УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , у присутності потерпілого ОСОБА_5 , та його представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу останнього, подану в інтересах ОСОБА_7 , на повідомлення про підозру останньому в межах кримінального провадження №0005028 від 08.12.2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Захисник ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК України.

Під час судового розгляду захисником ОСОБА_4 скаргу доповнено, у зв`язку з повідомленням 18.10.2021 ОСОБА_7 про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

В обґрунтування скарги та доповнень до неї зазначив, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020 є незаконним, оскільки вручено останньому з порушенням встановленого ч.1 ст. 278 КПК України процесуального строку, а саме не в день його складання, а наступного дня 29.12.2020.

Вказав, що ОСОБА_7 для проведення процесуальних дій, а саме вручення повідомлення про підозру на день його складання, а саме 28.12.2020, до слідчого не викликався. Повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020 відбувалося слідчим наступного дня 29.12.2020 в приміщенні адвокатського офісу VB Patnners, куди слідчий ОСОБА_8 разом з іншими невстановленими працівниками поліції проник примусово без дозволу власника та законного володільця офісного приміщення, обмеживши право ОСОБА_7 у вільному пересуванні та отриманні належної правової допомоги. При цьому слідчий, всупереч вимогам ст. 276 КПК України, не роз`яснив ОСОБА_7 права та обов`язки підозрюваного.

Також вказав, що слідчий ОСОБА_8 29.12.2020, після зачитування ОСОБА_7 повідомлення про підозру від 28.12.2020, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК України, в приміщенні адвокатського офісу VB Patnners, направив теж саме повідомлення про підозру на адресу його постійного місця проживання: АДРЕСА_1 .

Інший слідчий у кримінальному провадженню ОСОБА_9 , який 29.12.2020 проводив обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , зупинив проведення обшуку та вручив теж саме письмове повідомлення про підозру ОСОБА_10 від 28.12.2020, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК України, його дружині ОСОБА_11 .

При цьому, місце знаходження ОСОБА_7 слідчому було достеменно відомо. Вважає, що при таких обставинах відсутні правові підстави для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 у спосіб передбачений для вручення повідомлень та є порушенням положень ч. 1 ст. 278, ч.2 ст. 135 КПК України. Крім того, кілька способів вручення особі одного і того ж самого повідомлення про підозру не передбаченого діючим законодавством.

Також зазначив, що зміна раніше повідомленої підозри може мати місце лише щодо підозрюваної особи, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020 було незаконним, тому є незаконним і повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, яке складено 18.10.2021.

Крім того, скаржник вказував, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020 складено неналежною процесуальною особою. Так, повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК України складено начальником відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , за погодженням заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_13 . Разом з тим, за переконанням скаржника, ОСОБА_12 не мав повноважень утворювати групу слідчих та складати відповідну постанову від 23.12.2020 у цьому кримінальному провадженню, оскільки. відповідно до Постанови заступника керівника Київської міської прокуратури від 23.12.2020, здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженню доручено Слідчому управлінню ГУНП у м. Києва, а тому керівником органу досудового розслідування у даному кримінальному провадженню є начальник Слідчого управління ГУНП у м. Києва. Відповідно до Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, очолюваний ОСОБА_12 відділ розслідування особливо тяжких злочинів не є самостійним органом досудового розслідування, а є структурним підрозділом Слідчого управління ГУНП у м. Києва.

Також зазначав, що повідомлення про підозру ОСОБА_10 від 28.12.2020, зі змінами від 18.10.2021, у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, ґрунтується лише на припущеннях органу досудового розслідування, не підтверджуються достатніми доказами, які б вказували на вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів.

Просив скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020 року, зі змінами від 18.10.2021, у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України тазобов`язати слідчого, прокурора у кримінальному провадженні №0005028 від 08.12.2020 вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про повідомлення ОСОБА_7 про підозру від 28.12.2020, а також про зміну раніше повідомленої підозри від 18.10.2021.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 скаргу підтримав, надав обґрунтування аналогічні викладених в скарзі та доповненнях до неї.

Прокурор у судовому засіданні заперечував з приводу задоволення скарги (з доповненнями), вказуючи на обґрунтованість та законність повідомленої ОСОБА_7 підозри та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. На переконання прокурора, повідомлення про підозру та зміну раніше повідомленої підозри здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти до переконання в тому, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

При цьому фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри, всупереч доводам захисника.

Крім того, повідомлення про підозру та зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 було здійснено у спосіб та в порядку, передбаченому главою 22 КПК України.

Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 надав суду заперечення на скаргу та доповнення до неї, в яких зазначив, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020 року, зі змінами від 18.10.2021, у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України відбувалося з дотриманням вимог передбачених ст.ст. 276, 277, 278 КПК України. Зокрема вказав, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК України, було складено ввечері 28.12.2020. Враховуючи, положення ч.4 ст. 223 КПК України, органом досудового розслідування планувалося вручити вказане повідомлення про підозру ОСОБА_7 наступного дня, тобто 29.12.2020, в ході проведення обшуку за місцем проживання останнього. Проте, ОСОБА_7 , під час проведення обшуку самовільно, покинув місце його проведення, що позбавили слідчого вручити останньому повідомлення про підозру від 28.12.2020.

В подальшому після встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 , в цей же день -29.12.2020, приблизно о 10-30 годин, старший слідчим ОСОБА_8 вручив ОСОБА_7 письмове повідомлення про підозру від 28.12.2020, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК України, в приміщенні адвокатського офісу. Однак, ОСОБА_7 та його захисник умисно перешкоджали проведенню цієї процесуальної дії і відмовилися отримувати письмове повідомлення про підозру. В зв`язку з чим, органом досудового розслідування вирішено вручити повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020 за правилами ч.2 ст. 135 КПК України, а саме 29.12.2020 вручено його дружині ОСОБА_14 за місцем проживання подружжя ОСОБА_15 . Та, теж саме повідомлення про підозру, в той же день, тобто 29.12.2020, направлено ОСОБА_7 поштою за місцем проживання останнього.

Доводи сторони захисту щодо примусового проникнення до приміщення адвокатського офісу не відповідають дійсності, оскільки слідчий ОСОБА_8 вільно зайшов до приміщення офісу та у місці загального користування вручив (зачитав) письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК України, із застосуванням технічних заходів фіксації.

Також зазначив, що відповідно до п.8 ч.1 ст. 3 КПК України, керівником органу досудового розслідування є, зокрема начальник Головного слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції.

ОСОБА_12 , який 28.12.2020 склав повідомлення про підозру ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК України, є начальником відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві та, відповідно до п.8 ч.1 ст.3 КПК України, керівником органу досудового розслідування. Таким чином, за переконанням прокурора, ОСОБА_12 мав повноваження складати повідомлення про підозру ОСОБА_7 та визначати групу слідчих у кримінальному провадженню.

Представник потерпілого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , під час розгляду скарги висловив позицію потерпілого щодо скарги захисника ОСОБА_4 . Зокрема зазначив, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020 року, зі змінами від 18.10.2021, у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, є законним та обґрунтованим, складено та вручено підозрюваному у відповідності до вимог передбачених ст.ст. 276, 277, 278 КПК України. На його думку, захисник підозрюваного, звертаючись до суду зі скаргою на повідомлення про підозру ОСОБА_7 вдався зайвого формалізму, просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши скаржника, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_3 та представника потерпілого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали скарги та доповненя до неї, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Аналіз положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України дає підстави вважати, що в ході розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання в ході повідомлення про підозру Глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст. 277 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених КПК України запобіжних заходів;

3) наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 277 КПК письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором і має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Як зазначено у ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють» (п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України) кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, яка має назву «Повідомлення про підозру» та складається з таких статей: «Випадки повідомлення про підозру» (ст. 276 КПК України); «Зміст письмового повідомлення про підозру» (ст. 277 КПК України); «Вручення письмового повідомлення про підозру» (ст. 278 КПК України). Отже, саме така побудова глави дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує процесуальну діяльність із повідомлення про підозру з сукупністю процесуальних дій слідчого та/або прокурора, зміст яких полягає у встановленні юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру (ст. 276 КПК України), складанні письмового процесуального документа (повідомлення про підозру) (ст. 277 КПК України) та його врученні особі (ст. 278 КПК України).

Слід зазначити, що наведені три статті не вичерпують зміст діяльності під час повідомлення особі про підозру, бо системне тлумачення норм КПК України вказує також на те, що, крім названих дій, під час процесуальної діяльності, пов`язаної зі здійсненням повідомлення про підозру, слідчий та/або прокурор зобов`язані встановити точне місцезнаходження особи і саму особу, якій має бути вручено повідомлення про підозру; роз`яснити права підозрюваному, що є невід`ємним обов`язковим етапом процедури повідомлення про підозру. Причому на прохання підозрюваного після повідомлення про його права слідчий, прокурор зобов`язані детально роз`яснити кожне із вказаних прав (ч. ч. 2, 3 ст. 276 КПК України).

Право знати та розуміти, в чому особа підозрюється (обвинувачується), є одним із складових елементів визначеного в ст. 6 Конвенції права на справедливий суд. Так, ст. 6 § 3 a) вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти «обвинувачення» зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Kamasinski (Камазінскі) проти Австрії, § 79; Pelissier і Sassi (Пеліс`є і Сассі) проти Франції [ВП], § 51). Ст. 6 § 3 a) Конвенції визнає за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 59; Penev (Пенєв) проти Болгарії, §§ 33 і 42). Обов`язок повідомити обвинуваченого повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, створюючи інформацію і не повідомляючи про це сторону захисту (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 65).

Отже, з огляду на результати аналізу правових норм КПК України, слід розмежовувати: а) підозру як припущення про вчинення особою кримінально караного діяння; б) письмове повідомлення про підозру як процесуальне рішення; в) повідомлення про підозру як комплекс процесуальних дій, який включає в себе складання та вручення повідомлення про підозру, роз`яснення процесуальних прав підозрюваного, суті підозри, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому звертає на себе увагу те, що законодавець на нормативному рівні щодо процесуального порядку повідомлення про підозру вживає терміни «складання», «вручення» та «здійснення» повідомлення про підозру.

Отже, факт складання письмового тексту повідомлення про підозру з його безпосереднього вручення відповідною особою може бути розцінений як виконання нею усього комплексу дій, що охоплюють поняття «здійснити повідомлення про підозру».

Припис ч. 1 ст. 276 КПК визначає, що порядок «здійснення» повідомлення про підозру полягає у врученні останнього. Отже, «складення» повідомлення слід віднести до самостійної, але нерозривної складової його вручення.

Про особливий характер повідомлення про підозру свідчить і момент виникнення юридичних наслідків для всіх учасників кримінального провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у разі неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Отже, передбачені кримінальним процесуальним законом наслідки тягне не факт складання повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення як процесуального документа, а лише факт вчинення дій щодо вручення такого документа певній особі у передбачений законом строк та спосіб та належною процесуальною особою.

Як убачається із матеріалів скарги та доповнень до неї, Головним управлінням Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005028 від 08.12.2020 за підозрою ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ст. 289, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187 КК України, та ОСОБА_7 , ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

28.12.2020 начальником відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , за погодженням заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_13 , складено повідомлення у кримінальному провадженні № 0005028, про підозру ОСОБА_7 в організації вчинення незаконного позбавлення волі та викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням йому фізичних страждань, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 146 КК України, та в організації вимоги передачі чужого майна, з погрозою вбивства, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 189 КК України.

18.10.2021 старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_20 , за погодженням прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні № 0005028, про підозру ОСОБА_7 в організації вчинення незаконного позбавлення волі та викрадення людини з корисливих мотивів, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 146 КК України, та в організації вимоги передачі чужого майна, з погрозою вбивства, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 189 КК України.

При розгляді скарги також встановлено, що складене та підписане 28.12. 2020 начальником відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , повідомлення про підозру ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 189 КК України, було вручено (зачитано) ОСОБА_7 29.12.2020 о 10-56 год, старшим слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , у приміщенні адвокатського офісу, із застосуванням технічних засобів фіксації, про що свідчить письмова помітка слідчого на копії письмового повідомлення про підозру, а також підтверджується переглядом флеш носія, на якому зафіксована вказана процесуальна дія.

За твердженням прокурора ОСОБА_3 , який є процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженню, органом досудового розслідування свідомо планувалося вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 , яке було складено 28.12.2020, наступного дня під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресом: АДРЕСА_1 .

При цьому, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що не заперечувалось прокурором, що ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню у розшуку не перебував, місце його знаходження було відомо органу досудового розслідування, ОСОБА_7 до слідчого для проведення процесуальних дій, пов`язаних з врученням повідомлення для підозру, не викликався.

Таким чином, при розгляді скарги встановлено, що складене 28.12.2020 начальником відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 189 КК України, було вручено останньому старшим слідчим ОСОБА_8 у кримінальному провадженню наступного дня, тобто 29.12.2020.

Однак, чинним КПК України встановлено, що повідомлення про підозру має бути вручено у день його складання, оскільки це подія, яка має юридичне значення та наслідки для учасників кримінального провадження. Не здійснення вручення особі письмового повідомлення про підозру у встановлений законом строк та спосіб нівелює процесуальне значення повідомлення про підозру, як процесуального документа, оскільки такий документ вже не здатний спричинити юридичні наслідки для учасників кримінального провадження, а таке повідомлення втрачає свою силу з наступного дня.

Слідчому судді не надано належних доказів на підтвердження того, що слідчим належним чином було вручено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 189 КК України в день його складання 28.12.2020.

З огляду на зазначене, дійшла висновку, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 189 КК України, складене та підписане 28.12.2020 начальником відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , за погодженням заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_13 , втратило свою юридичну значимість 29.12.2020, оскільки не було вручене в день його складання і станом на 29.12.2020 не здатне спричинити юридичні наслідки для ОСОБА_7 .

Щодо вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 189 КК України, складене 28.12.2020 за правилами ч.2 ст. 135 КПК України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 Кодексу: повідомлено про підозру; особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином КПК встановлює три випадки набуття особою статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. При цьому підозрюваною особа стає лише у разі здійснення щодо неї усіх передбачених Кодексом процедур, з дотриманням встановленого порядку їх вчинення, що обумовлено вимогами ч. 1 ст. 8 та ч. 1 ст. 9 КПК.

Перший випадок - це особисте повідомлення особі про її підозру, тобто здійснення відповідного письмового повідомлення належною процесуальною особою.

Другий випадок пов`язує статус підозрюваного із процесуальним затриманням особи.

Щодо повідомлення про підозру особі, місцезнаходження якої не встановлено, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі №536/2475/14-к вказала, що з комплексного аналізу приписів, які містяться у статтях 42 та 278 КПК України, випливає, що вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, може застосовуватись виключно у випадку невстановлення місцезнаходження особи, тобто переховування її від слідчого, прокурора. Відповідно до ч. 1 ст. 281 Кодексу, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме, то слідчий, прокурор оголошує його в розшук. У статтях 42 та 281 КПК застосовуються однакові за змістом словосполучення щодо позначення невстановлення/невідоме «місцезнаходження особи». Отже, очевидно, повідомлення особі, місцезнаходження якої не встановлено, про підозру шляхом вручення повідомлення поштою можливе лише у випадку наявності підстав для розшуку такої особи. При цьому слід мати на увазі, що розшук особи, яка не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора, проте знаходиться в Україні у відомому стороні обвинувачення місці, неможливий. У даному випадку щодо особи мають застосовуватися заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді приводу.

Тому, у випадку коли місцезнаходження особи в Україні відомо стороні обвинувачення і немає підстав для оголошення останньої у розшук, повідомлення про її підозру не може вручатися у спосіб, передбачений для вручення повідомлень. Нез`явлення особи, що достеменно перебуває в Україні, за викликом слідчого для вручення повідомлення про підозру, навіть у випадку належного повідомлення про такий виклик, або відмова від отримання повідомлення про підозру особою чи уникнення від її вручення не може бути підставою для вручення підозри у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, оскільки Кодекс не передбачає такої процедури у даних випадках. У разі відмови від безпосереднього отримання повідомлення про підозру особою або залишення нею місця вчинення такої процесуальної дії прокурор/слідчий, відповідно до ч. 6 ст. 104 КПК повинен засвідчити факт відмови особи від посвідчення отримання повідомлення, а також факт надання письмових пояснень особи щодо причин такої відмови підписом її захисника (законного представника), а у разі його відсутності чи відмови від підпису - понятих. Крім того, у такому випадку згідно з ч. 1 ст. 136 КПК, прокурору/слідчому доцільно застосувати відеозапис відмови від вручення.

Отже, у випадку коли місцезнаходження особи в Україні відомо стороні обвинувачення і немає підстав для оголошення останньої у розшук, повідомлення про її підозру не може вручатися у спосіб, передбачений для вручення повідомлень

При розгляді даної скарги встановлено, що старший слідчий СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , 29.12.2020 о 18-15 год направив письмове повідомленняскладене та підписане 28.12.2020 начальником відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , за погодженням заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_13 , про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 189 КК України, за місцем проживання останнього за адресом АДРЕСА_1, що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» про відправлення та рапортом слідчого.

Також, вищезазначене повідомлення про підозру, інший слідчий у кримінальному провадженню ОСОБА_9 , 29.12.2020 о 20-21 год, знаходячись за адресом АДРЕСА_1 , вручив дружині ОСОБА_7 - ОСОБА_11 , що підтверджується рапортом слідчого у кримінальному провадженню ОСОБА_21 та відеоінформацією зафіксованої на флеш носії, яка переглянута в ході розгляді скарги.

При цьому, як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню у розшуку не перебував, місце його знаходження органу досудового розслідування було відомо, до слідчого для проведення процесуальних дій, пов`язаних з врученням повідомлення для підозру, він не викликався.

З огляду на вищезазначені норми права та враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 189 КК України, складене 28.12.2020 начальником відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , вручено ОСОБА_7 з порушенням встановленого порядку передбаченого ч.1. ст. 42, ч.2 135, ч.1 ст. 278 КПК України, тому не спричинило юридичні наслідки для ОСОБА_7 , а відтак останній не набув статусу підозрюваної особи.

Крім того, позаяк у випадку законного вручення письмового повідомлення про підозру особі, правоохоронні органи не мають права повторно вручати те саме повідомлення про підозру, оскільки це не передбачено чинним КПК України.

Згідно із ст. 279 КПК України, випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

Як встановлено, при розгляді скарги, 18.10.2021 старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_20 , за погодженням з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні № 0005028, про підозру ОСОБА_7 в організації вчинення незаконного позбавлення волі та викрадення людини з корисливих мотивів, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 146 КК України, та в організації вимоги передачі чужого майна, з погрозою вбивства, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 189 КК України.

Таким чином, 18.10.2021, за рішенням старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_20 , за погодженням з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , зміненораніше повідомлену підозру ОСОБА_7 .

Враховуючи, що ОСОБА_7 станом на 18.10.2021, не набув статусу підозрюваної особи, то відповідно зміни до раніше повідомленої підозри не мають юридичних наслідків для ОСОБА_7 .

Щодо процесуальної особи, які уповноважені здійснювати повідомлення про підозру, слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 22, ч. 1 ст. 277 КПК встановлено виключний перелік процесуальних осіб, які уповноважені здійснювати повідомлення про підозру. До таких осіб віднесені прокурор або слідчий за погодженням з прокурором.

Слідчий має право повідомляти особі про підозру лише за погодженням з прокурором, за умов: 1) здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, виключно віднесеного ст. 216 КПК до підслідності такого слідчого, та 2) визначення цього слідчого, у порядку п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК, керівником органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, системний аналіз п. 15 ч. 1 ст. 3, статей 36 , 39, 40, ст. 216, ч. 1 ст. 276, статей 277 КПК свідчить, що процесуальну дію у вигляді повідомлення про підозру особі може вчинити лише належний слідчий, до підслідності якого віднесене дане кримінальне провадження, за погодженням з прокурором процесуальним керівником, або прокурор - процесуальний керівник у кримінальному провадженні.

При розгляді скарги встановлено, Постановою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_22 від 21 грудня 2020 року, здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0005028 від 08.12.2020, за ознаками ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст. 357 КК України, доручено Слідчому управлінню ГУНП у м. Києві.

Як зазначено вище, визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, уповноважений керівник органу досудового розслідування. (п.1 ч.2 ст. 39 КПК України)

Згідно п.8 ч.1 ст. 3 КПК України, керівником органу досудового розслідування є зокрема, начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції,а також заступники зазначених посадових осіб, які діють у межах своїх повноважень.

Відповідно ч.2 Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 570 від 06.07.2017, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 липня 2017 за № 918/30786, в редакції 17.07.2020, Слідчими підрозділами Національної поліції України є: 1) Головне слідче управління Національної поліції; 2) слідчі управління головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях та місті Києві (далі - слідчі управління); 3) слідчі відділи (відділення) територіальних (відокремлених) підрозділів поліції.

Згідно із ч.5 вказаного Положення, Слідчі підрозділи очолюють: в центральному органі управління Національною поліцією - заступник Голови Національної поліції - начальник ГСУ; у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях та місті Києві (далі - ГУНП) - заступники начальників ГУНП - начальники слідчих управлінь; у територіальних (відокремлених) підрозділах поліції - заступники начальників територіальних (відокремлених) підрозділів поліції - начальники слідчих відділів (відділень).

Як вбачається із матеріалів скарги, органом досудового розслідування у цьому кримінального провадження №0005028 від 08.12.2020, визначено Слідче управління ГУНП у м. Києва, керівником якого відповідно до Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України є заступники начальників ГУНП - начальники слідчих управлінь.

З огляду на зазначене відділ розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві не є територіальним (відокремленим) підрозділом поліції, і відповідно самостійним органом досудового розслідування, в розумінні п.8 ч.1 ст.3 КПК України.

Відповідно до розділу V Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, до повноважень Начальника слідчого управління, як керівника слідчих підрозділів органів Національної поліції відноситься зокрема, 1) організація здійснення підпорядкованими слідчими підрозділами досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів Національної поліції України;

2) у межах компетенції начальника слідчого управління дає обов`язкові для виконання працівниками ГУНП та його територіальних (відокремлених) підрозділів доручення та вказівки з питань, які стосуються досудового розслідування.

Разом з тим, як встановлено слідчим суддею при розгляді скарги, визначення (створення) групи слідчих та зімни до слідчої групи у кримінального провадження №0005028 від 08.12.2020 відбулося відповідно до Постанов винесених начальником відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , зокрема це Постанови від 23.12.2020, від 28.12.2020, від 15.022021, від 17.09.2021.

При цьому, як вбачається із матеріалів клопотання, доручення керівника органу досудового розслідування про проведення відповідних процесуальних дій у кримінальному провадженню №0005028 від 08.12.2020, начальнику відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 відсутні.

Таким чином, відповідно до закону, начальник відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 не мав повноважень визначати слідчих, створювати групу слідчих та вносити зімни до групи слідчих у кримінальному провадження №0005028 від 08.12.2020, оскільки такими повноваженнями наділений виключно керівник органу досудового розслідування у кримінального провадження, а саме керівник Слідчого управління ГУНП у м. Києва.

Отже, з огляду на зазначене, Постанови начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 від 23.12.2020, від 28.12.2020, від 15.022021, від 17.09.2021 про створення групи слідчих у кримінальному провадженню №0005028 від 08.12.2020 не наділяють слідчих повноваженнями здійснювати досудового розслідування у даному кримінальному провадженню та відповідно проведення процесуальних дій, як то складання повідомлення про підозру та вручення підозрюваній особі.

Між тим, як встановлено при розгляді скарги, повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020 року, зі змінами від 18.10.2021, у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України складено та вручено неуповноваженою на те особою, а саме слідчими, які визначені для здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, з порушенням порядку передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК.

Отже, слідчий, який не здійснює досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні, не може нести процесуальної відповідальності за наслідки своїх дій, оскільки у процесуальному порядку слідчий не допущений до матеріалів провадження, а тому не в змозі дати оцінку наявності достатніх доказів та їх обґрунтованості для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою. (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду по справі №724/86/20)

Порушення вимог статті 276-279 КПК України, призводить відсутності статусу підозрюваного у ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0005028 від 08.12.2020

При таких обставинах скарга захисника ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_7 підлягає частковому задоволення, а повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020 року, зі змінами від 18.10.2021, у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України підлягає скасуванню.

Крім того, скаржник у скарзі також просить зобов`язати слідчого, прокурора у кримінальному провадженні №0005028 від 08.12.2020 вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про повідомлення ОСОБА_7 про підозру від 28.12.2020, а також про зміну раніше повідомленої підозри від 18.10.2021.

Водночас, такі вимоги не кореспондуються із повноваженнями слідчого судді, які передбачені ст. 303-307 КПК України, оскільки за результатом розгляду відповідної скарги в контексті ст. 307 КПК України може бути прийняте рішення про скасування повідомлення про підозру або про відмову у задоволенні скарги, тому у даній частині скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 111, 112, 277-279, 303, 305-307, 309, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу захисника ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.12.2020 року у кримінальному провадженні №0005028 від 08.12.2020 року у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189 КК України, складене начальником відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 , погоджене заступником начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_13 .

Скасувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 від 18.10.2021 року у кримінальному провадженні №0005028 від 08.12.2020 року у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, складене старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП м. Києва ОСОБА_23 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_24 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1