Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7930/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваної ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в:
цією ухвалою продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, до 19 грудня 2022 року включно. Одночасно визначено розмір застави у межах 360 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 936 000 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. При цьому, зазначає, що органом досудового слідства у клопотанні жодним фактом не обґрунтовано ризики, які дають підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а лише зазначено перелік абстрактних ризиків. Так, висновок про спробу втечі підозрюваної зроблений лише на підставі тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, що суперечить вимогам КПК України, за відсутності і підстав стверджувати про наявність ризиків знищення доказів, впливу на свідків, перешкоджання слідству. Крім того, стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які б могли свідчити про переховування ОСОБА_8 у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу. Звертає увагу, що в клопотанні відсутні будь-які доводи щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою. Акцентує увагу, що ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації і проживання, навчається у «Відкритому міжнародному університеті розвитку людини «Україна»», потребує додаткового медичного обстеження, яке є неможливим в умовах пенітенціарної системи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваної ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, доводи прокурора, яка просила оскаржувану ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно з ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при продовженні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження №296/7930/22, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000258 від 18.06.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.
Згідно змісту клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, діючи за попередньою змовою здійснює незаконне зберігання та перевезення психотропних речовин на території Житомирської області з метою їх збуту. Умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту психотропних речовин, вчинених за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України, у великих розмірах, кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України. Умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту психотропних речовин, особливо небезпечних психотропних речовин, вчинених за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України, в особливо великих розмірах, кваліфіковані за ч.3 ст.307 КК України.
19.06.2022 у відповідності до вимог ст.ст.276-278 КПК України ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
21.06.2022 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомир №296/3338/22 підозрюваній ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави у розмірі чотириста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 992 400 гривень.
Окрім вказаного, 09.08.2022 підозрюваній ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.
15.08.2022 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомир №296/4883/22 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до п`яти місяців, тобто до 19.11.2022.
15.08.2022 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомир №296/4942/22 підозрюваній ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 13.10.2022 включно, із правом внесення застави у розмірі чотириста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 992 400 гривень.
12.10.2022 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомир №296/6734/22 продовжено строк тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_8 до 5 місяців у межах строку досудового розслідування, тобто до 19.11.2022. із правом внесення застави у розмірі чотириста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 992 400 гривень.
09.11.2022 підозрюваній ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.
14.11.2022 старший слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_8 (а.п.1-6). За результатами судового розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.
На думку апеляційного суду клопотання слідчого (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.
Вирішуючи зазначене клопотання слідчого, (після відповідного обговорення в судовому засіданні між всіма учасниками провадження, при цьому, підозрювана та її захисник заперечували проти клопотання слідчого, просили застосувати більш м`яку міру запобіжного заходу) слідчий суддя належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.
Крім того, при вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_8 може бути причетна до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).
На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.
Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що остання могла вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваної ОСОБА_8 дійшов правильного висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є тяжким правопорушенням та особливо тяжким, санкція яких передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі, як на строк від 6 до 10 років, так від 9 до 12 років, з конфіскацією майна.
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому колегія суддів погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
В даному випадку, апеляційний суд вважає доведеним ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворювати будь- яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (встановлено слідчим суддею), з огляду на те, що остання є раніше судимою особою, не має сім`ї та осіб на утриманні (відсутні стійкі соціальні зв`язки), не працює (відсутнє джерело доходу). Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, можливість та високий ризик вчинення нею нового кримінального правопорушення.
Апеляційні посилання на не доведеність таких ризиків є безпідставними.
В даному випадку слід врахувати можливість, при застосуванні альтернативної міри запобіжного заходу підозрюваній, і можливість останньої впливу на свідків у даному кримінальному провадженні. При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників кримінального провадження під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, в свою чергу, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції зважає і відповідну стадію досудового розслідування, зокрема, необхідність: долучити до матеріалів кримінального провадження після розсекречення клопотання та ухвали Житомирського апеляційного суду про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно причетних осіб; встановити коло усіх причетних до злочинної діяльності осіб; перевірити підозрюваних осіб на причетність до інших злочинів; встановити місце виготовлення наркотичних засобів та психотропних речовин, інші місця незаконного зберігання та розповсюдження фігурантами провадження наркотичних засобів та психотропних речовин, і здійснити їх вилучення; провести ряд інших слідчих (розшукових) дій, у тому числі, але не виключно, допити свідків та додаткові допити підозрюваних; виконати вимоги ст.ст.290, 291 КПК України.
В свою чергу, посилання захисника на те, що його підзахисна має постійне місце реєстрації і проживання, навчається у «Відкритому міжнародному університеті розвитку людини «Україна», потребує додаткового медичного обстеження (що здійснено згідно листа Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» від 18.11.2022), яке є неможливим в умовах пенітенціарної системи, хоча в обґрунтування цього твердження стороною захисту не надано суду апеляційної інстанції та слідчому судді переконливих доказів, з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та встановлених ст.177 КПК України ризиків, на даний час, є об`єктивно недостатніми для спростування ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на неї процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.
Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження слідчим суддею при продовженні ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.
Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваної під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя ретельно перевірив доводи слідчого про доцільність застосування (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи підозрюваної та її захисника щодо застосування більш м`якої міри запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваній ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, в тому числі й порушень положень ст.5 Конвенції, констатованих Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, на що посилається захисник у поданій апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.
За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17 листопада 2022 року, якою продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, до 19 грудня 2022 року включно, з визначенням застави в розмірі 936 000 грн., - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: