Справа № 307/32/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/1045/20 за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2020 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 50 000 (п`ятдесят тисяч) моральної шкоди і на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 1194, 72 грн.

Вироком ухвалено речові докази конверт білого кольору експертної служби МВС до висновку №4/426 від 13.04.2016, у якому поміщено та опечатано дактилокарта ОСОБА_7 , дактилокарта потерпілого ОСОБА_8 та таблиця № 1 до протоколу ОМП від 24.03.2015, а також паперовий пакет до висновку № 4/1045 від 12.11.2015, у якій поміщена опечатана лопата вилучена у ході проведення додаткового огляду місця події 03 вересня 2015 року, за участю потерпілого ОСОБА_8 , із підсобного приміщення, що розміщене на території дворогосподарства останнього, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Тячівського ВП ГУНП в Закарпатської області, - знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

23.03.2015 приблизно о 10 год 00 хв, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на березі річки «Велика Уголька», Тячівського району, Закарпатської області, будучи у неприязних відносинах з ОСОБА_8 , затіяв з ним сварку, під час якої умисно з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, наніс йому один удар кулаком у ділянку щелепи, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла нижньої щелепи та перелому переднього краю суглобової западини скроневої кістки справа, ЗЧМТ, струс головного мозку, забою м`яких тканин правої половини обличчя та забійної рани слизової оболонки порожнини рота справа, які згідно з висновком судово-медичного експерта, висновку комісійної судово-медичної експертизи № 62 від 12.11.2015 та висновку комісійної судово-медичної експертизи № 268 /16 від 20.10.2016, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 , вказує на те, що вирок є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що у судовому рішенні не відображено показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності на місці перебування потерпілого, а також те, що потерпілому ОСОБА_8 обвинувачений жодних тілесних ушкоджень не спричиняв, що під час проведення додаткового огляду місця події його притягнули до кримінальної відповідальності на підставі сфальсифікованого доказу, визнавши на лопаті відбитки пальців рук його за допомогою судової експертизи, хоча обвинувачений їх не надавав органу досудового розслідування. Вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину всупереч вимогам закону, відтак його безпідставно засуджено до реальної міри покарання. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: обвинувачений, захисник та потерпілий належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому апеляційний суд не визнавав його явку в судове засідання обов`язковою; сторона захисту та потерпіла сторона не подавали заяв про відкладення апеляційної скарги на інший день та відомостей про поважність причин її неявки; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 апеляційний суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 жодного разу не з`явився на розгляд справи до апеляційного суду, те, що розгляд справи апеляційним судом неодноразово відкладався, зокрема: 22.06.2021, 01.03.2022, 12.09.2022, 29.09.2022 та 19.10.2022 за письмовими заявами, клопотаннями адвоката ОСОБА_6 , при цьому доказів про поважність причин неявки ОСОБА_7 до апеляційного суду адвокатом ОСОБА_6 жодного разу надано не було, а також те, що у місцевому суді розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема, 07.06.2017 (т. 1, а. с. 73), 08.05.2018 (т. 1, а. с. 245), 18.10.2018 (т. 2, а. с. 18), 24.01.2019 (т. 2, а. с. 33), 13.03.2019 (т. 2, а. с. 42), 15.04.2019 (т. 2, а. с. 49), 07.05.2019 (т. 2, а. с. 65), 31.10.2019 (т. 2, а. с. 123), 21.01.2020 (т. 2, а. с. 139), 16.03.2020 (т. 2, а. с. 153), 08.04.2020 (т. 2, а. с. 159), 18.05.2020 (т. 2, а. с. 169), за письмовими заявами, клопотаннями адвоката ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у спричиненні потерпілому ОСОБА_8 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.

У тому числі, винуватість ОСОБА_7 підтверджується такими доказами.

Із показань потерпілого ОСОБА_8 убачається, що 23.03.2015 о 10 год потерпілий поїхав на тракторі на річку «Велика Уголька» по намул. Приїхавши на річку почав завантажувати намул, і в цей час почув як із-заді до нього хтось говорить. Повернувшись, побачив обвинуваченого ОСОБА_7 , який спочатку наніс йому один удар рукою по правій частині щелепи, від цього удару він упав у річку, а потім взяв лопату і хотів нею нанести йому удар, однак промахнувся і вдарив по борту причепа, у зв`язку з чим лопата зламалась. Після цього він схопився і побіг у сторону села, а ОСОБА_7 кинувся за ним навздогін. У селі сховався в дворогосподарстві незнайомих людей. Перебуваючи біля дворогосподарства, в якому він сховався, ОСОБА_7 кричав, що йому «покаже». Після того, як обвинувачений пішов, він направився додому, звідки відразу ж зателефонував дільничному поліції Волос, який порадив йому їхати в м. Тячів у відділення поліції, де на нього чекає. Після цього він зателефонував дружині, якій повідомив про те, що ОСОБА_7 наніс йому тілесні ушкодження. Оскільки його дружина, працює у лікарні в с. Угля, тому попросила його по дорозі в м. Тячів зайти до неї на роботу. Перебуваючи у м. Тячів у відділку поліції він написав заяву про злочин вчинений ОСОБА_7 відносно нього, звідки його одразу ж направили до судмедексперта, а судово-медичний експерт, оглянувши його, направила на рентген. Через деякий час з результатами рентгену його направили до стоматолога, який його направив до травматолога, де йому було накладено гіпс на обличчя. Потерпілий також підтвердив, що неодноразово проходив обстеження на рентгені, МРТ у м. Ужгород та дві неділі перебував на амбулаторному лікуванні, що в присутності двох свідків з його дому слідчий вилучив лопату, якою його хотів ударити обвинувачений.

Із показань свідка ОСОБА_9 - матері потерпілого, убачається, що свідок точної дати не пам`ятає, коли саме це було, її син ОСОБА_8 прийшов додому весь у крові і сказав їй, що його побив « ОСОБА_10 », це сільська кличка обвинуваченого ОСОБА_7 . Син одразу ж поїхав у лікарню, де працює його жінка, у с. Угля. Самої події, яка сталася між її сином і обвинуваченим, вона не бачила, однак після події син лежав у лікарні, так як мав перелом щелепи. Одного разу повертаючись від сина з лікарні до неї підійшов обвинувачений ОСОБА_7 та пропонував примиритися, при цьому запрошував на сто грам у кафе. Однак вона йому відмовила, сказавши, що сина за 100 грам не продає. Після цього, обвинувачений обурився та сказав, що в наступний раз її син буде «в гробу».

Із показань свідка ОСОБА_11 - дружини потерпілого, убачається, що 23.03.2015 вона знаходилася на роботі і цього ж дня, до обіду, їй зателефонував її чоловік та повідомив, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому тілесні ушкодження, і йому необхідна медична допомога, щоб зупинити кров. Отримавши повідомлення вона порадила чоловіку заїхати до неї на роботу. Після того як чоловік приїхав до неї на роботу, вона побачила у нього на обличчі кров, дала йому вату. Одразу ж після цього чоловік поїхав у м. Тячів у відділок поліції. Через деякий час свідок довідалась, що обвинувачений ОСОБА_7 її чоловікові зламав щелепу.

Із показань свідка ОСОБА_12 убачається, що обвинувачений є його далеким родичем, а потерпілий односельчанином. Два роки до події, що мала місце, йому, як землевпоряднику сільської ради, потерпілий та його мати говорили, що у них є конфлікт з обвинуваченим із-за земельної ділянки. Він порадив їм помиритися з обвинуваченим. З розмов між мешканцями села він довідався про те, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження потерпілому. Стверджує, що 23.03.2015 приблизно о 8-9 годині зайшов до свого рідного брата ОСОБА_13 , і там побачив обвинуваченого ОСОБА_7 . Потерпілого він бачив на другий день за кермом власного автомобіля, а також після того розмовляв з його матір`ю, яка йому повідомила про те, що її син посварився з обвинуваченим.

Протоколом слідчого експерименту та фото таблицями до нього від 24.04.2015 підтверджено спосіб вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 ( т. 1, а. к. п. 137-142).

Протоколом огляду місяця події від 03.09.2015 підтверджено, що у потерпілого вилучено лопату, якою обвинувачений ОСОБА_7 намагався нанести йому тілесні ушкодження ( т. 1, а. к. п. 153-155).

Із показань експерта ОСОБА_14 убачається, що експерт підтвердила свій висновок та пояснила, що проводила обстеження потерпілого ОСОБА_8 та виявила у нього тілесні ушкодження, а саме: набряк правої нижньої щелепи, а також забійну рану слизової оболонки порожнини рота зправа. Після цього, направила його на обстеження до стоматолога, а потім на рентген. Первинна флюорографія проводилася у м. Тячів. Після того як було встановлено, що у потерпілого є перелом правої нижньої щелепи, його одразу ж було направлено на стаціонарне лікування. В умовах стаціонарного лікування ОСОБА_8 зробили ЛКТ. Висновком ЛКТ також було встановлено, що у ОСОБА_8 є перелом тіла нижньої щелепи та перелом переднього краю суглобової западини скроневої кістки справа. Всі медичні документи вона приєднала до особової справи потерпілого.

Висновком експерта № 224 від 24.03.2015 підтверджено, що у ОСОБА_8 , 1981 р. н., виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла нижньої щелепи та перелому переднього краю суглобової западини скроневої кістки зправа, ЗЧМТ, струсу головного мозку, забою м`яких тканин правої половини обличчя та забійної рани слизової оболонки порожнини рота зправа. Вказані вище тілесні ушкодження могли виникнути від локальної дії тупого твердого з обмеженою контактуючою поверхнею предмету, яким могла бути рука, стиснута в кулак. Строку події 23.03.2015 дані тілесні ушкодження відповідають і згідно Наказу № 6 п. 2.2.2 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як при звичайній течії викликають розлад здоров`я більше 21-го дня. Тілесні ушкодження, виявлені в ОСОБА_8 , не характерні для виникнення їх при падінні (т. 1, а. к. п. 128-130).

Відповідно до висновку експерта (комісійна експертиза) № 62 від 06.10.2015 при обстежені громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із врахуванням даних консультації обласних спеціалістів, згідно даних «Висновку спеціаліста» № 200 від 17.04.2015 та «Висновку експерта» № 225 від 17.04.2015, відповідно з питаннями, поставленими на вирішення даної експертизи, судово-медична експертна комісія прийшла до такого висновку: на час проведення комісійної судово-медичної експертизи, у гр. ОСОБА_8 , яких-небудь зовнішніх тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно «Висновку експерта» № 224 від 17.04.2015 Тячівської СМЕ, при зовнішньому обстеженні у потерпілого були виявлені тілесні ушкодження у вигляді набряку в ділянці кута нижньої щелепи справа і забійної рани слизової рота справа. Клінічно в Тячівській РЛ, де потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні з 24.03.15 до 03.04.15, йому був виставлений діагноз: закритий перелом суглобового відростка нижньої щелепи справа, що підтверджується даними рентгенографії від 23.03.15 та 20.10.15, даними СКТ № 5937 від 30.03.2015, а також підтверджується консультацією завідуючого рентгенологічним відділенням УЦМКЛ, який повторно описав вищевказані рентгенограми. Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії обмеженої травмуючої поверхні тупого твердого предмету по ударному механізму спричинення, яким може бути рука сторонньої людини затиснута в кулак. По давності виникнення, з урахуванням звернення за медичною допомогою, вищевказані тілесні ушкодження можуть вкладатись у дату події, що мала місце 23.03.15 і за своїм характером та локалізацією, згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості; у момент отримання тілесних ушкоджень, потерпілий знаходився у вертикальному або близькому до цього положенні тіла, повернутий передньо-правою половиною обличчя до нападника; дані про те, що потерпілий до моменту події 23.03.15 мав які-небудь травми, або переніс хірургічні втручання чи хвороби, експертній комісії не надавалися (т. 1, а. к. п. 180-186).

Висновком СКР № 5937 від 30.03.2015 підтверджується, що КТ-ознак ураження головного мозку потерпілого ОСОБА_8 не виявлено; у ОСОБА_8 виявлено перелом нижньої щелепи та скроневої кістки справа (т. 1, а. к. п. 186).

Висновком експерта № 4/1045 від 12.11.2015, підтверджується, що на поверхні руків`я лопати, обклеєного прозорою клейкою стрічкою, яка була вилучена 03.09.2015 при додатковому ОМП у с. Угля, виявлено два сліди пальців та три сліди долоней рук, які є придатні для ідентифікації особи (т. 1, а. к. п. 156-165).

Висновком експерта № 4/426 від 13.04.2016 підтверджується, що два сліди пальців рук, перекопійовані на відрізках прозорих липких стрічках № 1, № 3 розмірами 35х24 мм, 53х24 та три сліди долоні і одна основна фаланга пальця руки, перекопійовані на відрізках прозорих липких стрічках № 2, № 4 № 5 розмірами 182х620 мм, 72х24 мм, 117х45 мм вилучені 17.11.2015 на аркуш паперу формату А4 до огляду лопати наданої на дослідження за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , що мало місце 23.03.2015 у с. Угля, Тячівського району, Закарпатської області придатні для ідентифікації особи. Два сліди пальців рук, перекопійовані на відрізках прозорих липких стрічках № 1, № 3 розмірами 35х24мм, 53х24 мм та три сліди долоні і одна основна фаланга пальця руки перекопійовані на відрізках прозорих липких стрічках № 2, № 4, № 5 розмірами 182х60 мм, 72х24 мм, 117х45 мм вилучені 17.11.2015 на аркуш паперу формату А4 до огляду лопати наданої на дослідження за фактом нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_8 , що мало місце 23.03.2015 у с. Угля, Тячівського району, Закарпатської області залишені відповідно середнім пальцем правої руки, вказівним пальцем правої руки ОСОБА_8 , долонею правої руки, долонею лівої руки гр. ОСОБА_7 (т. 1, а. к. п. 211-220).

Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 про його невинуватість у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, уваги не заслуговують і відхиляє їх, оскільки вони направлені на його ухилення від відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення та оскільки такі спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги також береться до уваги те, що у кримінальному провадженні відсутні які-небудь дані про те, що у потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , були підстави для обмови обвинуваченого ОСОБА_7 . Показання цих осіб, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та іншим наявним у матеріалах кримінального провадження і наведеним вище доказам. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив показання обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 він не наносив та умислу на їх нанесення у нього не було.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_7 у спричиненні потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що у судовому рішенні не відображено показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності на місці перебування потерпілого, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачений жодних тілесних ушкоджень не спричиняв, що під час проведення додаткового огляду місця події його притягнули до кримінальної відповідальності на підставі сфальсифікованого доказу, визнавши на лопаті відбитки пальців рук його за допомогою судової експертизи, хоча обвинувачений їх не надавав органу досудового розслідування, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються змістом вироку, в якому викладено показання обвинуваченого, дані суду першої інстанції у судових дебатах та в останньому слові. При цьому, ці твердження сторони захисту, апеляційний суд визнає такими, що спростовуються зібраними у кримінальному провадженні доказами і, відповідно, не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і у свою чергу спрямовані виключно на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Із цих підстав, які такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовані наведеним вище, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів всупереч вимогам закону, відтак його безпідставно засуджено до реальної міри покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку апеляційний суд відхиляє, оскільки висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, які суд проаналізував та дав їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення апеляційний суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду кримінального провадження.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною захисту не заявлено клопотання про дослідження апеляційним судом доказів, які, на думку сторони захисту, спростовують висновки суду першої інстанції, і при цьому в апеляційній скарзі не наведено підстав, з яких апелянт просить закрити кримінальне провадження. Не з`явившись на апеляційний розгляд без поважних причин, сторона захисту позбавила себе можливості заявити такі клопотання під час апеляційного розгляду, а у письмових заявах про відкладення розгляду справи не посилалась на наявність клопотань про дослідження апеляційним судом тих чи інших доказів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характеру та наслідків; даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно; відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

При цьому, взявши до уваги те, що кримінальне правопорушення вчинено 23.03.2015, те, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся і не переривався, обвинувачений не визнав вину, суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 та ст. 49 КК України, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення сплив строк понад 5 років.

Разом із тим, законними та обґрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та долі речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Перевіркою справи в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування вироку з призначенням нового судового розгляду, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність, і обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні вироку і, зокрема, порушення права особи на захист.

Тому, апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та визнаються безпідставними, задоволенню не підлягає, а вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2020 року, щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_7 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: