УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 184/962/22

провадження № 51-2187ск23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2023 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК, із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК, призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 19 січня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 - без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує, що апеляційний суд не усунув порушення положень ч. 3 ст. 68 КК, допущених судом першої інстанції, а також всупереч ст. 419 КПК залишив без уваги доводи прокурора з цього приводу.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Положеннями ч. 3 ст. 68 КК визначено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, вимоги ч. 3 ст. 68 КК обмежують максимальний розмір покарання, який може бути призначений за незакінчений злочин. Ця норма має імперативний характер і тому суд зобов`язаний її дотримуватися у всіх випадках призначення покарання за замах на злочин.

Санкція ч. 4 ст. 186 КК за вчинення цього кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Отже, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК, ОСОБА_4 може бути призначено покарання, розмір якого не повинен перевищувати двох третин максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 186 КК, що становить 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Як убачається з вироку місцевого суду, за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК, суд призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, що не перевищує двох третин максимального строку покарання, передбаченого санкцією вказаної статті.

З урахуванням вищенаведеного, місцевий суд дійшов правильного висновку, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, про обрання ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Положення ч. 3 ст. 68 КК судом застосовано правильно. Тому аргументи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування судом вищевказаної статті кримінального закону не знайшли свого підтвердження.

Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, Суд не знаходить.

Суд апеляційної інстанції переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги, визнав їх безпідставними, мотивував належним чином своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Враховуючи, що з касаційної скарги та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що прокурору необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3