У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання обвинуваченої про її звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000634 від 12.02.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася у м. Житомирі, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, санінструктора військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається
Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні, у порядку ст. 350 КПК, заявила клопотання про її звільнення від кримінальної відповідальності у цьому кримінальному провадженні, на підставі положень ч. 4 ст. 309 КК України, оскільки вона добровільно звернулася до лікувального закладу і закінчила курс лікування від наркотичної залежності.

Позиція сторін
Обвинувачена, у судовому засіданні підтвердила, що вона дійсно добровільно звернулася до лікувального закладу і закінчила курс лікування від наркотичної залежності.

При цьому, остання беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України за встановлених органом досудового розслідування та викладених в обвинувальному акті обставин. В судовому засіданні обвинувачена зазначила, що протягом року вживала наркотичний засіб канабіс, почувала, що мала залежність.

Прокурор та захисник в судовому засіданні клопотання підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, враховуючи, що обвинувачена добровільно розпочала та закінчила лікування в лікувальному закладі від наркотичної залежності, у зв`язку з чим, враховуючи положення ч. 4 ст. 309 КК України, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Встановлені обставини
ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше ніж 11.02.2022 у невстановленому місці, більш точні час та місце не встановлені, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, незаконно придбала у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, загальною масою - 9,64 г., який почала незаконно зберігати у лише їй відомому місці, без мети збуту, а саме за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 .
В подальшому, 11.02.2022, в період часу з 12 год. 57 хв. по 16 год. 00 хв. працівниками поліції проведено санкціонований обшук у квартирі АДРЕСА_4 , під час якого виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, масою - 9,64 г., який ОСОБА_4 незаконно придбала та зберігала без мети збуту.
Також судом з`ясовано, що обвинувачена пройшла лікування від наркотичної залежності у ТОВ «Гальченко В.В.» з 21.09.22 по 10.10.2022 року, що підтверджується довідкою від 10.10.2022 року № 460. Діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіоїдів.

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався
Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, яким, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КПК України, є законодавчі акти України, які встановлюють кримінальну відповідальність (Кримінальний кодекс України та закон України про кримінальні проступки), судом (ч. 1 ст. 286 КПК України).

Аналогічні правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності регламентовані ст. 44 КК України.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України, особа, яка добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії передбачені ч. 1 ст. 309 КК України.

З п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» (зі змінами та доповненнями згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 16, далі - Постанова), який віднайшов своє відображення, як дійсне, у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 161/3500/17, випливає, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

З положень п. 24 Постанови слідує, що за змістом норм, передбачених частиною 4 статті 307 та частиною 4 статті 309 КК, особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності незалежно від того, коли вона вчинила дії, які дають для цього підстави, але до закінчення судового слідства.

У цій ситуації, з матеріалів справи, у т.ч. довідки від 10.10.2022 року № 460, убачається, що обвинувачена добровільно звернулася до лікувального закладу та пройшла курс лікування від наркотичної залежності, свою залежність від наркотичних засобів обвинувачена на час вчинення злочину, не заперечує.

При цьому суд зауважує, що положеннями ч. 4 ст. 309 КК визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тобто приписи названої норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов: 1) добровільне звернення особи до лікувального закладу; 2) особою розпочато лікування від наркоманії.

Встановлення лише цих обставин є достатнім для прийняття рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК.

При цьому вказана норма є імперативною та не дозволяє судам встановлювати додаткові, не визначені нею, обставини щодо її застосування.

Закон України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року №62/95-ВР містить дефініції таких понять: добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника; наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною; особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз "наркоманія" норма ч. 4 ст. 309 КК за своїм характером є заохочувальною.

Законодавець, формулюючи умови для звільнення від кримінальної відповідальності за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту ставив ціль вилікувати особу від захворювання на наркоманію, яке є тяжчим у порівнянні, наприклад, із захворюванням на алкоголізм.

Тому звернення особи до лікувального закладу навіть під час судового розгляду досягає тих цілей, для яких конструювалася ця норма.

Покарання особи, яка хворіє на наркоманію незалежно від того, чи звернулася вона для такого лікування вперше чи вже проходила курс лікування, перебувала на відповідному обліку до внесення відомостей до ЄРДР у цьому провадженні чи ні, не повинно бути пріоритетним та превалювати над ціллю вилікувати особу.

Законодавцем не обмежено застосування ч. 4 ст. 309 КК часом звернення до лікувального закладу і фактом перебування до вчинення цього кримінального правопорушення на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини.

Положення кримінального закону не виключають можливість застосування ч. 4 ст. 309 КК навіть у тому випадку, якщо особа добровільно звернулася до лікувального закладу, усвідомлюючи можливість ухвалення обвинувального вироку щодо неї.

Причини, які були визначальними для прийняття рішення про звернення до лікувального закладу з метою пройти лікування від наркоманії можуть бути різними. Однак ключовим є самостійне добровільне прийняття рішення суб`єктом щодо необхідності такого лікування.

Аналогічно не можна обмежувати коло причин, які стали підставою для добровільної відмови від вчинення кримінального правопорушення. Адже, загальновідомо, що у разі добровільної відмови немає жодного значення причина, яка спонукала до такої відмови (жалість до потерпілого, страх перед можливим кримінальним покаранням тощо).

Так само і у ч. 4 ст. 309 КК причини, які передували зверненню до лікувального закладу для лікування від наркоманії, не повинні перекреслювати сам факт такого звернення та ставити під сумнів добровільність як таку.

Законодавець визначає поняття примусового лікування осіб, хворих на наркоманію у ст. 16 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними».

Будь-яке інше звернення для лікування від наркоманії є добровільним.

Суд не може встановлювати додаткові умови для констатації факту добровільності.

Так само немає значення для застосування заохочувальних положень ч. 4 ст. 309 КК факт попереднього перебування особи на обліку. Адже в особи можуть вперше діагностувати захворювання на наркоманію. Той факт, що особа вперше звернулася для лікування навпаки має слугувати підставою для її звільнення від кримінальної відповідальності шляхом застосування заохочувальної норми щодо неї.

Аналогічні висновки висловлені об`єднаною палатою ККС у постанові від 29.11.2021 (справа № 357/11205/19, провадження № 51-2776кмо21), де остання зробила висновок про застосування норми права, який полягає у тому, що підставою для звільнення від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК, є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії. Добровільним у контексті ч. 4 ст. 309 КК слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні.

Для застосування цієї заохочувальної норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше. Такий первинний діагноз також констатує необхідність надання особі медичної допомоги у вигляді лікування від наркоманії.

Тобто захворювання на наркоманію може бути діагностовано вперше, і це не може бути перешкодою для використання положень ч. 4 ст. 309 КК.

За таких обставин, Суд вважає, що у судовому засіданні було встановлено безумовні обставини регламентовані ч. 4 ст. 309 КК України, які дають достатні підстави для звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки вона дійсно страждає на наркоманію, потребує лікування від неї, добровільно звернулася до лікувального закладу і пройшла лікування, а не ухилялася в такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим клопотання заявника підлягає задоволенню, а провадження закриттю.

Щодо можливості закриття справи під час розгляду справи по суті, а не під час підготовчого судового засідання, то суд керується, в тому числі, висновками, що викладені у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 711/3111/19.

Так, як зазначено Верховним Судом, «стосовно позиції прокурора у судовому засіданні, про те, що зі змісту абзацу 2 частини 7 статті 284 та пункту 2 частини 3 статті 314 КПК випливає, що закриття кримінального провадження судом з підстави, передбаченої пунктом 10 частини 1 статті 284 КПК, можливе лише у підготовчому провадженні, то колегія суддів зазначила наступне. Підготовче провадження є своєрідним процесуальним фільтром між досудовим провадженням і судовим розглядом, одним із завдань якого є перевірка відповідності вимогам закону процесуальних рішень, що надійшли від прокурора. Здійснення судового провадження при наявності підстав для закриття кримінального провадження становить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, ухваленого за результатами такого судового розгляду. Виходячи із засад законності та дотримання розумних строків у справі, продовження кримінального провадження відносно особи, щодо якої встановлені та підтверджені підстави для закриття кримінального провадження, суперечить цим засадам».

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Виходячи з позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у справі № 598/1781/17 від 17.06.2020 року, суд вважає необхідним стягнути з підозрюваного на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284-286, 350, 369-372, 376 КПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» (зі змінами та доповненнями згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 16), ст.ст. 44, 309 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000634 від 12.02.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Кримінальне провадженні - закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 2745,92 гривень.

Речові докази по справі: відеозаписи обшуку зберігати у матеріалах кримінального провадження, наркотичну речовину канабіс, масою 9,64 гр., який знаходяться у камері схову речових доказів Шевченківського УП ГУНП у м. Києві (пакет 5613133) знищити, дактилокарту ОСОБА_4 яка знаходяться у камері схову речових доказів Шевченківського УП ГУНП у м. Києві (пакет 5626263) зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1