ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002089 від 15.09.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у с. Спасове, Новгородківського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 визначивши незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу як головне джерело для здобуття коштів і матеріальних благ для свого існування, з корисливих мотивів, всупереч врегульованих законом суспільних відносин щодо порядку обігу особливо небезпечного наркотичного засобу, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10:20 годин 15.09.2022, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці, незаконно придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи з метою подальшого збуту 32 (тридцять два) згортки з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, після чого помістив їх у сумку, яку він мав при собі, чим здійснив незаконне придбання з метою подальшого збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, який в подальшому почав незаконно зберігати при собі у сумці з метою подальшого збуту, шляхом залишення «закладок» на території Солом`янського району м. Києва.

Далі ОСОБА_4 , 15.09.2022, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, зберігаючи при собі 32 (тридцять два) фасованих згортки з фольги, з речовинами, які містять у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, передбачаючи та бажаючи їх настання, 15.09.2022 в період часу із 10:07 годин по 10:14 годину, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, утримуючи при собі з метою збуту згортки з фольги, з речовинами, які містять у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, неподалік будинку, що за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435546, 30.437934) де проходиться асфальтована доріжка, помістив під камінь, один згорток з фольги, з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, чим вчинив незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, шляхом здійснення «закладки».

В подальшому ОСОБА_4 при допомозі фотокамери телефону, здійснив фотографування місця залишення «закладки» згортка з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, з метою в подальшому відправлення невстановленій досудовим розслідуванням особі.

Після чого, 15.09.2022 в період часу із 14:12 години по 14:40 годин за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435546, 30.437934), на асфальтованій доріжці на відкритій місцевості, за участю ОСОБА_4 здійснено огляд місця події в ході проведення якого під каменем виявлено та вилучено один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-22/39595-НЗПРАП від 28.09.2022 надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс. Маса канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 1,36 г.

Крім того, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на повторний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, передбачаючи та бажаючи їх настання, 15.09.2022 в період часу із 10:07 годин по 10:14 годину, точний час досудовим розслідуванням не встановлено утримуючи при собі з метою збуту тридцять один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, перебуваючи на відкритій не асфальтованій лісистій місцевості, поблизу будинку, що за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435526, 30.437992) заховав під камінь, один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, чим вчинив незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, шляхом здійснення «закладки».

В подальшому ОСОБА_4 при допомозі фотокамери телефону, здійснив фотографування місця залишення «закладки» згортка з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, з метою в подальшому відправлення невстановленій досудовим розслідуванням особі.

Після чого, 15.09.2022 в період часу із 14:41 години по 14:55 годину за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435526, 30.437992), на відкритій не асфальтованій лісистій місцевості участю ОСОБА_4 здійснено огляд місця події в ході проведення якого під каменем виявлено та вилучено один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-22/39553-НЗПРАП від 27.09.2022, надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс. Маса канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 0,98 г.

Крім того, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на повторний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, передбачаючи та бажаючи їх настання, 15.09.2022 в період часу із 10:07 годин по 10:14 годину, точний час досудовим розслідуванням не встановлено утримуючи при собі з метою збуту тридцять згортків з фольги з речовинами рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, перебуваючи на відкритій лісистій місцевості, поблизу будинку, що за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435472, 30.438079) заховав під камінь, один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, чим вчинив незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, шляхом здійснення «закладки».

В подальшому ОСОБА_4 при допомозі фотокамери телефону, здійснив фотографування місця залишення «закладки» згортка з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, з метою в подальшому відправлення невстановленій досудовим розслідуванням особі.

Після чого, 15.09.2022 в період часу із 14:55 години по 15:05 годину за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435472, 30.438079), на відкритій лісистій місцевості участю ОСОБА_4 здійснено огляд місця події в ході проведення якого під каменем виявлено та вилучено один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-22/39558-НЗПРАП від 27.09.2022, надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс. Маса канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 1,20 г.

Крім того, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на повторний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, передбачаючи та бажаючи їх настання, 15.09.2022 в період часу із 10:07 годин по 10:14 годину, точний час досудовим розслідуванням не встановлено утримуючи при собі з метою збуту двадцять дев`ять згортків з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, перебуваючи на відкритій не асфальтованій ділянці місцевості, поблизу будинку, що за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435436, 30.438261) заховав під камінь, один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, чим вчинив незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, шляхом здійснення «закладки».

В подальшому ОСОБА_4 при допомозі фотокамери телефону, здійснив фотографування місця залишення «закладки» згортка з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, з метою в подальшому відправлення невстановленій досудовим розслідуванням особі.

Після чого, 15.09.2022 в період часу із 15:06 години по 15:16 годину за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435436, 30.438261), на відкритій не асфальтованій ділянці місцевості участю ОСОБА_4 здійснено огляд місця події в ході проведення якого під каменем виявлено та вилучено один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-22/39604-НЗПРАП від 27.09.2022, надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс. Маса канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 0,94 г.

Крім того, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на повторний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, передбачаючи та бажаючи їх настання, 15.09.2022 в період часу із 10:07 годин по 10:14 годину, точний час досудовим розслідуванням не встановлено утримуючи при собі з метою збуту двадцять вісім згортків з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, перебуваючи на відкритій лісистій ділянці місцевості, поблизу будинку, що за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435464, 30.438371) заховав у пластикову пляшку, один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, чим вчинив незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, шляхом здійснення «закладки».

В подальшому ОСОБА_4 при допомозі фотокамери телефону, здійснив фотографування місця залишення «закладки» згортка з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, з метою в подальшому відправлення невстановленій досудовим розслідуванням особі.

Після чого, 15.09.2022 в період часу із 15:06 години по 15:16 годину за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435464, 30.438371), на відкритій лісистій ділянці місцевості участю ОСОБА_4 здійснено огляд місця події в ході проведення якого у пластиковій пляшці виявлено та вилучено один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-22/39549-НЗПРАП від 27.09.2022, надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс. Маса канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 1,40 г.

Крім того, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на повторний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, передбачаючи та бажаючи їх настання, 15.09.2022 в період часу із 10:07 годин по 10:14 годину, точний час досудовим розслідуванням не встановлено утримуючи при собі з метою збуту двадцять вісім згортків з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, поблизу будинку, що за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435459, 30.438416) заховав під камінь, один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, чим вчинив незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, шляхом здійснення «закладки».

В подальшому ОСОБА_4 при допомозі фотокамери телефону, здійснив фотографування місця залишення «закладки» згортка з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, з метою в подальшому відправлення невстановленій досудовим розслідуванням особі.

Після чого, 15.09.2022 в період часу із 15:24 години по 15:33 годину за адресою: м. Київ, вул. Миронівська, 3 (50.435459, 30.438416), на відкритій ділянці місцевості участю ОСОБА_4 здійснено огляд місця події в ході проведення якого під каменем виявлено та вилучено один згорток з фольги з речовиною рослинного походження зеленого кольору.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-22/39602-НЗПРАП від 26.09.2022, надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс. Маса канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 1,26 г.

Крім того, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: місто Київ, Миронівська, 17/9, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10:20 годин, 15.09.2022, утримуючи при собі у смці залишок раніше придбаних у кількості 26 (двадцять шість) згортків з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, був зупинений поліцейськими батальйону № 3, роти № 6УПП в м. Києві.

В подальшому, 15.09.2022 о 12:32 годин (фактичний час затримання 10:20 годин 15.09.2022) за адресою: АДРЕСА_3 в порядку ст. 208 КПК України здійснено затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України проведено обшук затриманого, в результаті проведення, якого у ОСОБА_4 , із сумки, яка була при ньому було вилучено 26 (двадцять шість) згортків з речовиною рослинного походження зеленого кольору у два окремі спец пакети, у один з яких поміщено 3 (три) згортки, а у другий 23 (двадцять три) згортки.

Відповідно до висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 16.09.2022 № СЕ-19/111-22/39058-НЗПРАП в 3 (трьох) згортках, що надані на дослідження з речовиною рослинного походження зеленого кольору, містять у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс. Загальна маса канабісу в перерахунку на висушену речовину складає 3,55г.

Відповідно до висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 16.09.2022 № СЕ-19/111-22/39060-НЗПРАП в 23 (двадцяти трьох) згортках, що надані на дослідження з речовиною рослинного походження зеленого кольору, містять у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс. Загальна маса канабісу в перерахунку на висушену речовину складає 26,34 г.

Канабіс, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 "Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів", "Список № 1 особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено" в "Таблиці І", є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання, підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема, в частині часу, місця та способу, щиро розкаявся у вчиненому. Масу наркотичного засобу не оспорює.

Так, указав, що дійсно йому надали наркотичний засіб та він залишав його у певних місцях. Йому потрібен був підробіток та друг порекомендував підробіток для чого показав телеграм канал. Там, йому запропонували такий спосіб підробітку та він по дурості погодився, бо «біс попутав», а потрібні були кошти. Пообіцяли 60 гривень за закладку, проте він взагалі не встиг заробити, бо його одразу затримали працівники поліції. Він навіть не встиг розкласти усі закладки. Вказане він взагалі зробив вперше, до цього такого не робив. Встиг закласти 6 закладок, а вилучили при ньому ще 26. Сам наркотичні засоби не вживає. Хотів підзаробити таким шляхом, оскільки здавалося, що це легкі гроші. Коли працівники поліції його затримали, то він сам добровільно показав місця усіх закладок, все розповів. Про себе розповів, що в нього є батьки, проте з якими не спілкується, через сімейні обставини, проживав довгий період зі співмешканкою та її дитиною 2012 року, однак зараз вони виїхали за кордон, після їх повернення, планують й далі жити разом. Він неофіційно працює збиральником меблів та утримує свою неофіційну родину. Висновки зробив, вважає, що зробив дуже велику глупість, чим, собі нашкодив, а також нашкодив своїй сім`ї. Просить дати шанс та влаштування нормального життя.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, оскільки повністю погоджується з встановленими обставинами.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за вище встановлених обставин.

При кваліфікації дій обвинуваченого Суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Відповідно до статті 307 КК України збут наркотичних засобів вважається закінченим з моменту відчуження цих засобів.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» зазначено, що під незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (стаття 307 КК України) потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми їх реалізації всупереч Законам України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, введення володільцем цих засобів або речовин ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо, пункт 4 Постанови).

З урахуванням обставин справи (кількості наркотичного засобу, дій обвинуваченого), суд вважає, що поза розумним сумнівом встановлено, що особа мала на мені збут наркотичних засобів.

Відповідно до ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки він незаконно придбав, зберігав з метою збуту, а також збув особливо небезпечний наркотичний засіб з урахуванням ознаки повторності.

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і його основоположних свобод, не встановлено, а також це б порушувало б права обвинуваченого.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК, щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення та активне сприяння розкриттю злочину.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанови ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, яка пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним (див. постанову Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 674/1608/17).

Як убачається з матеріалів справи, що було підтверджено прокурором у судовому засіданні, обвинувачений дуже активно співпрацював зі слідством, усе розповідав, добровільно показав місця «закладок».

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (див. дані установочної частині цього рішення), відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Під час дослідження даних щодо особи обвинуваченого, судом встановлено, що відносно обвинуваченого на розгляді Центрально-Міського суду міста Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190; ч. 3 ст. 358 КК України.

Як пояснив обвинувачений, він вказані злочини не вчиняв, а його попросив знайомий працівник поліції сказати, що він вчинив ці злочини, що він й зробив за що отримав від працівника поліції 4000 гривень. Погодився на це, бо були потрібні були гроші.

Обмірковуючи таку ситуацію, суд виходить з такого.

Так, стаття 62 Конституції України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Таким чином, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як невинуватою особою.

Враховуючи викладене, у цій справі, суд не бере до уваги те, що відносно обвинуваченого перебуває на розгляді у суді ще інше кримінальне провадження.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння.

Також, суд враховує, що положеннями ч. 1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України), може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Крім того, за частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […]призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить пункт 3 частини першої статті 65 Кодексу, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […](абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

З огляду на наведене Конституційний Суд України в рішенні від 15.06.2022 № 4-р(II)/2022 зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Зазвичай, суд, при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України, зобов`язаний не лише навести обставини, які пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Судом встановлено дві обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину. Обтяжуючих обставин у суді не встановлено. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, має місце визначене місце проживання та реєстрації, є особою молодого віку, суд вважає, що за можливе призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення при застосуванні в т.ч. норм ст. 69 КК.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який має на утриманні власну сім`ю, хоча й не офіційну, має батьків, працює, хоча й не офіційно, планує свої трудові відносини оформити офіційно, раніше не судимий, а також враховуючи те, що даним кримінальним правопорушенням не завдано шкоди правам та інтересам окремих осіб, воно не набуло значного суспільного резонансу, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування Суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Статтями 51 та 52 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчинені злочинів, є конфіскація майна.

Відповідно до положень ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 4 чи 5 ст. 12 КК України, якщо його вчинено із корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що кримінальне правопорушення безумовно було вчинене з корисливих мотивів, що стороною захисту й не оспорювалося.

Однак, суд враховує, що відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Наведений перелік є вичерпним.

Отже, при застосуванні положень ст.75 КК України конфіскація майна як додаткове покарання не може бути призначена.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом 16 серпня 2018 року у справі № 183/163/14 (провадження № 51-3549км18), а також неодноразово висловлювалася Верховним судом України (ухвали від 13.01.2005 року, від 4 березня 2010 року).

Також, суд враховує, що у п.19 постанови Пленуму ВС «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 роз`яснено, що коли додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (частини статті) є обов`язковим, то в разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки ст.77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня. Приймаючи таке рішення, у вироку мають бути наведені відповідні мотиви. У такому разі посилатися на вимоги ст.69 КК не потрібно.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст. 124 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як убачається зі справи, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28.10.2022 року накладено арешт на мобільний телефон Віво, що належить обвинуваченому.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Враховуючи викладене, підстав для подальшого перебування автомобіля під арештом немає, а тому арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити йому покарання, з урахуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком суду, з випробуванням з іспитовим строком в 3 (три) роки, поклавши на нього відповідно до ст. 76 КК України такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 скасувати, звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно.

Арешт, накладений ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.10.2022 року на мобільний телефон марки «VIVO», імеі: НОМЕР_1 , з сім - карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , який вилучено 15.09.2022 під час обшуку затриманого скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати по справі вартість проведених експертиз в сумі 8683 гривень 88 копійок в дохід держави.

Речові докази по справі, які зберігаються у камері схову речових доказів Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві, а саме:

-особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс знищити;

-мобільний телефон марки «VIVO», імеі: НОМЕР_1 , з сім - карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 звернути на користь держави в рахунок відшкодування судових витрат;

-особисті речі обвинуваченого, а саме: сумку сірого кольору, у якій знаходиться: сонцезахисні окуляри, два портативних зарядних пристрої, пристрій для паління електронних сигарет, зарядний пристрій-шнур білого кольору, розкладний гаманець чорного кольору, у якому знаходиться 5 гривень, квитанція від 13.09.2022, розкладний ніж, прозорий пакет з пазовим замком у якому знаходяться наступні документи: атестат про повну загальну середню освіту КС№38180740 та додаток до нього, виданий на ім`я ОСОБА_4 , диплом кваліфікованого робітника НОМЕР_3 , та додаток до нього, військовий квиток серії НОМЕР_4 , виданий на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та чохол для документів коричневого кольору у якому знадодяться банківська карта «izibank», карта фізичної особи-платника податків, видана на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 ;

-банківську карту «Raiffeisen Bank» № НОМЕР_5 , видану на ім`я ОСОБА_6 повернути « ОСОБА_7 », як володільцю такої карти;

-картку до сім- карти ПрАТ «Київстар» за номером НОМЕР_2 , прозорий пакетик з пазовим замком у якому знаходяться чотири сім-карти - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Сторони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1