ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/809/23 Справа № 205/8703/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодружений, офіційно непрацевлаштований, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000930,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року клопотання прокурора задоволено та обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 20 лютого 2023 року включно з визначенням йому застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 208000 (двісті вісім) тисяч гривень, у разі внесення якої покладені обов`язки.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено про обґрунтованість та доведеність зазначених у клопотанні прокурора ризиків, а саме ризику переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, що унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Інші, більш м`які запобіжні заходи, на думку суду, не спроможні забезпечити належне виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків обвинуваченого у кримінальному провадженні. Разом з цим у відповідності до вимог ст. 182 КПК, суд вважав за доцільне визначити обвинуваченому заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на переконання суду буде достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з постійним його перебуванням за адресою його проживання: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Вказує, що висновки суду є помилковими, стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу, який би підтверджував існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що на момент винесення оскарженої ухвали станом на 23.12.2022 року апеляційним судом не розглянута апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, проте судом встановлено, що ОСОБА_5 вже порушував запобіжний захід у вигляді застави.

Вислухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора судом першої інстанції дотримані, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість його застосування та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність його застосування з визначенням обвинуваченому розміру застави.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, оскільки у обвинуваченого відсутні соціальні важелі впливу, що можуть утримати його за місцем мешкання, крім того встановлено, що останній порушував запобіжний захід у виді застави, та можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки останні не допитані у судовому засіданні та обвинуваченому відомо їх місце проживання у цьому кримінальному провадженні, а також існує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений є раніше засудженим за вчинення корисливого злочину, судимість за яке не знята та не погашена у встановленому законом порядку, а також він не має законного джерела доходів.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що існують вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України, які відноситься до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Крім того, наразі потерпілі, свідки у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції ще не допитані, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики є обґрунтованими.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання захисника на те, що суд першої інстанції необґрунтовано встановив, що ОСОБА_5 вже порушував запобіжний захід у вигляді застави, так як станом на 23.12.2022 року апеляційним судом не розглянута апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, є неспроможними, оскільки порушення обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, під час перебування його під заставою згідно з ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2022 року, докладно вмотивовані в клопотанні прокурора, були предметом дослідження суду, висновки якого не спростовані стороною захисту, враховуючи вірність таких висновків з огляду на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року, якою ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2022 року про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 залишена без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4