справа № 699/874/22
провадження № 1-і/691/3/23
УХВАЛА

13 березня 2023 року Городищенський районний суд Черкаської області

у складі

судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городище клопотання потерпілого ОСОБА_8 про вирішення процесуальних витрат потерпілого на правову допомогу у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 19.03.2021 року за № 0000078, відносно ОСОБА_9 , за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 21.02.2023 року було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49, 106 КК України у зв`язку із закінчення строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито. Вирішено долю речових доказів. Питання щодо відшкодування потерпілому понесених процесуальних витрат вирішено не було.

27.02.2023 року потерпілим ОСОБА_8 було подано до суду клопотання про вирішення процесуальних витрат потерпілого на правову допомогу, а саме: витрат на правову допомогу в розмірі 6500,00 гривень, з яких 6000 гривень гонорар, 500 гривень - транспортні витрати.

В обгрунтування заявленного клопотання потерпілий зазначив, що ним було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_4 , відповідно до умов даного договору було визначено розмір винагороди за надання правової допомоги (гонорару) у виді фіксованої суми в розмірі 6000 грн., яка не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу в суді першої інстанції за виключенням транспортних витрат. На підтвердження понесених потерпілим витрат подано копії договору про надання правової допомоги від 25.10.2022 року № 37, додаткової угоди від 25.10.2022 року № 37/1, оригінали акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 27.02.2023 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 37/1 від 25.10.2022 року.

Згідно обвинувального акту в даному кримінальному провадженні, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.02.2021 року близько 23 годин 40 хвилин перебуваючи по вул. Ярослава Мудрого, 28-г, в м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, біля приміщення магазину «Смак», на ґрунті неприязних відносин до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_10 обома руками за ноги та перекинув його на бетонну площадку, де останній упав на лівий бік та в момент підйому ОСОБА_8 із бетонної площадки, перебуваючи позаду нього, наніс останньому близько шести ударів кулаками рук в область потиличної частини голови, а також його тулуба із лівої та правої сторони, в результаті чого, відповідно до висновку експерта Корсунь-Шевченківського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 05-11-01/11 від 22.02.2022 року, спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синців грудної клітки не спричинили короткочасного розладу здоров`я і по цій ознаці відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При цьому обвинувачений ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні даного кримінального проступку не визнав.

В судовому засіданні 21.02.2023 року, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого заявила клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття провадження у справі. Обвинувачений ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_11 підтримали клопотання свого захисника про закриття кримінального провадження з цих підстав.

Потерпілий ОСОБА_8 , його представник - адвокат ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження заперечували.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 21.02.2023 року задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, та звільнено його від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст. 106, 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.

Городищенський районний суд Черкаської області, як суд першої інстанції, який прийняв за ініціативою сторони захисту, остаточне рішення у кримінальному провадженні ухвалою про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності (тобто з нереабілітуючих підстав), може вирішити питання про розподіл процесуальних витрат потерпілого, а в даному випадку витрат на правову допомогу (в т.ч. транспортні витрати).

Таким чином, внаслідок заподіяння потерпілому обвинуваченим ОСОБА_9 умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, він, як потерпілий звернувся до адвоката за правовою допомогою та поніс грошові витрати на його послуги, що не є збитками, та не можуть бути стягнуті з обвинуваченого шляхом подання позовної заяви в порядку цивільного судочинства, а підлягають стягненню, як процесуальні витрати в рамках даного кримінального провадження за правилами КПК.

Враховуючи вище викладене, та зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_12 досяг повноліття, витрати потерпілого на правову допомогу в розмірі 6500 гривень (з урахуванням транспортних витрат) підлягають стягненню з обвинуваченого. Просив стягнути із обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 6500 гривень в кримінальному провадженні № 0000078.

У судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив задоволити.

Прокурор при вирішенні даного клопотання поклався на розсуд суду, оскільки учасники кримінального провадження не надавали стороні обвинувачення ніяких документів щодо понесених ними процесуальних витрат.

Захисник ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні клопотання, оскільки при ухваленні рішення про закриття кримінального провадження потерпіла сторона не заявляла ніяких клопотань щодо відшкодування процесуальних витрат. Крім того, при закритті кримінального провадження за ст. 49 КК України, а в даному разі і ст. 106 КК України учасники кримінального провадження несуть процесуальні витрати самостійно, оскільки в КПК немає імперативних норм, які б вимагали відшкодування процесуальних витрат при закритті кримінального провадження за вказаними статтями КК України. Крім того, акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 27.02.2023 року, складений вже після ухвалення кінцевого рішення у справі та містить в собі перелік послуг, які адвокатом не були надані при розгляді даного кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його законний представник підтримали думку захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ч.1 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

В силу вимог ч. 1 ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до правового висновку, наведеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17, ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

У цій же постанові (№ 598/1781/17) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що залишення без розгляду питання про розподіл процесуальних витрат не є істотним порушенням вимог КПК, не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості, призначення покарання та не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судових рішень.

ВП ВС вважала, що потерпілий може повторно звернутися із відповідним клопотанням до суду першої інстанції з метою вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, які мали бути вирішені судом під час прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні (у цьому випадку - ухвали про закриття кримінального провадження).

У справі № 462/6473/16-ц ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Як убачається із наведеного, у постанові від 21.11.2018 року (справа № 462/6473/16-ц, провадження № 14-400цс18) ВП ВС не вирішувала спір, який виник щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, та не висловлювалася щодо порядку розгляду цивільного позову. Тобто висновків про неможливість розгляду питання щодо цивільного позову у порядку цивільного судочинства ВП ВС не робила. Натомість наведена справа та висновки у ній стосуються виключно питання розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Водночас ВП ВС вважає, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

Як, вбачається, із матеріалів справи, ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 21.02.2023 року було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження. Звільнено ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст. 49, 106 КК України у зв`язку із закінчення строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, закрито. Вирішено долю речових доказів. Процесуальні витрати були відсутні.

На час постановлення ухвали про закриття провадження потерпілим не було порушено перед судом питання щодо відшкодування йому понесених процесуальних витрат, а судом не вирішувалось, оскільки відповідно обвинувального акту процесуальні витрати були відсутні. Відсутність документів, що підтверджують розмір процесуальних витрат потерпілого, зокрема витрат на правничу допомогу, фактично не дозволяло суду здійснити перевірку відповідності їх граничним розмірам компенсації, враховуючи, що за приписами ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування розміру процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК), то й питання, які підлягали вирішенню ухвалою суду, повинні бути вирішені судом, який виніс таку ухвалу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ від 05.07.2012 року № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 року зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Вказані вище документи повністю підтверджують проведену адвокатом роботу по захисту інтересів потерпілого у кримінальному провадженні.

При цьому суд враховує висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019 року, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Потерпілим на підтвердження понесених ним витрат подано копії договору про надання правової допомоги від 25.10.2022 року № 37, додаткової угоди від 25.10.2022 року № 37/1, оригінали акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 27.02.2023 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 37/1 від 25.10.2022 року.

Витрати на правову допомогу у розмірі, зазначеному у даному клопотанні, тобто, 6500 грн. за послуги адвоката, надані під час судового розгляду, на користь потерпілого, суд вважає співмірними зі складністю справи, наданим обсягом юридичних послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, а відповідні клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не заявлені.

За таких підстав клопотання про стягнення процесуальних витрат, понесених на правничу допомогу у кримінальному провадженні № 0000078 від 19.03.2021 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 126, 534, 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання потерпілого ОСОБА_8 про вирішення процесуальних витрат потерпілого на правову допомогу, задоволити.

Стягнути із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 витрати на правову допомогу в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень в кримінальному провадженні № 0000078.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1