Справа № 487/4217/22
Провадження № 1-кс/487/509/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 24.12.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001889, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 24.12.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №00001889, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні.

Захисник у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечував у зв`язку з тим, що зі спливом часу ризики втратили свою актуальність; просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання з подальшим направленням підозрюваного до території проведення бойових дій.

Підозрюваний у судовому засіданні пояснив, що винним себе не вважає, просив відмовити у задоволенні клопотання у зв`язку з його необґрунтованістю та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що Миколаївським РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 24.12.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №00001889.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.12.2022 ОСОБА_7 та ОСОБА_5 домовились про вчинення злочину направленого на незаконне позбавленні волі ОСОБА_8 , вимагання та отримання грошових коштів від останнього, вчинене групою осіб за попередньою змовою.

Реалізовуючи вищевказаний умисел ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , з метою попередження можливого спротиву з боку потерпілого ОСОБА_8 , заздалегідь підготували для здійснення вказаного злочину зарядний дріт від мобільного телефону.

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 приблизно о 21:00 год. 23.12.2022, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, попросили співмешканку ОСОБА_7 , а саме - ОСОБА_9 надіслати смс-повідомлення у месенджері «Телеграм» її знайомому ОСОБА_8 , та запросити його до житлового будинку, в якому вони проживають та який розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_9 добровільно погодилась.

24.12.2022, приблизно о 00 годин 25 хвилин, ОСОБА_8 , погодившись на пропозицію ОСОБА_9 під`їхав за адресою, вказаною останньою у повідомленні, про що повідомив останній шляхом телефонного дзвінка. Помітивши ОСОБА_8 , який вийшов з салону автомобіля, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , заздалегідь спланувавши спосіб здійснення ними злочину, вказали ОСОБА_9 , яка не знала про злочинні наміри останніх, запросити ОСОБА_8 до приміщення квартири.

Приблизно о 00:30 год. 24.12.2022, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 зайшов до приміщення квартири, де в спальній кімнаті між ним та ОСОБА_9 розпочалась розмова на побутові теми.

В ході вказаної розмови до приміщення кімнати зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які раптово, умисно, протиправно, розуміючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді незаконного позбавленні волі, застосовуючи насильство, що виражалось в нанесенні ударів по різним частинам тіла та залякуванні, силоміць, проти волі потерпілого, демонструючи побутові предмети, якими погрожували спричинити тілесні ушкодження, які потерпілий в силу виниклої обстановки сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, змусили ОСОБА_8 сісти на диван, на що останній, під тиском, не бажаючи перебувати у вказаному місці, погодився.

Продовжуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на позбавленні волі потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , діючи умисно, із застосуванням фізичного насильства, демонструючи та погрожуючи застосуванням побутових речей, порушуючи гарантовані положеннями ст.ст. 29, 33 Конституції України і ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», тобто права і свободи ОСОБА_8 на недоторканість особи та свободу пересування, проти його волі, продовжили утримувати його у вказаному приміщенні.

Перебуваючи у вищевказаному місці у вищевказаний час ОСОБА_7 та ОСОБА_5 висунули вимогу передати грошові кошти в сумі 50000,00 грн. на їх користь, та ОСОБА_8 , побоюючись за своє життя та здоров`я повідомив, що передасть кошти, але вони знаходяться у нього вдома за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ,з метою виконання їх протиправних вимог, з метою подолання можливого спротиву, за допомогою зарядного дроту від мобільного телефону зв`язали руки ОСОБА_8 за спиною, після чого вивели з приміщення квартири та повели в напрямку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , підійшовши до якого о 02:00 год. 24.12.2022 залишили його.

Таким чином ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в період часу з 00:30 годин по 02:00 годин 24.12.2022 позбавили волі ОСОБА_8 , а саме фізичної свободи, особистої недоторканості, а також вільного вибору місця знаходження, можливості вільно пересуватися на власний розсуд, чим порушили основні права, свободи та загальнолюдські цінності, які повинна мати кожна людина, у тому числі закріплені статтею 33 Конституції України, якою гарантується свобода пересування.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 24.02.2022 указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб. Період дії воєнного стану, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації, відповідно до указу Президента України від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб. В подальшому, відповідно до указу Президента України від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України 21.04.2022 прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб. Після цього, відповідно до указу Президента України від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України 22.05.2022 прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб. Після цього, відповідно до указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України 22.08.2022 прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"», за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 22.08.2022 строком на 90 діб. Після цього, відповідно до указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України 16.11.2022 прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"», за яким воєнний стан в Україні продовжують 16.11.2022 строком на 90 діб.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.12.2022, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 домовились про вчинення злочину, направленого на незаконне позбавленні волі ОСОБА_8 , вимагання та отримання грошових коштів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Реалізовуючи вищевказаний умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , з метою попередження можливого спротиву з боку потерпілого ОСОБА_8 , заздалегідь підготували для здійснення вказаного злочину зарядний дріт від мобільного телефону та штикову лопату з дерев`яним тримачем.

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 приблизно о 21:00 год. 23.12.2022, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, попросили співмешканку ОСОБА_7 , а саме - ОСОБА_9 надіслати смс-повідомлення у месенджері «Телеграм» її знайомому ОСОБА_8 , та запросити його до житлового будинку в якому вони проживають та який розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_9 добровільно погодилась.

24.12.2022, приблизно о 00 годин 25 хвилин, ОСОБА_8 , погодившись на пропозицію ОСОБА_9 під`їхав за адресою, вказаною останньою у повідомленні, про що повідомив шляхом телефонного дзвінка. Помітивши ОСОБА_8 , який вийшов з салону автомобіля, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , заздалегідь спланувавши спосіб здійснення ними злочину, вказали ОСОБА_9 , яка не знала про злочинні наміри останніх, запросити ОСОБА_8 до приміщення квартири, що вона в подальшому зробила.

Приблизно о 00:30 год. 24.12.2022, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 зайшов до приміщення квартири, де в спальній кімнаті між ним та ОСОБА_9 розпочалась розмова на побутові теми.

В ході вказаної розмови до приміщення кімнати зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які раптово, умисно, протиправно, розуміючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді вимагання грошових коштів, застосовуючи насильство, що не являється небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в момент спричинення, яке виражалось в нанесенні ударів по різним частинам тіла, в тому числі залякуючи, силоміць, проти волі потерпілого, демонструючи побутові предмети, якими погрожували спричинити тілесні ушкодження, які потерпілий в силу виниклої обстановки, сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, змусили сісти ОСОБА_8 , на диван, на що останній під тиском, не бажаючи перебувати у вказаному місці, погодився. Перебуваючи у вказаному місці у вказаний час ОСОБА_7 та ОСОБА_5 висловили намір щодо передачі грошових коштів в сумі 30000 грн. під нікчемним приводом вирішення штучно створеного словесного конфлікту.

Продовжуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння грошима потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , діючи умисно, із застосуванням фізичного насильства, демонструючи та погрожуючи застосуванням побутових речей, порушуючи гарантовані положеннями ст. ст. 29, 33 Конституції України і ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», тобто права і свободи ОСОБА_8 на недоторканість особи та свободу пересування, проти його волі, продовжили утримувати його у вказаному приміщенні з метою отримання грошових коштів.

Знаходячись у кімнаті вищевказаного будинку, потерпілий ОСОБА_8 , побоюючись за своє життя, під погрозою фізичної розправи та нанесення тілесних ушкоджень, діючи під психологічним та фізичним тиском стосовно передачі грошових коштів з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , погодився з вимогами останніх та здійснив вхід до мобільного додатку АТ КБ «Приват банк» під назвою «Приват24», перебуваючи в якому здійснив два перекази власних грошових коштів, на загальну суму 30000 гривень на банківський рахунок ОСОБА_5 , зареєстрованому в АТ «Універсал Банк».

В подальшому, ОСОБА_5 зі свого карткового рахунку здійснив переказ грошових коштів в сумі 10000 грн. на картковий рахунок ОСОБА_7 , відкритого у АТ КБ «ПриватБанк».

Тим самим, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_7 спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 30000 грн.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що відповідно до положень Конституції України, а саме ст. 3 «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю», ст. 21 Конституції України «Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах» зазначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, в свою чергу ст. 28 «Кожен має право на повагу до його гідності» передбачає, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Не дивлячись на це, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , 24.12.2022 в період часу з 00:30 по 02:30 год., нехтуючи вимогами статей 3, 28, 29 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, вирішили створити штучні умови для конфлікту з ОСОБА_8 , що виражалась в змушені останнього, на їх думку просити вибачення за образу ОСОБА_9 , та залякати за ці дії, піддавши ОСОБА_8 катуванню.

В подальшому, 24.12.2022 в період часу з 00:30 по 02:30 год., перебуваючи у приміщенні домоволодіння по АДРЕСА_1 , реалізовуючи злочинний умисел, направлений на вчинення катування, тобто умисного діяння, спрямованого на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненого з метою примусити її вчинити дії, що суперечать їх волі, за попередньою змовою групою осіб, відносно ОСОБА_8 , який проти своєї волі знаходився за вищевказаною адресою разом з ними, почали безпідставно провокувати штучний словесний конфлікт, грубо та нецензурно висловлюватись у його бік, принижуючи людську честь та гідність, при цьому наносити неодноразові удари як руками так і сторонніми предметами, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді численних сінців переважно по передній поверхні голови, тулуба, синця в області лівої лопатки та позадній поверхні кінцівок.

З метою посилити моральні страждання, користуючись безпораднім станом потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 шляхом погроз застосування фізичного насильства, змусили останнього натягувати на голову засіб контрацепції - гумовий презерватив, при цьому фіксуючи вказані дії на мобільний телефон.

Знімаючи свої дії на мобільний телефон ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , який тримав в руках лопату, з метою залякування ОСОБА_8 та схиляння останнього до тих дій, які він не бажає робити, вказали, щоб останній зараз піде на вулицю «копати яму» та останній почав сприймати вказані слова як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

З метою посилити моральні страждання ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 запросили до приміщення кімнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які стали перед сидячим на ліжку ОСОБА_8 . Перебуваючи у такому положенні у такому стані ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_7 , який на той час контролював дії присутніх у кімнаті цього ж будинку, не даючи змоги ОСОБА_11 вийти з приміщення, або іншим чином покликати на допомогу, з метою демонстрації сили та придушення волі останнього, почав погрожувати застосуванням насильства та в подальшому продовжив змушувати його натягнути гумовий презерватив собі на голову.

Після того, як ОСОБА_8 натягнув засіб контрацепції собі на голову, ОСОБА_5 , ставлячи себе вищим за інших людей, продовжуючи свої дії, направлені на умисне заподіяння морального страждання, під погрозою застосування тілесних ушкоджень вказав ОСОБА_8 аби той став на коліна навпроти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та проти своєї волі, під нікчемним приводом, глумлячись над потерпілим, при цьому діючи за попередньою змовою групою осіб, незважаючи на моральний та фізичний стан, погрожуючи фізичною розправою, насильно примусили просити вибачення з метою вирішення раніше створеного ними штучного конфлікту та перебувати поряд із собою, позбавивши таким чином його волі, а саме фізичної свободи, особистої недоторканості, а також вільного вибору місця знаходження, можливості вільно пересуватися на власний розсуд, чим порушили основні права, свободи та загальнолюдські цінності, які повинна мати кожна людина, у тому числі закріплені статтею 33 Конституції України, якою гарантується свобода пересування.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 24.02.2022 указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено введення в Україні воєнний стан, який продовжено 16.11.2022 строком на 90 діб.

24.12.2022 ОСОБА_5 , у період часу з 00:30 годин по 02:30 годин 24.12.2022, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , де в цей час знаходився ОСОБА_8 , вирішив вчинити відкрите викрадення майна останнього.

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись в одній із кімнат вищевказаного домоволодіння разом з ОСОБА_8 , діючи умисно, шляхом ривку заволодів мобільним телефоном марки «I-phone 13 Pro Max Sierra Blue 512 Gb» вартістю 30333,10 гривень та чохлом силіконовим зеленого кольору вартістю 250,00 гривень, належними потерпілому ОСОБА_8 , який останній тримав у руках.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 30583,10 гривень.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.12.2022 ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , попередньо отримавши від ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 30000 гривень, свої злочинні дії не припинили, а вирішили вчинити нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , з метою власного незаконного збагачення, вчинивши усі необхідні дії для подолання опору потерпілого ОСОБА_8 ,знаходячись у спальній кімнаті житлового будинку в якому вони проживають та який розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, протиправно, будучі достовірно обізнаними про введення на території України воєнного стану, розуміючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді вимагання грошових коштів, застосовуючи насильство, що не являється небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в момент спричинення, та яке виражалось в нанесенні ударів по різним частинам тіла, в тому числі залякуючи, силоміць, проти волі потерпілого, демонструючи побутові предмети, якими погрожували спричинити тілесні ушкодження, котрі потерпілий в силу виниклої обстановки, сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, висловили вимогу передати під нікчемним приводом, з метою вирішення штучно створеного словесного конфлікту, грошові кошти в розмірі 50000 гривень.

Продовжуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння грошима потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , діючи умисно, із застосуванням фізичного насильства, демонструючи та погрожуючи застосуванням побутових речей, порушуючи гарантовані положеннями ст. ст. 29, 33 Конституції України і ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» тобто права і свободи ОСОБА_8 на недоторканість особи та свободу пересування, проти його волі продовжили утримувати його у вказаному приміщенні з метою отримання грошових коштів.

Вказані дії ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , тривали протягом тривалого часу, оскільки потерпілий ОСОБА_8 не володів зазначеними грошовими коштами та не міг виконати висунуту вимогу щодо передачі грошових коштів. Знаходячись у кімнаті вищевказаного будинку, потерпілий ОСОБА_8 , побоюючись за своє життя, під погрозою фізичної розправи та нанесення тілесних ушкоджень, діючи під психологічним та фізичним тиском стосовно передачі грошових коштів з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , погодився з вимогами останніх, повідомивши про наявність необхідної суми грошових коштів за місцем свого мешкання та здійснення передачі грошових коштів після свого звільнення. В свою чергу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 повідомили ОСОБА_8 , що у разі невиконання висунутих вимог до нього буде застосоване фізичне насильство у майбутньому, шляхом знищення майна та фізичної розправи над його рідними та близькими.

В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ,з метою виконання їх протиправних вимог, з метою подолання можливого спротиву, за допомогою зарядного дроту від мобільного телефону зв`язали руки ОСОБА_8 за спиною, після чого вивели з приміщення квартири та повели в напрямку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , підійшовши до якого о 02:00 год. 24.12.2022 залишили його.

24.12.2022 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України.

24.12.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, а саме: у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненій за попередньою змовою групою осіб.

25.01.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про нову підозру за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України.

26.12.2022 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва було застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» без можливості внесення застави строком до 23.02.2023 року включно.

05.01.2023 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду залишено без змін зазначену вище ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.12.2022 року.

Постановою керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва від 17.02.2023 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 24.12.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001889, до трьох місяців, тобто до 24.03.2023 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема, даними: заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.12.2022 року; рапортів працівників УПП ГУНП в Миколаївській області від 24.12.2022; протоколу в огляду місця події 24.12.2022 року; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 від 24.12.2022; протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками з потерпілим ОСОБА_8 від 24.12.2022; протоколів затримання підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України; зворотного повідомлення №7304 від 24.12.2022 року КНП ММР «Міська лікарні швидкою медичної допомоги» згідно якого у потерпілого ОСОБА_8 діагностовано: ЗЧМТ, струс головного мозку, садна та забої м`яких тканин голови та кінцівок, протоколу огляду предмету, а саме: мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 9C» з роздруківкою спілкування у за стосунку «Telegram», протоколів допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

За змістом частин 1 та 2 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. 2. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України прокурором доведено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, визначені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та виправдовують тримання особи під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 2 ст. 127 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`яти до десяти років.

Згідно ч. 2 ст. 146 КК України передбачено покарання у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Згідно ч. 4 ст. 189 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, прокурором доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу ОСОБА_5 на потерпілого та свідків. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілу та свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_12 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з наведеним стороною обвинувачення обґрунтуванням, є недоведеною.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, в разі визнання винуватим у вчиненні яких підозрюваному загрожує покарання до дванадцяти років з конфіскацією майна. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1996 році; проходив лікування у зв`язку з отриманням 20.07.2022 року травми, пов`язаної з проходженням військової служби. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 неодружений, дітей не має, зареєстрований у Полтавській області, має місце проживання у місті Миколаєві, за яким, зі слів, проживає протягом останніх двох тижнів у свого знайомого ОСОБА_7 (а саме: місце події будинок АДРЕСА_1 ), на утриманні нікого не перебуває; є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується посередньо, раніше не судимий, повідомлень про вчинення іншого кримінального правопорушення не має. Розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється ОСОБА_5 , складає 91 500 гривень.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 199 КПК України слідчим у клопотанні та прокурором доведено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливо завершити досудове слідство у даному кримінальному провадженні у зв`язку із необхідністю проведення значної кількості процесуальних дій, зокрема, необхідно: провести тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у володінні АТ «Приватбанк»; провести огляд вилученої під час тимчасового доступу інформації; провести слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_7 , виконати вимоги ст. 290 КПК України, в тому числі щодо відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам із забезпеченням відведення достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи, речовими доказами, тощо; за наявності відповідних правових підстав скласти обвинувальний акт та реєстр досудового розслідування та вручити їх стороні захисту.

Отримані в результаті вищезазначених слідчих і процесуальних дій докази будуть використані для підтвердження або спростування вини підозрюваного, а тому мають важливе значення для закінчення досудового розслідування та подальшого судового розгляду.

Закінчення досудового розслідування в межах строків, визначених п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, є неможливим внаслідок складності кримінального провадження, з об`єктивних причин, обумовлених специфікою процесуальних дій, необхідних для забезпечення належної якості досудового розслідування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки. За вказаних вище обставин, обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження, отже, підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, на чому наголошувала сторона захисту, на даній стадії кримінального провадження відсутні.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 в межах строку досудового слідства підлягає задоволенню оскільки слідчим у клопотанні та прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшилися та не перестали існувати, а також доведено наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою. Заперечення, надані стороною захисту, зазначеного висновку суду не спростовують з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 186, 193, 194, 197, 199, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання заступника начальника слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» без можливості внесення застави строком до 24.03.2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 24.02.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1