Справа № 461/264/23
Провадження № 1-кс/461/1411/23
16.03.2023 м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника власника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько - австрійське підприємство «Галінвест» - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання слідчого СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно,-
Також встановлено, що 21 червня 1990 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів прийнято рішення № 262 «Про надання дозволу СП «Галінвест» на тимчасове використання ділянок в м.Львові для забезпечення умов будівництва готельного комплексу на пл. 300-річчя Возз`єднання», яке згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є підставою виникнення права постійного користування на земельну ділянку СП «Галінвест» площею 0,66 га.
Пункт 1.2 вищезазначеного рішення вказує щодо надання дозволу спільному радянсько-австрійському підприємству «Галінвест» тимчасового використання для забезпечення умов будівництва готельного комплексу на пл. 300-річчя Возз`єднання ділянки в північному промвузлі площею 0,6 га по вул.Хмельницького у м. Львові.
Розпорядженням міської адміністрації Львівської міської ради народних депутатів від 12.03.1993 № 182 «Про надання спільному українсько-австрійському підприємству «Галінвест» в постійне користування земельної ділянки для будівництва готельного комплексу на пл. 300-річчя Возз`єднання» надано земельну ділянку площею 1.47 га на пл. 300-річчя Возз`єднання за рахунок земель м. Львова для будівництва готельного комплексу.
17.11.1993 головним інженером Львівської міської адміністрації ОСОБА_7 подано службову записку 10/467-вих із зазначенням наступних обставин «На Вашу вимогу щодо причин затримки підписання плану відводу земельної ділянки спільному підприємству «Галінвест» для будівництва готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повідомляю, що план відводу земельної ділянки, на основі якого розробляється землевпорядним відділом державний акт на право постійного користування земельною ділянкою підготовлений технічним бюро головного управління архітектури і містобудування м. Львова і переданий мені для підписання на при кінці вересня. Оскільки план відводу не підписаний попередньо ні районним архітектором, ні начальником відділу картографії і геодезії він не підписаний і мною». Також даною службовою запискою було рекомендовано Львівській міській адміністрації уточнити розміри земельних ділянок, які відводяться для будівництва готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Розпорядженням Львівської міської адміністрації № 1548 від 24.12.1993 «Про створення комісії для переоцінки вартості частки Львівської міської адміністрації у статутному фонді спільного українсько-австрійського підприємства Галінвест» утворено комісію для уточнення розмірів земельних ділянок, які відводяться для будівництва готелю «Золотий Лев».
Пунктом 2 розпорядження 21.01.1994 № 76 «Про затвердження висновків комісії по переоцінці вартості частки Львівської міської адміністрації у статутному фонді спільного українсько-австрійського підприємства «Галінвест» і надання в постійне користування підприємству земельних ділянок при готельному комплексі який будується на площі Я. Осмомисла і при будівельно виробничій базі в північному промвузлі міста та дозволу на її проектування та будівництво» внесено зміни в п. 1 розпорядження глави Львівської міської адміністрації від 12.03.1993 № 182 «Про надання спільному українсько-австрійському підприємству «Галінвест» в постійне користування земельної ділянки для будівництва готельного комплексу на пл. 300-річчя Возз`єднання», а саме цифру 1.47 замінити на цифру 0,66.
Таким чином вказані документи доводять такі обставини:
1. Рішенням № 262 від 21.06.1990 «Про надання дозволу СП «Галінвест» на тимчасове використання ділянок в м. Львові для забезпечення умов будівництва готельного комплексу на пл. 300-річчя Возз`єднання» земельна ділянка СП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » площею 0,66 га не передавалась, оскільки по-перше: зі змісту вказаного рішення вбачається відсутність жодної земельної ділянки площею 0,66 га, яка б передавалась СП «Галінвест», а по-друге дане рішення стосувалось тимчасового використання земельних ділянок, а не передачі земельних ділянок у постійне користування.
2. Рішення про передачу земельної ділянки площею 0,66 га спільному українсько-австрійському підприємству «Галінвест» в постійне користування земельної ділянки для будівництва готельного комплексу на пл. 300-річчя Возз`єднання було прийняте лише 21.01.1994. Одночасно державний акт на право постійного користування земельною ділянкою датований 24.07.1993, тобто до прийняття рішення Львівської міської адміністрації про передачу земельної ділянки у постійне користування, що свідчить про те, що Львівською міською адміністрацією державний акт на право постійного користування землею серія Б № 039434, виданий 24.07.1993, не видавався та не міг бути виданий з огляду на відсутність рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у постійне користування станом на момент видачі державного акту.
Згідно відомостей державного земельного кадастру, кадастровим реєстратором ОСОБА_8 було внесено відомості в державний земельний кадастр, що потягло за собою незаконну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 0,66 га.
При цьому, у відомостях державного земельного кадастру кадастровим реєстратором зазначено рішення органу місцевого самоврядування № 262 від 21.06.1990, яке не має жодного відношення до земельної ділянки пл. 0,66 га.
При цьому, окрім використання недостовірних відомостей з державного земельного кадастру, державним реєстратором ОСОБА_9 було також порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».
Так, державна реєстрація права власності та інших речових прав на нерухоме майно, в тому числі державна реєстрація обтяжень нерухомого майна, проводиться на підставі документів, визначених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 22 вказаного Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.
Як вбачається зі змісту державного акту на право постійного користування землею серія Б № 039434, виданого 24.07.1993 року, такий взято до уваги державним реєстратором ОСОБА_9 в порушення вимог ст. 22 та без урахування п.3 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки державний акт Б №039434 від 24.07.1993 містить виправлення та закреслені слова щодо органів та посад осіб які видавали даний акт.
Окрім того, зі змісту державного акту Б №039434, виданого 24.07.1993, вбачається, що останній виданий без врахування вимог Постанови ВРУ № 2201-XII від 13.03.1992 «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», оскільки у ньому не вказано де зберігаються другий екземпляр державного акту та на підставі чого його видано (не зазначено дата на номер рішення Ради народних депутатів).
Відповідно до п. 81-1, 81-2 Постанови КМУ від 25.12.2015 року № 1177 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 року, проводиться у порядку, передбаченому статтею 29 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.
Всупереч положенням 81-1, 81-2 Постанови КМУ від 25.12.2015 № 1177 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при реєстрації права постійного користування земельної ділянки ТОВ «Галінвест» не було надано рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у постійне користування.
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підстава для державної реєстрації права власності на промислово-продовольчий торговий центр зазначено акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, серія та номер: б/н, виданий 03.12.1999, видавник: Департамент землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради; наказ, серія та номер: 1610/665-07, виданий 06.12.1999, видавник: Департамент землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради.
Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (постанова КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127) визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Пунктами 77, 78, 79 Порядку передбачено, що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у разі прийняття його в експлуатацію до запровадження єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, що є невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності, проводиться за наявності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію такого об`єкта, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Такий документ за наданими заявником у заяві реквізитами та відомостями про суб`єкта, що здійснював прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, отримується державним реєстратором шляхом звернення до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію будинку, будівлі, споруди, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті нового будівництва, що є складовою частиною такого будинку, будівлі, споруди (квартира, гаражний бокс, машино місце, інше житлове та нежитлове приміщення), яка після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійним об`єктом нерухомого майна, у разі прийняття відповідного будинку, будівлі або споруди, складовою частиною яких є такий об`єкт, в експлуатацію до запровадження єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, що є невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності, але за умови наявності державної реєстрації права власності на інші складові частини у відповідному будинку, будівлі або споруді.
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у разі присвоєння завершеному будівництвом об`єкту адреси без застосування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва проводиться за наявності документа, що підтверджує присвоєння такому об`єкту адреси, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Такий документ за наданими заявником у заяві реквізитами та відомостями про суб`єкта, що здійснював присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, отримується державним реєстратором шляхом звернення до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Документ, що підтверджує присвоєння будинку, будівлі, споруді адреси, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті нового будівництва, що є складовою частиною будинку, будівлі, споруди (квартира, гаражний бокс, машино-місце, інше житлове та нежитлове приміщення), яка після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійним об`єктом нерухомого майна, у разі присвоєння відповідному будинку, будівлі або споруді, складовою частиною яких є такий об`єкт, адреси до застосування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, але за умови наявності державної реєстрації права власності на інші складові частини у відповідному будинку, будівлі або споруді.
Документ, що підтверджує присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, не вимагається у разі державної реєстрації права власності на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник у поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення його адреси. Дія цього абзацу не застосовується, якщо у відомостях про місце розташування земельної ділянки відсутні всі необхідні реквізити адреси, передбачені частиною четвертою статті 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Також, 16.08.2022 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова №1-кс/463/4280/22 від 11.08.2022 у відділі №1 Управлінні надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області проведено тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до Книги записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею на території Львівської міської Ради народних депутатів, Галицький район та встановлено, що під №9 зареєстрований Державний акт № ЛВ 10910002 від 14.06.1994 року, а в графі «Адреса землекористувача»: 23 житловий масив «Сихів».
Слічий вказує, що даний спосіб арешту майна є найменш обтяжливий та не призведе до наслідків, які б суттєво позначилися на інтересах сторони кримінального провадження та інтересах третіх осіб.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 підтримали внесене клопотання з підстав, викладених у такому, просили задовольнити клопотання.
Заслухавши думку слідчого, прокурора та представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до такого висновку.
Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно із ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею слугувало визнання вказаних матеріальних об`єктів речовими доказами, які могли зберегти на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Підставою для скасування арешту в цій частині слугувало те, що досудове розслідування даного кримінального провадження триває, однак жодній особі про підозру не повідомлено. Окрім цього, не встановлено прямої причетності посадових осіб ТзОВ «СУАП «Галінвест» до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.3 ст.365-2 КК України. Також згідно із зазначеною ухвалою слідчого судді, встановлено, що наявність арешту у вказаній частині перешкоджає здійсненню господарської діяльності ТзОВ «СУАП «Галінвест».
Обгрунтовуючи внесене слідчим клопотання про накладення арешту, останній покликається на те, досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено, оскільки на даний час проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на забезпечення прийняття законного рішення та встановлення особи, якій буде повідомлено про підозру. Окрім цього, слідчий зазначає, що на даний час вирішується питання про призначення відповідних експертиз, зокрема щодо підроблення Державного акту на право користування землею серія Б №039434, виданого 24.07.1993 року, встановлення меж земельної ділянки та наявності на ній об`єкта нерухомого майна (промислово-продовольчий торговий центр) площею 5211 кв. м., відтак експертам та спеціалістам необхідно буде здійснити вихід на місце події, у зв`язку з чим виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку, та об`єкти будівництва, які знаходяться на ній, із забороною проведення подальших будівельних/ремонтних, земельних та інших робіт, так як подальше будівництво/ремонт порушить обстановку, що була на момент здійснення вказаної події, що може у подальшому привести до знищення слідів чи інформації, яка може мати значення для доказів у вказаному кримінальному провадженні, в тому числі і складанні відповідних висновків експерта. Також слідчий зазначає, що подальше відчуження об`єкта нерухомого майна (промислово-продовольчий торговий центр) площею 5211 кв. м., що за адресою: м. Львів, вул. Стара, 3, яке належить ТзОВ «Спільне українсько-австрійське підприємство «Галінвест», може перешкодити кримінальному провадженню та завдати збитків потерпілим у кримінальному провадженні.
При розгляді даного клопотання слідчий суддя приймає до уваги та враховує ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Частиною 4 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Враховуючи наведені вище обставини кримінального провадження, слідчий суддя, при розгляді даного клопотання приходить до висновку, що відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, накладання арешту, викладеного у клопотанні слідчого, є таким способом арешту майна, який призведе до обмеження правомірної підприємницької діяльності осіб, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Окрім цього, слідчий суддя враховує правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за ознаками яких проводиться досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, та в межах якого подане клопотання, зокрема ч.3 ст.358 КК України та ч. 3 ст.365-2 КК України. Об`єктом вказаних кримінальних правопорушень не є нерухоме майно, більше того, під час розгляду клопотання слідчого, стороною обвинувачення не наведено критеріїв, за якими визнано зазначене у клопотанні майно речовими доказами.
Частиною 1 статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Керуючись ст.ст.2, 7, 131, 132, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в:
в задоволенні клопотання слідчого СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно відмовити.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Повний текст ухвали складено 20.03.2023
Слідчий суддя ОСОБА_1