Справа № 148/5/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області у складі: судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Тульчина кримінальне провадження № 0000201 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тульчин, Вінницька область, зареєстрованої та проживаючої, за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, не судимої, з середньою освітою, не одруженої, має на утриманні 4-х неповнолітніх дітей, перебуває в декретній відпустці по догляду за дітьми, не судимої,у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:

Близько 23:00 год. 28.12.2021, ОСОБА_5 разом з чоловіком ОСОБА_8 та знайомим ОСОБА_9 , чоловіком ОСОБА_7 , приїхали до ресторану «Добряна», що розташований, за адресою:вул. Гагаріна, 1, м. Тульчин, Вінницька область, де в цей час з ресторану виходила ОСОБА_7 та між ними виникла суперечка.

Далі суперечка перейшла у словесний конфлікт, під час якого обвинувачена на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи умисел на завдання легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , взяла правою рукою останню за волосся з лівої сторони голови, після чого, потягнула на себе, під час цього лівою рукою нанесла кілька ударів по голові та по обличчі з правої сторони, по шиї, по грудях та продовжувала шарпати за волосся, після чого, їх розборонили.

Своїми діями ОСОБА_5 заподіяла потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя, шиї, грудної клітки, перелому кісток спинки носу зі зміщенням, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнала повністю та зазначила що обставини викладені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності, а також суду надала показання, що 28.12.2021 у ввечері, обвинувачена разом з чоловіком ОСОБА_8 та знайомим ОСОБА_9 чоловіком ОСОБА_7 , приїхали до ресторану «Добряна», та чекала поки вийде потерпіла ОСОБА_7 , щоб вияснити з нею відносини, оскільки перед цим в цей же день прочитала переписку в телефоні чоловіка від потерпілої образливого характеру на її особистість. Коли потріпала вийшла з ресторану в них почався словесний конфлікт та сварка, під час якої, обвинувачена перебуваючи в збудженому стані взяла потерпілу правою рукою за волосся та потягнула на себе, під час цього рукою нанесла кілька ударів по голові, обличчі, грудях та тулубу, наносила удари поки їх розборонили. Вину визнала повністю, у скоєному щиро розкаялася. Цивільний позов визнала частково, а саме матеріальну шкоду повністю, а моральну частково не в заявленій сумі, приблизно 5000 грн.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні цивільний позов підтримала та просила його задовольнити, так як дана подія викликала в останньої моральні страждання, які полягали у нанесенні тілесних ушкоджень, які відбувались в присутності її колег, що вплинуло на її репутацію на роботі та принизило її гідність, перенесла фізичні та психологічні страждання, обвинувачена після події, ще довготривалий час здійснювала психологічний тиск на потерпілу шляхом надсилання смс повідомлень на мобільний телефон образливого та погрозливого характеру, тимчасова відірваність від активного соціального життя, страх можливого повторення події, а також, просила стягнути матеріальну шкоду, яка підтверджується доданими доказами до позовної заяви.

У відповідності до вимог ст. 349 КПК України, приймаючи до уваги позицію учасників судового розгляду, суд визначив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченої, потерпілої щодо позовних вимог, і характеризуючих особу обвинуваченої матеріалів провадження.

При цьому, суд роз`яснив обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку, вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Дослідивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у судовому засіданні доведена у повному обсязі і її дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 , суд враховує особу обвинуваченої, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 97), у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває (а.с. 99, 100), раніше в силу ст. 89 КК України не судима (а.с. 101, 102), на утриманні має 4-х неповнолітніх дітей (а.с. 98).

Обставини, які відповідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої суд визнає її щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання судом не встановлено.

За таких обставин, з метою попередження нових кримінальних правопорушень, виправлення засудженої з врахуванням вимог ст. 50, ст. 65-67 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинення кримінального проступку, особу винної, наявність обставин, що пом`якшують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_5 у межах санкції визначеної ч. 2 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт.

В частині вирішення питання щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди за цивільним позовом ОСОБА_7 суд вважає за необхідне, зазначити наступне.

Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні завдану матеріальну шкоду в розмірі 1997,88 грн. визнала повністю, а моральну шкоду частково приблизно в сумі 5000 грн.

Відповідно до п. 10, ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку передбаченому законом.

Згідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст. 23 ЦК України, моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до п. 9 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вирішуючи цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_7 перенесла ряд негативних емоцій, оскільки вона працює в лікарні, події нанесення тілесних ушкоджень відбувались в присутності її колег, що вплинуло на її репутацію на роботі та принизило її гідність, перенесла фізичні та психологічні страждання, обвинувачена після події, ще довготривалий час здійснювала психологічний тиск на потерпілу шляхом надсилання смс повідомлень на мобільний телефон образливого та погрозливого характеру, тимчасова відірваність від активного соціального життя, страх можливого повторення події, а тому грошовим еквівалентом такого відшкодування буде стягнення грошових коштів в сумі 15000 грн., що на переконання суду є співмірним тим душевними та психологічними стражданнями, які перенесла потерпіла внаслідок вчинення щодо неї кримінального проступку.

Тому, з врахуванням встановленої в судовому засіданні вини обвинуваченої, вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, а також позиції обвинуваченої щодо часткового визнання позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, потерпіла у позовній заяві просила стягнути витрати на правову допомогу згідно договору № 25/2022 про надання професійної правничої допомоги від 26.05.2022 та квитанції № 31/05 від 31.05.2022 про сплату гонорару у розмірі 2500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язуються здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановлені розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неменучими, а їхній розмір обгрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" від 23.01.2014).

З врахуванням того, що потерпіла внаслідок розгляду даного кримінального провадження понесла витрати на правову допомогу, що документально підтверджено договором про надання професійної правничої допомоги та квитанцією про сплату гонорару, у відповідності до вимог ст. 124 КПК України, витрати у розмірі 2500 грн. підлягають стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої у повному обсязі.

Обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід на досудовому розслідуванні та під час судового провадження не обирався, також відсутні підстави для його обрання до вступу вироку у законну силу.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 50, 65 - 67, ч. 1 ст. 125 КК України, ч. 3 ст. 349, ст. 368 - 371, 373, 374 КПК України, ст. 23, 1167, 1177 ЦК України, ст. 133 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , матеріальну шкоду у розмірі 1997 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 88 копійок, моральну шкоду у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій, прокурору та потерпілій.

Суддя: