Номер провадження: 11-кп/813/2331/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали кримінального провадження №0000523 від 19.02.2020 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13.12.2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

встановив:

Суворовським районним судом м. Одеси розглядається кримінальне провадження №0000523 від 19.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор звернувся із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою суду першої інстанції, в порядку ст.331 КПК України, задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, до 11.02.2023 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції посилався на ст.ст.177, 178, 183 КПК України, наявність встановлених в судовому засіданні ризиків, неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід на не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт. Захисник посилається на недоведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, судом не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, цивільну дружину, а також стан його здоров`я.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого, який не звертався з клопотанням про проведення розгляду за його участю, а також без участі прокурора, який також не звертався із аналогічним клопотанням.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення в учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.422-1 КПК, апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора та обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовільнити; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Питання, які суд повинен вирішити при продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК.

Порядок розгляду питання про продовження строку тримання особи під вартою передбачений ст. 199 КПК, та питання, які суд повинен вирішити при розгляді клопотання щодо продовження строку тримання особи під вартою визначені змістом Глави 18 КПК.

При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.199 КПК повинні враховуватися дані, що заявлені ризики не зменшилися чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, суду першої інстанції слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Колегія суддів вважає, що в цілому висновок суду першої інстанції про необхідність застосування до обвинуваченого в даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою є вірним, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого та тяжкість інкримінованого йому злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно продовжують існувати ризики, які виправдовують необхідність застосування вказаного запобіжного заходу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при постановленні оскарженої ухвали суд першої інстанції за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не дотримався вимог ст.ст.183, 199, 331 КПК, та ухвалив незаконну та невмотивовану ухвалу, яка не відповідає вимогам ст.370 КПК.

Так, з наданих апеляційному суду виділених матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором було подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Однак, суд першої інстанції, задовольнивши клопотання прокурора в повному обсязі, прийняв рішення про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом не враховано, що згідно клопотання прокурора, ухвалою суду від 03.12.2022 року, обвинуваченому раніше вже було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та предметом розгляду було питання про продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що врахування попередню ухвалу щодо застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.4 ст.199 КПК, суд зобов`язаний був розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання особи під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, але цих вимог закону суд не дотримався.

Крім того, оскаржена ухвала суду містить суперечності, оскільки в її резолютивній частині суд постановив обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, в той час як в абзаці сьомому мотивувальної частини ухвали суд вказав, що дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що, розглядаючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, суд відповідно до ч.3 ст.199 КПК мав перевірити, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Однак, як вбачається із оскарженої ухвали, в її мотивувальній частині, судом не вказаного жодного конкретного існуючого ризику (ст.177 КПК), які було доведено прокурором та не перевірено обставин, які свідчать про продовження існування таких ризиків. Суд лише вказав загальне формулювання про наявність встановлених в судовому засіданні абстрактних ризиків, без чіткого їх зазначення та обґрунтування.

Також колегія суддів звертає увагу на існуючи суперечності оскарженої ухвали стосовно вирішенні питання щодо наявності чи відсутності підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Так, в резолютивній частині ухвали суд вказує про обрання запобіжного заходу «без визначення застави», в той час як в передостанньому абзаці мотивувальної частини зазначає протилежне, а саме про необхідність визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК.

Окрім цього, колегією суддів встановлено, що в мотивувальній частині ухвали судом вказано про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , в той час як розглядалось кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , та про зазначення в ухвалі «слідчий суддя вважає», що можливо є опискою суду, допущеною при використанні комп`ютерної техніки, однак не може бути не враховано в сукупності з іншими допущеними судом порушеннями процесуального закону.

Оскільки колегією суддів встановлена вище зазначена невідповідність оскарженої ухвали вимогам кримінального процесуального закону, ухвала підлягає скасуванню.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку про таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, строком до 6 (шести) років.

Відповідно до інформації з ЄДРСР, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.11.2022 року обвинуваченого ОСОБА_7 було оголошено у розшук, надано дозвіл на затримання для доставки до суду для обрання запобіжного заходу.

Згідно клопотання прокурора ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.12.2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 16.12.2022 року. Вказана обставина захисником в апеляційній скарзі не оспорюється.

Враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду; а також скоїти інше кримінальне правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого, який є раніше судимим, перебував у розшуку, уникав явки до суду, колегією суддів встановлено підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання.

Разом з тим, враховуючи обставини кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується із зазначеними в клопотанні доводами прокурора та, враховуючи положення п.1 ч.4 ст.183 КПК, приходить до висновку про відсутність підстав для визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки інкримінований йому злочин було скоєно із застосуванням насильства.

Доводи захисника про необґрунтованість обвинувачення апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки на даній стадії колегія суддів не вправі оцінювати кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення. Остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , також існування ризиків переховування обвинуваченого від суду та скоєння іншого кримінального правопорушення, виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора.

Колегія суддів погоджується із викладеними в клопотанні доводами прокурора про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскількиобвинувачений не може не розуміти тяжкість інкримінованих злочинів, та можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який згідно клопотання прокурора є раніше судимим, останній раз 22.12.2017 року Вінницьким апеляційним судом до 5 (п`яти) років позбавлення волі, крім того відносно останнього на розгляді інших судів перебувають інші обвинувальні акти, за даним кримінальним провадженням перебував у розшуку, не з`являвся до суду, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник підтверджує, що у провадженні Іванівського районного суду Одеської області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185, 186 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Враховуючи обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину, дані про особу обвинуваченого, який є офіційно не працюючим, апеляційний суд також вважає, що існує ризик того, що обвинувачений може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

Доводи захисника про відсутність підтвердження існування ризиків апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ним інших кримінальних правопорушень та переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи сторони захисту відносно того, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, перебуває в цивільному шлюбі, колегія суддів визнає не обґрунтованими, оскільки захисником не надано суду доказів на підтвердження цих обставин.

Твердження захисника про те, що в ДУ «ОСІ» буває відсутнє електропостачання, неналежні побутові умови, та низький температурний режим, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки з врахуванням воєнного стану в країні, численних масованих ракетних ударів в об`єкти енергетичної інфраструктури, в умовах недостатності електропостачання та теплопостачання перебуває все населення країни.

Доводи сторони захисту про наявність захворювань у обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів враховує, однак звертає увагу, що належної медичної документації щодо критичного стану здоров`я обвинуваченого, який виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі підтвердження незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, у відповідності до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-ХІІ від 30.06.1993 року, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Оскільки доказів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що стан здоров`я обвинуваченого є таким, що на даний час потребує невідкладної медичної допомоги, стороною захисту не надано, колегія суддів вважає, що у разі реального існування потреби в наданні медичної допомоги обвинуваченому, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотанням до установи виконання покарань.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого під вартою, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу місцевого суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13.12.2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000523 від 19.02.2020 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному проваджені №0000523 від 19.02.2020 року.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 11.02.2023 року, без визначення розміру застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13