Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/186/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 190КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 наухвалу слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 квітня 2023 року, якоюстосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровограді, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, без утриманців, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , перебуваєн обліку у лікаря нарколога у зв`язку з алкогольною залежністю. раніше неодноразово судимого:

- останній раз вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.03.2022 року за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 317 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч.5 ст. 72 КК України, звільнений по відбуттю строку покарання,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000852,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, строком на 55 днів, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, за погодженням з прокурором Кропивницької оружної прокуратури, звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000852,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що він 07.03.2023 року, перебуваючи по АДРЕСА_3 попросив у ОСОБА_9 мобільний телефон для здійснення дзвінка, однак назад телефон не повернув, тобто заволодів майном потерпілого ОСОБА_9 в шахрайський спосіб, шляхом обману.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою.

Застосовано ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді тримання його під домашнім арештом у певний період доби строком на п`ятдесят вісім днів.

На період дії запобіжного заходу покласдено на підозрюваного ОСОБА_8 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- заборонено залишати місце постійного проживання: домоволодіння по АДРЕСА_2 в період з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин;

- надано можливість працівникам органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного з`являтись за місцем його проживання в домоволодіння по АДРЕСА_2 та вимагати від нього пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань;

- зобов`язано здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт ( паспорти ) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування зі свідками/потерпілим у даному кримінальному проваджені, за винятком їх участі в процесуальних діях;

- при слідуванні за викликом до правоохоронних органів або суду і поверненні під домашній арешт не відвідувати магазини, кіоски, громадські розважальні заклади;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснено підозрюваному правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених на підозрюваного.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що підозрюваний ОСОБА_8 не має постійного місця роботи, офіційно не працевлаштований, не має стабільного джерела доходу, тобто твердження що він має стабільне джерело доходу жодним документом не підтверджено.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного злочину проти власності, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до трьох років.

Також, не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

По справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, а сам підозрюваний не заслуговує на довіру, оскільки підстав вважати, що останній буде виконувати покладені на нього обов`язки не має, оскільки вводить в оману учасників кримінального провадження.

Підозрюваний може впливати на потерплого та свідків, оскільки підозрюваному відомі місце проживання потерпілого, номери телефонів та інші відомості, які він може протиправно використовувати.

ОСОБА_8 раніше вчиняв умисні злочини проти власності та до нього раніше застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки останнім порушувалися покладені на нього обов`язків.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили залишити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника та прокурора необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_8 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами та не оскаржуються учасниками в суді апеляційної інстанції. ОСОБА_8 вину у скоєному визнає повністю та згоден співпрацювати зі слідством, зобов`язується виконувати покладені на нього обов`язки.

При цьому слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 сприяє слідству, суспільну небезпеку усвідомлює, запевняє у недопущенні у майбутньому вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

Не зафіксовано будь-яких спроб підозрюваного змінити місце його реєстраційного обліку, проживання, чи переховуватись від слідства.

Крім того, ОСОБА_8 стверджує про неухильне виконання у майбутньому покладених на нього процесуальних обов`язків підозрюваного. Запевняє, що буде з`являтись для проведення слідчих дій з його участю. Заперечує можливість зміни ним місця постійного проживання та зобов`язується без потреб не виїжджати за межі міста в якому проживає.

Наполягає про відсутність підстав та мотивів для продовження або вчинення нового злочину.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Існування ризику незаконного впливу на свідків, пов`язане, у першу чергу, із процедурою отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав.

З огляду на викладене, ризик незаконного впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом. При цьому, колегія суддів враховує, що підозрюваний вину не визнав, показання не надавав, а тому може тиснути на свідків з метою зміни ними наданих показань.

Також, колегія суддів наголошує, що у ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, обвинувачений зможе без перешкод залишити своє місце проживання.

Разом з тим, необхідно зазначити про те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення, не став та знову вчинив умисний корисний злочин.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що обраний підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 1-2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Отже, з урахуванням тяжкості злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 , ступеню його участі у виконанні об`єктивної сторони, його небезпечності до суспільства та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що на час судового слідства до підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у виді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що прокурором не доведено обставини, визначені в п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за яке передбачено можливе максимальне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В той же час, стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження обставин визначених в п. 1-2 ч. 2 ст. 183 КПК України, а саме підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти нього підозри, наслідків скоєного та недостатності повних, об`єктивних та достовірних доказів, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих його даних, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співмірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.

Доводи прокурора про необхідність застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегією суддів не можу бути враховано оскільки вказані доводи ґрунтуються на можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

А тому, на думку колегіЇ суддів прокурором не доведено, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти вищезазначеним доведеним під час судового розгляду ризикам.

З урахуванням даних отриманих під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, їх належної та об`єктивної оцінки, колегія суддів дійшла до висновку, що для запобігання встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків ОСОБА_8 достатньо, в межах строків встановлених КПК України, застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ («Бойченко проти Молдови», «Мамедова проти Росії», «Малик проти України», «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Шепель і Пасічник проти України») правових позицій та рекомендацій Верховного Суду по даній категорії справ, ряду об`єктивних обставин, які необхідні для проведення повного та об`єктивного судового слідства, з урахуванням серйозності висунутого проти ОСОБА_12 обвинувачення та його особи, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику переховування, від суду та забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, підозрюваному достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, в порядку передбаченому ст. 195 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть їм змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 квітня 2023 року необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 квітня 2023 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000852,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, строком на 55 днів, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4