Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5795/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження № 274/5795/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з дня постановлення ухвали, тобто до 29 липня 2022 року, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції порушив його права, оскільки розглянув клопотання прокурора без участі його законного представника ОСОБА_9 .. Вказує, що ухвала суду постановлена неповноважним складом суду, оскільки у суддів відсутня спеціалізація з розгляду справ щодо неповнолітніх. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано належним чином дані, що характеризують його особу, зокрема те, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, навчається, має хорошу характеристику, а також те, що всі свідки та потерпілі допитані. Вважає, що відносно нього може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що 26.10.2018 року до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло кримінальне провадження № 0000167 від 06.07.2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за п.п.4,7 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні 31 травня 2022 року прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які хоч і зменшилися, однак ступінь їх зменшення не досягла ступеню, який переважує суспільний інтерес у виді обрання запобіжного заходу, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою та з`явлення нових ризиків внаслідок військової агресії РФ проти України, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 29 липня 2022 року.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з контрольного судового провадження №274/5795/18, в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 обвинуваченого за п.п. 4, 7 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 09.07.2018 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався.

У судовому засіданні 31.05.2022 року прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає, а ризики передбачені п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В ч.2 цієї статті встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно із ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

Також судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, а також відсутність ризиків передбачених п.п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження вже допитано потерпілих, свідків та досліджено майже всі письмові докази по справі.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1. ст.177 КПК України, та вважає його не доведеним, оскільки ОСОБА_8 є особою молодого віку, раніше не судимий, має міцні зв`язки та постійне місце проживання, навчається, негативних характеристик стороною обвинувачення не надано суду, тобто відсутні переконливі докази на підтвердження вказаного ризику. Не містяться такі докази і в матеріалах контрольного судового провадження.

Крім того, прокурором в суді першої інстанції також не надано доказів на підтвердження ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а під час апеляційного розгляду прокурор не заявляв клопотань щодо витребування доказів з матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність заявленого ризику, та вважав достатніми матеріали, які містяться у контрольному судовому провадженні.

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на з`явлення нового ризику внаслідок військової агресії РФ проти України, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки такий ризик не передбачений ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, враховуючи, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених п.п.3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, і судом встановлено наявність лише одного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який обгрунтовується тяжкістю можливого покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо продовження дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки у розумінні практики Європейського суду з прав людини, лише тяжкість можливого покарання, у разі доведення обвинувачення, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 значний час утримується під вартою, а саме з 09.07.2018 року, і як зазначив суд першої інстанції ризики, передбачені ст.177 КПК України відпали та зменшилися.

Разом з тим, враховуючи наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 , з урахуванням думки сторони обвинувачення та захисту, враховуючи, що сторона захисту просила застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Отже, враховуючи тривалість утримання обвинуваченого під вартою та наявність лише одного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про продовження дії саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не розглянув можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Однак, колегія суддів позбавлена можливості постановити нове рішення по суті клопотання прокурора, оскільки на час апеляційного розгляду строк дії оскаржуваної ухвали сплинув.

За таких обставин, ухвала Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2022 року, яка не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з дня постановлення ухвали, тобто до 29 липня 2022 року скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: