Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3038/22
Провадження № 1-і/553/12/2023
У Х В А Л А

Іменем України

25.01.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ленінського районного суду м.Полтави знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000860 від 28.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.263, ч.4 ст.296 КК України.

До обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому на 60 днів, яке вмотивовано наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків можливого переховування, незаконного впливу на потерпілого і свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ризики, які стали підставою для його обрання, не зменшились та можуть реально настати, якщо запобіжний захід змінити.

Так, ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні, зокрема, тяжкого злочину із застосуванням насильства, окрім цього кримінального провадження на розгляді іншого суду знаходиться обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_4 затверджений 30.04.2021 за ч.2 ст.185 КК України, при цьому допит потерпілого, свідків судом не здійснювався, що в свою чергу у сукупності з іншими обставинами значно збільшує ризики незаконного впливу на учасників провадження та переховування, тому суд вважає, що ризики визначені ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, наразі є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України не доведені, та просив відмовити в його задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Суд, розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов наступного.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Згідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСП у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).

З огляду на те, що до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, оцінюючи особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, до затримання офіційно ніде не працював, тобто не мав офіційних джерел доходів, його стан здоров`я, матеріальне становище, з метою запобігання ризикам, що передбачені ст.177 КПК України, а саме запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 27, 314 - 317, 369 - 372, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, продовжити строком на 60 днів, тобто по 25 березня 2023 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження запобіжного заходу протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1