Справа №760/7372/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача сектору дізнання ВП № 2 Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000434 від 01.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, подане в рамках кримінального провадження № 0000434 від 01.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Подане клопотання обґрунтовується тим, що відділом дізнання Солом`янського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000434 від 01.04.2023 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Як вказує у клопотанні дізнавач, до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві надійшов рапорт від співробітників поліції про те, що в ході патрулювання території Солом`янського району м. Києва, працівниками СКП ВП № 2 Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Вацлава Гавела 47/15, було зупинено гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на вимогу пред`явив документ з явними ознаками підробки, а саме: «Тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України» на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дізнавач у клопотанні вказує, що 31.03.2023, дізнавачем за адресою: АДРЕСА_1 , проведено огляд місця події за участі гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого останній добровільно видав співробітникам поліції:

- тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке в подальшому було вилучено та поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» № WAR0034878;

- мобільний телефон «Ergo», червоного кольору з сім картою НОМЕР_1 , який в подальшому було вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України» № PSP 1173637;

- картонна коробка (посилка) в якій містяться паперові вироби та 4 гранітні камені, яку в подальшому було вилучено та поміщено до чорного поліетиленового пакету який скріплено пломбою NPU 0474402.

Вилучене 31.03.2023 майно згідно протоколу огляду місця події, відповідно до вимог ст. 84 КПК України постановою дізнавача від 03.04.2023 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000434 від 01.04.2023.

В клопотанні поставлено питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, з метою забезпечення його збереження як речового доказу, що вилучене 31.03.2023 під час огляду місця події, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання прокурор та дізнавач не з`явилися, 04.04.2023 дізнавачем ОСОБА_3 було продано до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту майна.

Згідно ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання та докази по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що 31.03.2023 дізнавачем ОСОБА_3 було проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було вилучено:

- тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке в подальшому було вилучено та поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» № WAR0034878;

- мобільний телефон «Ergo», червоного кольору з сім картою НОМЕР_1 , який в подальшому було вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України» № PSP 1173637;

- картонна коробка (посилка) в якій містяться паперові вироби та 4 гранітні камені, яку в подальшому було вилучено та поміщено до чорного поліетиленового пакету який скріплено пломбою NPU 0474402.

Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Постановою дізнавача сектору дізнання ВП № 2 Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 від 03.04.2023 тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке в подальшому було вилучено та поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» № WAR0034878; мобільний телефон «Ergo», червоного кольору з сім картою НОМЕР_1 , який в подальшому було вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України» № PSP 1173637; картонна коробка (посилка) в якій містяться паперові вироби та 4 гранітні камені, яку в подальшому було вилучено та поміщено до чорного поліетиленового пакету який скріплено пломбою NPU 0474402, було визнано речовим доказом кримінальному провадженні № 0000434 від 01.04.2023.

Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність накладення арешту на речі та предмети, які вилучені 31.03.2023 за результатами огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке в подальшому було вилучено та поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» № WAR0034878; мобільний телефон «Ergo», червоного кольору з сім картою НОМЕР_1 , який в подальшому було вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України» № PSP 1173637; картонна коробка (посилка) в якій містяться паперові вироби та 4 гранітні камені, яку в подальшому було вилучено та поміщено до чорного поліетиленового пакету який скріплено пломбою NPU 0474402.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а вказане вище тимчасово вилучене майно арешту, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 309 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 31.03.2023 у ході проведеного огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- мобільний телефон «Ergo», червоного кольору з сім картою НОМЕР_1 ;

- картонну коробку (посилку) в якій містяться паперові вироби та 4 гранітні камені.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1