ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1936/22 Справа № 210/3564/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

підозрюваної (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Єкатеринбурзі Російської Федерації, громадянки України, займаючої посаду арбітражного керуючого, не заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2022 року було задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , винесене в рамках кримінального провадження №0000147 від 31.08.2020 року та застосовано щодо підозрюваної ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01 січня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Рішення суду обгрунтовано тим, що 03.11.2022 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України, а саме: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великому розмірі, вчинене злочинною організацією (ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України); участь у злочинній організації (ч.2 ст.255 КК України); складання та використання завідомо підробленого документа (ч.2 ст.27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України), і обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Також слідчий суддя зазначив, що наявні достатні підстави вважати, що в діях та поведінці підозрюваної існує ризик переховуватися від слідства, а в подальшому і від суду, впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень відносно останньої, з огляду на неможливість запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя визнав, що підозрюваній ОСОБА_9 доцільно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зважаючи, що діяння ОСОБА_9 кваліфіковано в тому числі за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, а саме участь у злочинній організації, враховуючи обставини вчиненого злочину, особу підозрюваного, майновий стан, слідчий суддя визнав за необхідне не визначати розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.11.2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що підозра, пред`явлена ОСОБА_9 взагалі необґрунтована, у повідомленні про підозру наявні суперечності описової частини по відношенню до резолютивної частини, а саме, як вказує захисник, ОСОБА_9 не може бути співучасником будь яких протиправних дій у складі злочинної групи у кримінальному правопорушенні, відомості про яке внесені до ЄРДР 31.08.2020 року за номером 0000147 стосовно вчинення невідомими особами кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, яке полягало у незаконному заволодінні шляхом обману нерухомим майном, оскільки, як убачається з витягу з ЄРДР, правопорушення було скоєно у 2020 року, а ОСОБА_9 була призначена арбітражним керуючим у справу №904/637/22 про банкрутство ТОВ «ПМЗ «Агро Комплект» у відповідності до ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2022 року на півтора роки пізніше, ніж було розпочато досудове розслідування.

Крім того, на підтвердження відсутності триваючого кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною 4 статті 190 КК України, та як наслідок причетності ОСОБА_9 до протиправних дій та участь останньої у злочинній організації свідчить факт проведення в рамках досудового розслідування судової оціночно-будівельної експертизи, за результатом проведення якої складено висновок експерта № СЕ-19/104-22/21071-ОБ від 16.09.2022 року, у відповідності до якого експерт провів оцінку нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта 214 з метою визначення вартості об`єкту дослідження станом на 05.09.2020 рік, тобто на календарну дату, коли саме за доводами слідства нерухоме майно вибуло із володіння потерпілої сторони, що фактично за більш, ніж півтори роки до призначення ОСОБА_9 арбітражним керуючим. Зазначений вище висновок експерта під час розгляду клопотання досліджувався у судовому засіданні та сторона захисту звертала увагу суду на суперечливість доводів органів досудового розслідування по відношенню до наявних в матеріалах кримінальної справи доказів, проте суд взагалі залишив без уваги доводи захисту та не надав правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Також апелянт звертає увагу, що доводи, викладені у повідомлені про підозру, суперечать доводам у клопотанні про обрання запобіжного заходу в частині місця та часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, щодо заволодіння шляхом обману нерухомим майном за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 214.

Вказує адвокат і на те, що у протоколах НСРД, у телефонних перемовинах за участю ОСОБА_9 з будь якою особою, в тому числі і з ОСОБА_10 , не зафіксовані розмови про заволодіння шляхом обману нерухомим майном, як і відомості про надання будь яких вказівок ОСОБА_11 з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_9 була призначена арбітражним керуючим у відповідності до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2022 року у справі № 904/637/22 і жодного відношення не мала до порушення провадження у справі про банкрутство та визнання кредиторських вимог ініціюючого кредитора, а доводи сторони досудового розслідування стосовно здійснення ОСОБА_9 як розпорядником майна відповідних дій, результатом здійснення яких є відчуження майна банкрута, є необгрунтованими, оскільки продаж майна банкрута не може відбуватися за волею розпорядника майном та без контролю господарського суду, у провадженні якого перебуває справа.

Що стосується повідомлення про підозру про скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією, передбаченою частинами 2, 4 статті 358 КК України у складі злочинної організації у відповідності до частини 2 статті 255 КК України, апелянт вказує, що органи досудового розслідування жодним чином не зазначили, які саме завідомо неправдиві документи та коли саме ОСОБА_11 подавала до господарського суду Дніпропетровської області, а всі доводи та обгрунтування, які стосуються цих подій, датовані до призначення ОСОБА_11 на посаду розпорядника майном. Будь-які договори, які були направлені ОСОБА_11 як доказ на підтвердження виникнення кредиторської заборгованості відповідали вимогам цивільного законодавства, були чинні та не визнані в судовому порядку недійсними, а отже у розпорядника майном було відсутнє право відмовляти будь якому кредитору у погоджені кредиторської заборгованості.

Доводи прокурора про належність ОСОБА_11 до злочинної організації, на думку сторони захисту, зводяться виключно до надання нею письмової згоди до Господарського суд Дніпропетровської області на призначення у травні 2022 року розпорядником майна у справі про банкрутство ТОВ «ПМЗ Агро Комплек», за результатом розгляду якої суд у відповідності до вимог законодавства призначив її на посаду розпорядника майна. В матеріалах клопотання та повідомленні про підозру відсутні будь які посилання на участь підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину; події, які орган досудового розслідування описує у повідомленні про підозру щодо кримінального правопорушення за частиною 4 статті 190 КК України, не співпадають із часом виконання Татариновою повноважень розпорядника майном у справі про банкрутство, що виключає ознаки участі підозрюваної у злочинній організації, та як наслідок позбавляє слідчого суддю права застосовувати п. 5 ч. 4 статті 183 КПК України.

Зауважує захисник ОСОБА_8 і про те, що слідчий суддя не звернув увагу на недотримання органом досудового розслідування пункту 5 частини 1 статті 184 КПК України щодо викладу обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у клопотанні, із посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини, тобто, заявлені стороною обвинувачення ризики стосовно його підзахисної є безпідставними та жодним чином не підтверджені.

Також, на думку апелянта, слідчий суддя залишив поза увагою наявність міцних соціальних зв`язків у підозрюваної ОСОБА_9 , зокрема, постійного місця проживання, наявності у власності нерухомого майна, постійного місця роботи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваної та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурорів, які вважали за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотримані, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні прокурора дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати її у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, а саме протоколами допитів потерпілих; протоколами допитів свідків; матеріалами висновку судової оціночно-будівельної експертизи; проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями; протоколами тимчасових доступів до речей і документів; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини підозрюваної у скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Так, суд врахував, що існують обґрунтовані ризики переховування від слідства і суду та незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому доводи апеляційної скарги захисника з цього приводу не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував також і дані, характеризуючі підозрюваного, взяв до уваги тяжкість та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, і міру покарання, яка передбачена за них у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було в даному випадку обгрунтовано задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд також бере до уваги відомості про особу підозрюваної ОСОБА_9 , які зазначені стороною захисту в апеляційній скарзі, проте вважає, що ці обставини не впливають на обгрунтований висновок слідчого судді, з яким погодилася й колегія суддів, відносно наявності підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , не зменшують існуючих ризиків, не є достатнім стримуючим фактором їх настання і не можуть бути розцінені як достатня підстава для відмови у задоволенні зазначеного клопотання. До того ж, ці обставини існували і на момент вчинення кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці підозрюваної.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є цілком правильним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, апеляційну ж скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 у зв`язку з цим слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.2, ч.4 ст.358 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________

ОСОБА_2 Н ОСОБА_13 С ОСОБА_14