ОСОБА_13 настала одразу внаслідок гострої крововтрати від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки, поранення серця та легень, що послідовність нанесення потерпілій тілесних ушкоджень в один проміжок часу, могла бути різноманітною.

Як вбачається з вироку, в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у позбавленні життя ОСОБА_13 визнала повністю, вчинення вбивства з особливою жорстокістю заперечувала і пояснила суду, що вона проживала з ОСОБА_10 без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_16 . Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, вона проживає окремо разом із сином. Під час спільного проживання мати ОСОБА_10 - ОСОБА_13 постійно втручалась в їх сімейні відносини, не визнавала батьківство ОСОБА_10 відносно сина ОСОБА_16 , перешкоджала їх спілкуванню. Під час зустрічі ОСОБА_13 постійно ображала її нецензурними словами та безпідставно скаржилась на неї до правоохоронних органів та здійснювала моральний тиск на неї, під час судових засідань щодо поділу майна між нею та ОСОБА_10

09.08.2018 року з Центру репродуктивної медицини і планування сім`ї, який знаходиться в м. Кропивницький, їй повідомили про незадовільні результати її аналізів та необхідності подальшого обстеження в онкологічному диспансері, у зв`язку з підозрою на наявність у неї онкологічного захворювання. Зазначене викликало у неї стан пригнічення та сильного хвилювання за майбутнє свого малолітнього сина, так як його батько ним не цікавився, а її батьки вже похилого віку і мають ряд хронічних захворювань, через що вона сумнівалась в їх можливості виховувати її сина, якщо її не стане.

Стан її пригнічення посилювався думками про те, що ОСОБА_10 після їх розлучення взагалі ніколи не цікавився сином, не допомагав в його вихованні, і про сина ніколи не піклувався, отже існувала загроза, що її син, який хворіє астмою, має поганий зір, може опинитись в інтернаті.

Ввечері 09.08.2018 року у її сина знову сталося загострення астми, була сильна задишка та порушення дихання, тому він заснув дуже пізно, приблизно о 24 год., після того, як дія ліків полегшила йому дихання.

Загострення хвороби у сина ще більше погіршило її емоційний стан: вона не могла заснути, стала панікувати та вирішила терміново зателефонувати колишньому чоловіку ОСОБА_10 для того, аби повідомити про свої погані аналізи і підозри на онкологічне захворювання та обговорити з ним питання про офіційну відмову від сина, для того, щоб її рідна сестра, яка проживає в Криму, змогла забрати ОСОБА_16 до себе, та стати його опікуном у разі смерті матері.

Дане питання, як вона вважала в тій ситуації, потребувало невідкладного вирішення, так як стан дитини погіршувався, а через підозру на онкологічне захворювання вона сумнівалась, що зможе продовжити належним чином піклуватись здоров`ям сина.

На її телефонні дзвінки ОСОБА_10 не відповідав та їх відхиляв. Її наполегливості щодо важливості розмови ОСОБА_10 не зрозумів та заблокував вхідні дзвінки від неї. Вона знала, що ОСОБА_10 займається реалізацією овочів, свій робочий день починає рано і інколи приїздить до своєї матері ОСОБА_13 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Рано вранці 10.08.2018 року не додзвонившись до ОСОБА_10 черговий раз, її обурило його відверте ігнорування і вона, припустивши, що він перебуває у ОСОБА_13 , вирішила зустрітись з ним.

Приїхавши на своєму автомобілі до будинку ОСОБА_13 , вона постукала в двері декілька разів і на запитання ОСОБА_13 повідомила, що розшукує ОСОБА_10 . Натомість ОСОБА_13 не вислухавши, крізь зачинені двері стала ображати її та її сина ОСОБА_16 образливими, лайливими словами.

Після того, як вона повідомила ОСОБА_13 , що має підозру на онкологічне захворювання, ОСОБА_13 крикнула через двері, що тепер вона швидше помре.

ОСОБА_9 вважає, що лайливі слова ОСОБА_13 вивели її з рівноваги, тому вона вибила скло у вікні і в такий спосіб потрапила всередину будинку. Перебуваючи в будинку, вона побачила, що ОСОБА_13 стоїть навпроти неї з ножем в руці та починає відходити назад в коридор, продовжуючи обзивати її нецензурними словами, кричала, що приїде її син ОСОБА_17 і розбереться з нею, повісить її з сином на одній гілляці. В будинку все відбувалось дуже швидко. Кілька секунд між нею та ОСОБА_13 відбувалась штовханина. Потім вона схопила ОСОБА_13 за руку, в якій був ніж, та спрямувала руку в стіну і почула, що лезо ножа зламалось. ОСОБА_13 продовжувала нецензурно висловлюватись на її адресу, ображати її малолітнього сина та штовхатись. Вона схопила другий ніж і почала наносити ОСОБА_13 удари ножем приблизно в область грудної клітки, від чого остання з`їхала по стінці та впала замертво, після чого вона ніж відкинула.

Внаслідок боротьби у неї з`явились синці на правій руці та лівому ліктьовому суглобі, крововиливи, які зафіксовані при її освідуванні.

Будучи ображеною та розлюченою на ОСОБА_13 за її образливі слова на адресу сина ОСОБА_16 , вона не змогла зупинись і в той час, коли ОСОБА_13 вже була на підлозі без ознак життя і не дихала, вона стала бити потерпілу ногами в різні частини тіла багато разів, хоча бачила, що ОСОБА_13 не рухається і не подає ознак життя.

Події, які відбувалися в подальшому, вона пам`ятає уривками. Від несправедливого ставлення всієї родини колишнього чоловіка ОСОБА_10 до її сина ОСОБА_16 , вона в гарячці, вирішила спалити вкрай неприязне для неї місце, для чого хаотично здійснила підпал будинку запальничкою в декількох місцях.

Потім вона на автомобілі поїхала до своєї квартири, вся тремтіла і вирішила зняти пережитий стрес вжиттям алкоголю, а коли крізь відкрите вікно почула звук сирени пожежної машини та поліції, вирішила у всьому зізнатись, для чого сіла в автомобіль та поїхала до місця події.

Біля будинку потерпілої вона побачила автомобіль старшого сина ОСОБА_13 - ОСОБА_18 , у неї забракло рішучості та вона поїхала далі, по дорозі помітивши позаду свого автомобіля проблискові маячки поліцейського автомобіля, одразу ж зупинилась.

На запитання співробітників поліції щодо подій, пов`язаних з пожежею, вона одразу зізналась та погодилась проїхати до відділення поліції, після приїзду за порадою захисника, спочатку вирішила показання не давати.

Також, ОСОБА_9 пояснила суду, що під час вчинення злочину була твереза, алкоголь вживала вдома після вказаних подій, які відбулися у будинку ОСОБА_13 , до нанесення ножових поранень, ніяких ударів по тулубу, кінцівках, голові та обличчі ОСОБА_13 не наносила, усі тілесні ушкодження, окрім ножових, які зазначені у висновку експерта, були нанесені нею після смерті потерпілої.

На запитання колегії суддів апеляційного суду, обвинувачена ОСОБА_9 повністю підтвердила свої показання і крім цього пояснила, що причиною її поведінки став нічний приступ астми у сина ОСОБА_16 та звістка про її хворобу, що вона намагалась поговорити з ОСОБА_10 про подальшу долю дитини, однак ОСОБА_10 її проігнорував. Нецензурні висловлювання ОСОБА_13 за дверима будинку в адресу сина ОСОБА_16 та побажання скорішої смерті, стали приводом того, що вона через розбите вікно проникла у будинок, все відбулось дуже швидко, вона побачила, що ОСОБА_13 стояла навпроти неї з ножем в руці, кілька секунд між ними відбувалась штовханина, лише після того як вона схватила потерпілу за руку з ножем та спрямувала ніж в стіну, від чого лезо ножа хруснуло, вона десь поруч знайшла другий ніж і почала ним наносити потерпілій удари приблизно в область грудної клітини, від чого потерпіла з`їхала по стіні та впала замертво. Усвідомивши, що потерпіла лежить на підлозі без ознак життя і не дихає, вона стала бити її ногами в різні частини тіла багато разів, хоча і не бачила куди саме.

Всі подальші дії, пов`язані з підпалом речей у будинку, ОСОБА_9 пам`ятає уривками, про свій страшний вчинок дуже жалкує, розкаюється, у потерпілих просить вибачення.

Таким чином, обвинуваченою ОСОБА_9 в процесі вбивства ОСОБА_13 заподіяно шість ножових поранень в життєво-важливі органи, внаслідок чого в короткий проміжок часу настала смерть потерпілої, спричинення інших тілесних ушкоджень потерпілій, як окремо, так і в їх сукупності, не могли стати причиною її смерті, а їх нанесення не можуть бути надмірними для наслідку, який настав, оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи № 121 від 23.11.2018 року тілесні ушкодження, виявлені на тілі трупа ОСОБА_13 , окрім колото-різаних ран грудної клітки, відносяться до категорії середньої тяжкості, як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я та легкі тілесні ушкодження, то колегія суддів апеляційного суду дійшла однозначного висновку, що діям обвинуваченої ОСОБА_9 дана неправильна юридична оцінка, а її дії помилково кваліфіковані судом за п.4 ч.2 ст.115 КК України, оскільки умисел обвинуваченої на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 з особливою жорстокістю, не знайшов свого об`єктивного підтвердження.

Колегія суддів враховує усталену з цього приводу судову практику, відображену, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 683/2620/17 про те, що велика кількість травмуючих дій не може бути єдиною підставою для кваліфікації дій обвинуваченого як умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю.

Тобто в даному випадку, судом першої інстанції не встановлено та не викладено у вироку доказів на підтвердження того, що ОСОБА_9 завдаючи потерпілій ОСОБА_13 удари у життєво важливий орган (серце), з метою позбавити її життя, свідомо бажала не лише вбити потерпілу ОСОБА_13 , а й того, щоб вона відчувала додаткові страждання, які не були б необхідними для настання її смерті.

Колегія суддів апеляційного суду констатує, що показання обвинуваченої ОСОБА_9 про хід та розвиток подій в будинку ОСОБА_13 , послідовність нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, моменту настання її смерті, а також про застосування обвинуваченою іншого ножа, ніж вказаного в обвинувальному акті, будь-якими доказами не спростовані.

Крім того, зламане лезо від ножа з білим руків`ям, яке було вилучено в процесі огляду місця події (протокол від 10.08.2018 року) яке в подальшому було предметом експертного дослідження (висновок експерта ОСОБА_15 № 3 від 24.01.2019 року) щодо неможливості його використання ОСОБА_9 як знаряддя злочину, спростовує, як зазначено вище, версію слідства і в той же час підтверджує правдивість показів обвинуваченої ОСОБА_9 щодо розвитку подій.

Колегія суддів переконана, що за встановлених судом першої інстанції обставин, підстав для юридичної оцінки дій обвинуваченої ОСОБА_9 , як умисного вбивства, вчиненого з особливою жорстокістю немає, а тому її дії підлягають перекваліфікації з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, із призначенням відповідного покарання.

Виходячи з наведеного є необґрунтованими доводи апеляційних скарг прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_10 щодо кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_9 за п.4 ч.2 ст. 115 КК України, виходячи при цьому з об`єктивно встановлених фактичних обставин події, які свідчать про те, що вбивство ОСОБА_13 було вчинено обвинуваченою ОСОБА_9 , внаслідок загострення виниклого конфлікту з мотивів неприязних відносин між ними.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не встановлено та не викладено у вироку доказів на підтвердження того, що ОСОБА_9 , завдаючи потерпілій удари у життєво важливий орган - серце з метою позбавити її життя, свідомо бажала не лише вбити ОСОБА_13 , а й те, щоб вона відчувала додаткові страждання, які не були б необхідними для настання її смерті, а показання обвинуваченої ОСОБА_9 про хід та розвиток подій у будинку ОСОБА_13 , послідовність нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, момент настання її смерті, а також про застосування обвинуваченою іншого ножа, ніж вказаного в обвинувальному акті, будь-якими доказами не спростовані.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що злочинні дії ОСОБА_9 стосовно потерпілої тривали недовго, вони заподіяні одномоментно в короткий проміжок часу, а спосіб позбавлення життя ОСОБА_13 - нанесення шести ножових поранень в серце - не свідчать про виявлення обвинуваченою особливої жорстокості.

З цих підстав колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника про те, що під час судового розгляду не встановлено та стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачена ОСОБА_9 завдаючи потерпілій ОСОБА_13 удари ножем в життєво важливі органи, з метою позбавити ОСОБА_13 життя, свідомо бажала щоб вона відчувала додаткові страждання, які були б необхідними для настання її смерті, а сама кількість тілесних ушкоджень не свідчить про особливу жорстокість.

Викладене також узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у цьому ж кримінальному провадженні, де колегія суддів касаційного суду погодилась з правильністю кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Виходячи з наведеного колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг процесуального прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_10 щодо необхідності призначення покарання ОСОБА_9 за п. 4 ч.2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п. 1 та 2 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частині статті) закону України про кримінальну відповідальність поро менше тяжке кримінальне правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , колегія суддів, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином в наслідок якого наступили невідворотні наслідки у вигляді смерті людини. Як особа за місцем проживання характеризується позитивно, працювала приватним підприємцем, займалась суспільно-корисною працею, на обліку у лікаря психіатра або нарколога не перебуває, судимість погашена.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, колегія суддів вважає визнання нею своєї вини. Обставиною, яка обтяжує її покарання - скоєння злочину відносно особи похилого віку.

При цьому колегія суддів також враховує, що обвинувачена намагалась відшкодувати потерпілим завдану матеріальну шкоду, що убачається з матеріалів справи, показів обвинуваченої та показів потерпілих, які повідомили, що відмовились отримувати відшкодування від обвинуваченої до рішення суду. Крім того, слід врахувати і те, що син ОСОБА_9 - ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_3 , якого вона виховує сама, страждає від гострого бронхіту, потребує лікування та постійного догляду, відповідно до рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 13.01.2022, ОСОБА_10 позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_20 . Враховує колегія суддів і стан здоров`я обвинуваченої, яка відповідно до довідки КНП «Обланий клінічний онкологічний центр Кіровоградської обласної ради» від 13.12.2022 має онкологічне захворювання.

Визначаючи розмір покарання, колегія суддів апеляційного суду виходячи з вищенаведеного, а саме позитивних характеристик обвинуваченої, сімейного стану, наявність на її утримання малолітньої дитини, стан її здоров`я, а також обставини, які передували злочину, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та обставини, яка обтяжує покарання, намагання обвинуваченої відшкодувати завдану шкоду, приходить до висновку про те, що з метою виправлення ОСОБА_9 , а також запобігання вчиненню нею нових злочинів необхідно призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців, тобто в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Водночас колегія суддів не приймає до уваги апеляційні доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, під впливом тяжкої образи зі сторони потерпілої. Зокрема такі доводи не відповідають матеріалам кримінального провадження, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а ґрунтується лише на показаннях обвинуваченої ОСОБА_9 .

Крім того, з висновку судово-психіатричної експертизи № 86 від 15 листопада 2018 року, убачається, що індивідуально-психологічні, особистісні особливості ОСОБА_9 не знижували підконтрольність її поведінки свідомості, не зумовлювали вчинення інкримінованого їй діяння.

Таким чином, доводи про наявність зазначених обставин, які пом`якшують призначене покарання колегія суддів знаходить безпідставними.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, колегія суддів апеляційного суду не вбачає, а апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині кваліфікації дій обвинуваченої та призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407- 411, 413, 414, 418, 419, 424 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги процесуального прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника - адвоката ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2021 року стосовно ОСОБА_9 за п.4 ч.2 ст. 115 КК України - змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_9 та призначеного покарання.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з п.4 ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців.

В решті вказаний вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2021 року стосовно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженою яка тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4