Справа № 308/1749/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Комяти Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні двоє малолітніх дітей, з вищою освітою, працюючого на посаді завідуючого центральним патологоанатомічним відділенням Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України

про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою

В С Т А Н О В И В:

Як убачається з клопотання та доданих матеріалів, у провадженні слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000681, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 грудня 2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що згідно наказу головного лікаря Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака №278-к від 01.10.2013 ОСОБА_6 лікаря-патологоанатома призначено на посаду завідуючий патологоанатомічним відділенням Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака.

Проте, ОСОБА_6 , діючи умисно з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив стати на злочинний шлях, вчинивши корупційний злочин, а саме, одержання неправомірної вигоди для себе за прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигодиза наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , будучи завідуючим центрального патологоанатомічного відділення КНП «Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака» та виконуючи функцію лікара-патологоанатома 02 лютого 2023 року приблизно о 09 год. 00 хв. перебуваючи у своєму службовому кабінеті розташованому на другому поверсі у відділенні центрального патологоанатомічного відділення КНП «Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака», за адресою м. Ужгород, вул. Капушанська, 22, корпус Ж, приймаючи гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно направлення на патологогістологічне дослідження від 01.02.2023 виданого лікарем-ендоскопістом «Ужгородської міської багатопрофільної клінічної лікарні» Ужгородської міської ради ОСОБА_9 , для того щоб вписати в направлення на патологогістологічне дослідження своє дослідження (діагноз) гр. ОСОБА_6 , висловив останньому про необхідність надання йому неправомірної вигоди в розмірі 150 (сто п`ятдесят) доларів США для прийняття позитивного рішення, що виражалось у написанні діагнозу без проведення відповідного дослідження, при цьому наголосив, що без надання неправомірної вигоди таке рішення отримати не можливо.

На вказану вимогу ОСОБА_8 погодився, при цьому, розуміючи протиправність дій ОСОБА_6 , в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі слідчого експерименту, перебуваючи в службовому кабінеті ОСОБА_6 надав грошові кошти в сумі 150 (сто п`ятдесят) доларів США, після чого останній реалізуючи свій протиправний умисел спрямований на незаконне збагачення взяв вказані грошові кошти та не провівши відповідне лабораторне дослідження вніс у п. № 18 направлення на патологогістологічне дослідження від 01.02.2023 запис, а саме «Неспецифічний виразковий коліт, загострення, 02.02.2023 р.» та поставив власний підпис зазначивши свою фамілію і ініціали, після чого віддав ОСОБА_8 .

Одразу після отримання неправомірної вигоди ОСОБА_6 був викритий та затриманий працівниками поліції, що мало місце 02.02.2023 року о 10 годині 10 хвилин в приміщенні службового кабінету відділення центрального патологоанатомічного відділення «Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака», що знаходиться за адресою Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Капушанська, 22, корпус Ж.

Слідчий вказує, що таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Вказаний злочин, згідно примітки до ст. 45 КК України, відноситься до корупційних.

02 лютого 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Того ж дня, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 злочину повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом про виявлення кримінального правопорушення від 01.12.2022 року; показами свідка ОСОБА_8 від 01.02.2023 року; протоколом огляду місця події від 02.02.2023 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 02.02.2023 року; показами підозрюваного ОСОБА_6 від 02.02.2023 року; протоколом обшуку від 02.02.2023 року; показами свідка ОСОБА_10 від 02.02.2023 року.

Обгрунтовуючи заявлене клопотання слідчий зазначає, що ОСОБА_6 наразі підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, який належить до тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. Вказаний злочин, згідно примітки до ст. 45 КК України, відноситься до корупційних, а особа не може бути звільнена від кримінальної відповідальності за вказаний злочин, незалежно від санкції статті.

Враховуючи викладене, на думку сторони обвинувачення наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 , усвідомлюючи неминучість покарання у випадку засудження за злочин, а також будучи байдужим до законних вимог органів державної влади про вчинення тих чи інших дій (наприклад, вимог з`явитися до суду тощо) може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Також, варто зазначити та врахувати факт, що ОСОБА_6 офіційно працює завідуючим патологоанатомічним відділенням Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака, має зв`язки серед працівників медичної галузі, відповідно може у будь який момент виготовити собі документи, які дадуть підстави з легкістю може покинути межі Закарпатської області та переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

Крім цього, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідка з метою зміни ним показань на його користь, оскільки підозрюваному добре відомо його контактний мобільний телефони та будучи на волі він зможе здійснити підкуп чи застосувати насильство до нього, а також інших свідків, які на даний час не встановлені, однак здійснюються всі необхідні заходи їх метою їх встановлення, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. На думку сторони обвинувачення, свідок не зможе почувати себе у безпеці у випадку якщо знатиме, що ОСОБА_6 перебуває на волі.

Крім цього, на думку сторони обвинувачення наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (п.5 ст.177 КПК України). Одночасно він вчинив злочин у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, отже є підстави вважати, що в підозрюваного ОСОБА_6 є достатньо рішучості для вчинення й інших кримінальних правопорушень, оскільки останній обіймає посаду завідуючого патологоанатомічним відділенням Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака.

З цих підстав більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть запобігти ризикам, визначеним ч. 2 ст. 177 КК України.

А тому на підставі вищенаведеного, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків та для виконання завдань кримінального провадження, слідчий просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні встановлено, що клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з матеріалами клопотання, вручено підозрюваному та його захиснику вчасно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив таке задовольнити, враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яке відноситься до категорії тяжких корупційних злочинів та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні, знаючи його контактний телефон, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 пояснив, що вину не визнає. Також пояснив, що не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, впливати на свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Просив суд не обирати відносно нього запобіжний захід, пов"язаний з триманням під вартою.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила проти внесеного клопотання, зазначивши, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України є необгрунтованою, оскільки ОСОБА_6 не є службовою особою в розумінні примітки до ст.364 КК України. У повідомленні про підозру орган досудового розслідування чітко зазначив, що при вчиненні інкримінованого злочину, ОСОБА_6 виконував функцію лікаря-патологоанатома і не виконував організаційно-розпорядчих адміністративно-господарських функцій, тобто не вчиняв злочину в в якості службової особи. Разом із тим, із долучених до матеріалів клопотання доказів , зокрема "посадової інструкції завідувача патологоанатомічним відділенням", ОСОБА_6 не наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями . Також, зазначені в клопотанні ризики, передбачені ст.177 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведені. Зазначила, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є завідуючим центрального патологоанатомічного відділення, лікарем вищої категорії, має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває у шлюбі, має постійне місце проживання. Її підзахисний не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Просила слідчого суддю відмовити у задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Зокрема, згідно з позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених матеріалах кримінального провадження, дає підстави вважати повідомлену ОСОБА_6 підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується і з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполучного Королівства» (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Як убачається з долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Слідчий суддя вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, з конфіскацією майна. Звільнення від покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України в даному випадку не може бути здійснено. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду у разі визнання його винним.

Слідчий суддя враховує обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, беручи до уваги те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, який вчинено в умовах воєнного стану, що свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Разом із тим, щодо ризиків передбачених ст. 177 КПК України про наявність яких зазначає слідчий в клопотанні а прокурор в судовому засіданні, а саме: незаконно впливати на свідка, оскільки ОСОБА_6 знає його мобільний телефон, або свідків , які іще невстановлені органом досудового розслідування та вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, то слідчий суддя вважає, що існування таких ризиків матеріалами клопотання та прокурором в судовому засіданні не доведено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_6 є лікарем вищої категорії і працює завідуючим центрального патологоанатомічного відділення КНП «Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака», має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває у шлюбі, має постійне місце проживання.

При розгляді питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя бере до уваги вимоги національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, зокрема приписи, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», (п. 80) відповідно до якого при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов"язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (п. 29) відповідно до якого Європейський суд прийшов до висновку, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обгрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м"якого запобіжного заходу.

Згідно п. 62 рішення «Боротюк проти України» ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. До аналогічних висновків ЄСПЛ прийшов у рішеннях «Смірнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії».

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що сама підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м"які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання ним процесуальних обов"язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання йому найбільш суворої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, враховуючи, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя приходить до переконання, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно ОСОБА_6 більш м"який запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту в певний час доби з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хв., з метою непорушення конституційного права на працю ОСОБА_6 , який не відсторонений від виконання своїх професійних обов`язків, та який на думку слідчого судді забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_6 процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та подальшого судового розгляду кримінального провадження, та може забезпечити запобігання можливим ризикам, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий в заявленому клопотанні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_7 , погодженого прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Комяти Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні двоє малолітніх дітей, з вищою освітою, працюючого на посаді завідуючого центральним патологоанатомічним відділенням Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - запобіжний захід у виді домашнього арешту та заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду - у нічний період доби з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хв.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом по 01 квітня 2023 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов"язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, а саме: м. Ужгород Закарпатської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 .

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1