Справа№ 309/4917/15-к
Провадження № 1-кс/309/111/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 у розгляді кримінального провадження № 0000742 від 26.05.2015 р. про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Хустського районного суду Закарпатської області під головуванням судді ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження № 0000742 від 26.05.2015 р. про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.2 ст. 125 КК України

08.02.2023 р. адвокат ОСОБА_3 подала до суду заяву про відвід головуючого судді ОСОБА_4 у розгляді кримінального провадження № 0000742 від 26.05.2015 р. про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.2 ст. 125 КК України

10 лютого 2023 р. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про відвід передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Заява про відвід головуючого судді вмотивована тим, що в судовому засіданні 21 жовтня 2022 року було закінчено з`ясування обставин справи, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами, та постановлено ухвалу про перехід до судових дебатів.

Ознайомлюючись з матеріалами кримінального провадження перед судовими дебатами, адвокат виявила, що або прокурор особисто без відома головуючого судді, або з відома головуючого судді і згоди, прокуратурою до Хустського районного суду було направлено обвинувальний акт від 13.10.2015 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України та в судовому засіданні прокурором було надано Протокол про завершення досудового слідства та надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 13.10.2015 року (надалі Протокол доступу). Зазначений «Протокол доступу» та обвинувальний акт не мають юридичної сили, є неналежними доказами (документами).

На підставі Обвинувального акта від 13.10.2015 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України суддею Хустського районного суду ОСОБА_6 було відкрито кримінальне провадження, по якому 29 липня 2016 року Хустським районним судом було винесено вирок щодо ОСОБА_5 , яким її було визнано винною за ч. 2 ст. 125 КК України та засуджено до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 850 грн.

ОСОБА_5 оскаржила в апеляційному порядку вказаний вирок суду.

14.12.2016 року апеляційним судом Закарпатської області вказаний вирок було скасовано.

Після скасування апеляційним судом вироку Хустського районного суду від 29 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 , внаслідок автоматизованого розподілу, матеріали кримінального провадження було розподілено судді Хустського районного суду ОСОБА_7 , яка своєю ухвалою повернула їх у Хустську місцеву прокуратуру у зв`язку з тим, що на час перебування у її провадженні даних матеріалів, кримінальне правопорушення за ст.125 КК України було віднесено до проступків (а не злочини).

Після повернення даних матеріалів у Хустську місцеву прокуратуру, 05 лютого 2021 року у Хустському ВП ОСОБА_5 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, в якому було зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального проступку за ч. 2 ст. 125 КК України . На підставі даного повідомлення 13.02.2019 року було складено обвинувальний акт, який повинен був бути направлений до суду і сьогодні розглядатися .

Однак, прокуратура направила в суд обвинувальний акт за 2015 рік, по якому 10 лютого 2021 року призначено підготовче судове засідання, а 16 березня 2021 року винесено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

В ході судового розгляду справи, адвокат звертала увагу суду на те, що мало місце нове повідомлення про підозру, складався новий протокол про завершення досудового слідства та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Однак, головуючий суддя не реагував на мої зауваження , посилаючись на те, що нами в порядку статті 290 КПК України не заявлялись клопотання.

Сторона захисту вважає, що вказані порушення кримінально - процесуального закону суддею допущено навмисно, в інтересах потерпілого ОСОБА_8 , з метою затягування розгляду даного кримінального провадження до вирішення ним інших справ. Даний умисел допущений спільно з іншими учасниками даного провадження. Підставою для такого переконання є упереджене ставлення до сторони захисту, оскільки не було задоволено жодне їх клопотання.

У зв`язку з неявкою в судове засідання свідків із сторони обвинувачення, головуючий суддя жодним чином не реагував на дії прокуратури, яку зобов`язували забезпечити явку свідків.

В той же час, у зв`язку з неявкою ОСОБА_5 по хворобі суддя двічі застосував до неї привід. А у зв`язку з її неявкою з причини перебування у відпустці, суддя, визнавши, що перебування у відпустці не є поважною причиною, виніс ухвалу про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, яку направив в Закарпатську КДКА.

Всі вище вказані обставини викликають сумнів у неупередженості судді.

У своїй заяві адвокат ОСОБА_3 просить суд заяву задоволити та відвести головуючого суддю ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження № 0000742 від 26.05.2015 р. про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

В судове засідання особа, якій заявлено відвід - суддя Хустського районного суду ОСОБА_4 не з`явився надіславши заяву про розгляд заяви у його відсутність. Заяву вважає безпідставною та в задоволенні її просить відмовити.

В судове засіданні прокурор не з`явився, про місце і час розгляду заяви повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_8 його представник ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_3 обвинувачена ОСОБА_5 не з`явилися, про місце і час розгляду заяви належним чином повідомлялися шляхом надіслання викликів на мобільні телефони.

На адресу суду від обвинуваченої ОСОБА_5 надійшла заява з якої вбачається, що вона просить суд розглянути заяву про відвід судді у її відсутності та відсутність її адвоката ОСОБА_3 . У даній заяві ОСОБА_5 також вказує, що нею на адресу ВРП надіслано скаргу відносно судді ОСОБА_4 , що є обов`язковою підставою для відводу судді.

Згідно з ч. 3 ст. 81 КПК України, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Участь осіб, які беруть участь у справі, при розгляді заяви про відвід, за змістом ч. 3 ст. 81 КПК України, не є обов`язковою.

Враховуючи положення статті 81 КПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду заяви про відвід, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити суд, з метою дотримання прав, свобод та інтересів учасників провадження та забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, суд дійшов до висновку, що відсутність осіб, що беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду заяви про відвід, та вважає можливим провести розгляд заяви про відвід за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України: слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Тобто, якщо говорити у ракурсі безсторонності суду, то слід ураховувати те, що визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обгрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 у справі «Ле Комт (Le Compte), Ван Левен (Van Leuven) і Де Мейер (De Meyere) проти Бельгії»), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

У той час, як суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях або висловлюваннях суддів (присяжних) перед початком чи під час судового розгляду справи.

Тобто, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року указує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

У цьому випадку, на думку заявника, підставою відводу є наявність у провадженні передумов регламентованих п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, однак останні в ході судового розгляду заяви по суті не були підтвердженні належним та допустимим доказами у розумінні ст. 83 КПК України, або ж інформацією, яка б указувала на те, що суддя ОСОБА_4 не є безстороннім, у той час, як особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Також не установлено з боку судді ОСОБА_4 умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в неупередженості.

Враховуючи вищевикладені обставини, на переконання суду висловлені заявником доводи, які обумовлюють відвід судді, у супереч вимог ст.ст. 22, 26 КПК України, є неспроможними та сумнівними за своєю суттю, оскільки не "випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту", через що, суд вважає заяву заявника про відвід за своєю суттю такою, що не ґрунтуються на вимогах ст.ст. 75, 76 того ж Кодексу, у зв`язку з чим остання не підлягає задоволення.

Керуючись ст.ст. 35. 5, 81, 82 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 у розгляді кримінального провадження № 0000742 від 26.05.2015 р. про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.2 ст. 125 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 24 лютого 2023 р.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1