В И Р О К
іменем України

14 грудня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/1107/22
Провадження №1-кп/152/138/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лядова Могилів-Подільського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, працюючого робітником в ПП « ОСОБА_4 », військовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000499 11.09.2022 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора у кримінальному
провадженні прокурора відділу
Вінницької обласної
прокуратури ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Обвинувачений ОСОБА_3 , маючи посвідчення водія серії НОМЕР_1 , 11.09.2022 року о 10 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що на підставі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , їдучи по автодорозі сполученням «Немирів Могилів-Подільський» поблизу с. Джурин Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із технічно справним автомобілем «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 ОСОБА_9 від отриманих травм померла на місці події.

Відповідно до висновку експерта за №38 від 27.09.2022 року ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді сполучної травми тіла, а саме: закритої черепно-мозкової травми (забитої рани в лобно-тім`яній ділянці голови справа, множинних саден на обличчі, крововиливу у м`які тканини голови у вигляді геморагічного просякання правого скроневого м`яза, дифузного тотального субарахноїдального крововиливу), відкритої тупої травми шиї з переходом на праву підщелепну ділянку, багатоосколкового перелому нижньої щелепи, розриву правої сонної артерії, розміжчення м`яких тканин шиї); закритої тупої травми грудей (множинних саден на передній поверхні грудної клітки, крововиливів в м`які тканини правої половини грудної клітки, перелому 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9 ребер справа між середньо-ключичною та передньо-пахвинною лінією з розривом пристінкової плеври, розривів правої легені); закритої тупої травми живота (множинних саден на передній поверхні живота, розривів печінки, гемоперитонеуму); рваної рани на тилі правої кисті; множинних саден верхніх та нижніх кінцівок, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Смерть ОСОБА_9 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилася гострою зовнішньою крововтратою та травматичним і геморагічним шоком. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_9 існує причинний зв`язок.

Згідно з висновком експерта технічного стану транспортного засобу від 23.09.2022 року за №СЕ-19/102-22/13690-ІТ, у деталях та вузлах рульового керування та робочої гальмівної системи автомобіля «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 , несправностей, які б могли виникнути до дорожньо-транспортної пригоди та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено.

Відповідно до висновку експерта технічного стану транспортного засобу від 23.09.2022 року за №СЕ-19/102-22/13689-ІТ, у деталях та вузлах рульового керування та робочої гальмівної системи автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , несправностей, які б могли виникнути до дорожньо-транспортної пригоди та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено.

Згідно з висновком експерта авто-технічної транспортно-трасологічної експертизи від 06.10.2022 року №СЕ-19/102-22/14190-ІТ, в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_3 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.п.10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 ОСОБА_8 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху. Зіткнення автомобілів «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 та «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 сталося на проїзній частині автодороги Немирів-Могилів-Подільський на смузі руху в напрямку м. Немирів в районі розташування подряпин асфальтового покриття. На момент первинного контакту кут між подовжньою віссю автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 та поздовжньою віссю автомобіля «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 складав приблизно 190°-200°. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 ОСОБА_8 не мав технічної можливості попередити зіткнення із автомобілем «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці можливість попередження зіткнення з автомобілем «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 у водія автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_3 забезпечувалася виконанням ним вимог п.п.10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру та при умові постійного контролю за рухом даного автомобіля. В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_3 вбачається невідповідність дій вимогам п.п.10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_3 , що не відповідали вимогам п.11.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися би в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Під час руху ОСОБА_3 допустив порушення вимог пунктів 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Отже, між тим, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.11.3 Правил дорожнього руху та виникненням події дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками настанням смерті ОСОБА_9 наявний прямий причинний зв`язок.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.286 КК України і викладене в обвинувальному акті від 28.10.2022 року.

Прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, його позиція добровільна, про що подав суду відповідну заяву (а.с.59).

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 не заперечує щодо порядку розгляду кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовий розгляд не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.50).
При цьому, потерпілий ОСОБА_8 28.11.2022 року подав до Шаргородського районного суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності, в якій також повідомив, що не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, просить не позбавляти ОСОБА_3 волі (а.с.36).
Крім того, 28.11.2022 року потерпілий ОСОБА_8 подав до Шаргородського районного суду заяву, датовану 06.10.2022 року, в якій повідомив, що ОСОБА_3 йому відшкодована заподіяна матеріальна та моральна шкода у зв`язку із загибеллю дружини ОСОБА_9 , тому будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має та зобов`язується не мати у майбутньому. При призначенні покарання ОСОБА_3 просить не позбавляти останнього волі (а.с.34).
У жодній із поданих до суду заяв ОСОБА_8 не повідомив, що ним не визнаються чи оспорюються фактичні обставини справи.
Прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_6 не заперечують щодо проведення судового розгляду у кримінальному провадженні у відсутності потерпілого ОСОБА_8 .

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , враховуючи подані потерпілим заяви, суд вважає можливим за його відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачено ч.2 ст.286 КК України і викладено в обвинувальному акті від 28.10.2022 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , а також враховуючи, що потерпілий ОСОБА_8 у заявах до суду не зазначив, що ним оспорюються фактичні обставини справи, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення злочину, готовий нести призначене судом покарання, що він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що працював водієм в ПП «Понич» та розвозив хліб на автомобілі власника ПП марки «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 . Він має стаж керування автомобілями з 2010 року, тобто 12 років. На вказаному вище автомобілі працює з 2018 року. 11.09.2022 року вказаним автомобілем він віз хліб у напрямку смт. Шпиків. Повертаючись у м. Могилів-Подільський по автодорозі Немирів-Могилів-Подільський, поблизу с. Джурин він задрімав за кермом та виїхав автомобілем на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із автомобілем «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_8 . Після ДТП він відразу вибрався із свого автомобіля та побіг до автомобіля потерпілого, де виявив, що пасажир ОСОБА_9 отримала значні тілесні ушкодження. Він та ОСОБА_8 витягли ОСОБА_9 з автомобіля та надавали першу медичну допомогу. Він вважає, що ОСОБА_9 після ДТП ще була жива і померла вже на місці до приїзду автомобіля екстреної медичної допомоги, лікарі якої констатували смерть потерпілої. Після ДТП він викликав поліцію, а також водій автомобіля, який зупинився біля місця ДТП.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 просить його не карати суворо та врахувати, що ним повністю відшкодовано потерпілому матеріальні та моральні збитки, що він має на утриманні вагітну дружину та неповнолітню дитину.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, а саме: обвинувачений ОСОБА_3 , маючи посвідчення водія серії НОМЕР_1 , 11.09.2022 року о 10 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що на підставі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , їдучи по автодорозі сполученням «Немирів Могилів-Подільський» поблизу с. Джурин Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із технічно справним автомобілем «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 ОСОБА_9 від отриманих травм померла на місці події.

Відповідно до висновку експерта за №38 від 27.09.2022 року ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді сполучної травми тіла, а саме: закритої черепно-мозкової травми (забитої рани в лобно-тім`яній ділянці голови справа, множинних саден на обличчі, крововиливу у м`які тканини голови у вигляді геморагічного просякання правого скроневого м`яза, дифузного тотального субарахноїдального крововиливу), відкритої тупої травми шиї з переходом на праву підщелепну ділянку, багатоосколкового перелому нижньої щелепи, розриву правої сонної артерії, розміжчення м`яких тканин шиї); закритої тупої травми грудей (множинних саден на передній поверхні грудної клітки, крововиливів в м`які тканини правої половини грудної клітки, перелому 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9 ребер справа між середньо-ключичною та передньо-пахвинною лінією з розривом пристінкової плеври, розривів правої легені); закритої тупої травми живота (множинних саден на передній поверхні живота, розривів печінки, гемоперитонеуму); рваної рани на тилі правої кисті; множинних саден верхніх та нижніх кінцівок, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Смерть ОСОБА_9 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилася гострою зовнішньою крововтратою та травматичним і геморагічним шоком. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_9 існує причинний зв`язок.

Згідно з висновком експерта технічного стану транспортного засобу від 23.09.2022 року за №СЕ-19/102-22/13690-ІТ, у деталях та вузлах рульового керування та робочої гальмівної системи автомобіля «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 , несправностей, які б могли виникнути до дорожньо-транспортної пригоди та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено.

Відповідно до висновку експерта технічного стану транспортного засобу від 23.09.2022 року за №СЕ-19/102-22/13689-ІТ, у деталях та вузлах рульового керування та робочої гальмівної системи автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , несправностей, які б могли виникнути до дорожньо-транспортної пригоди та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено.

Згідно з висновком експерта авто-технічної транспортно-трасологічної експертизи від 06.10.2022 року №СЕ-19/102-22/14190-ІТ, в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_3 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.п.10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 ОСОБА_8 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху. Зіткнення автомобілів «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 та «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 сталося на проїзній частині автодороги Немирів-Могилів-Подільський на смузі руху в напрямку м. Немирів в районі розташування подряпин асфальтового покриття. На момент первинного контакту кут між подовжньою віссю автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 та поздовжньою віссю автомобіля «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 складав приблизно 190°-200°. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 ОСОБА_8 не мав технічної можливості попередити зіткнення із автомобілем «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці можливість попередження зіткнення з автомобілем «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 у водія автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_3 забезпечувалася виконанням ним вимог п.п.10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру та при умові постійного контролю за рухом даного автомобіля. В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_3 вбачається невідповідність дій вимогам п.п.10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_3 , що не відповідали вимогам п.11.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися би в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Під час руху ОСОБА_3 допустив порушення вимог пунктів 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Отже, між тим, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.11.3 Правил дорожнього руху та виникненням події дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками настанням смерті ОСОБА_9 наявний прямий причинний зв`язок.

Ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України, є не будь-які порушення ПДР України, а лише ті з них, що створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, визначених цією нормою, а отже перебувають з ними у причинно-наслідковому зв`язку. Судом визнано доведеним, що ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 вимог пунктів 10.1, 11.3 ПДР України. Тобто порушення ОСОБА_3 вимог пунктів 10.1, 11.3 ПДР України знаходиться у причинному зв`язку з наслідками ДТП, що сталося 11.09.2022 року, а отже ставиться у вину ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні.
Так, з роз`яснень, що містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23.12.2005 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вбачається, що відповідальність, в тому числі, за ст.286 КК настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних

правил спричинила з необережності … загибель потерпілого. Якщо ж, порушуючи

відповідні правила й усвідомлюючи суспільно небезпечний характер

своїх дій, винний передбачав суспільно небезпечні наслідки і бажав

або свідомо припускав їх настання, ці дії необхідно кваліфікувати

за статтями КК, в яких встановлено відповідальність за умисні

злочини проти життя та здоров`я особи.

Отже, кваліфікацію дій обвинуваченого, яку органом досудового розслідування здійснено за ч.2 ст.286 КК України, суд вважає вірною.

Відтак, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23.12.2005 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», враховує не тільки наслідки, що настали, а характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину…

Таким чином суд, відповідно до ст.65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, зокрема, що: 1) внаслідок вчинення кримінального правопорушення загинула людина дружина потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 , отже наступили незворотні для потерпілого наслідки; 2) дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, що вбачається із довідки ГУНП у Вінницькій області від 22.09.2022 року (а.с.102); за наркологічною та психіатричною допомогою не звертався, що підтверджується довідкою КНП «Могилів-Подільська окружна лікарня інтенсивного лікування» Могилів-Подільської ради від 24.10.2022 року (а.с.107); за місцем проживання характеризується позитивно, як особа, щодо якої не надходили жодні скарги на поведінку, працьовитий, товариський, ввічливий, доброзичливий, підтримує добрі стосунки в сім`ї та з оточуючими, одружений, дружина вагітна, що вбачається із характеристики, виданої головою ОСББ «Стависька 46» 22.10.2022 року (а.с.104); за місцем роботи в ПП «Понич» характеризується позитивно, працює на посаді водія-експедитора, відповідально ставиться до своїх обов`язків, користується авторитетом серед колег по роботі та клієнтів сфери обслуговування, що вбачається із характеристики керівника ПП, виданої 22.10.2022 року (а.с.103); має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (а.с.109); одружений з ОСОБА_11 , яка вагітна на строк 12 тижнів, що вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 та консультаційного висновку спеціаліста від 18.11.2022 року (а.с.108, 110).

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.2 ст.286 КК України, є тяжким злочином.

З огляду на вимоги ст.25 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення є необережним.

Вирішуючи питання щодо наявності обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 , суд вважає, що обвинувачений у повній мірі розкаявся у вчиненому злочині та у повній мірі усвідомив серйозність вчиненого ним злочину, його причин та наслідки.

Так, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , його щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

З правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.10.2022 року у справі №557/970/21 вбачається, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винним своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які йому ставляться в провину, а отже, характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину суто з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити й об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. З огляду на викладене вище, щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій.

Суд вважає, що щире каяття засудженого полягає у тому, що він пожалкував з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення, у скоєному щиросердно розкаявся, просив вибачення в потерпілого, відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку із чим останній претензій до обвинуваченого не має

і цивільний позов не заявляв.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Крім того, з правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого ОСОБА_3 , що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення, яка не зазначена у обвинувальному акті.

Також, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України, враховує таку пом`якшуючу обставину, як добровільне відшкодування потерпілому заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, що підтвердив потерпілий ОСОБА_8 у поданих до Шаргородського районного суду заявах (а.с.34, 36).

Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, до кримінальної відповідальності притягається вперше, то ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані злочином збитки, з врахуванням думки потерпілого, який в заявах до суду просив призначити покарання обвинуваченому не суворе та не пов`язане з реальним позбавленням волі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та встановленням іспитового строку, відповідно до вимог ст.75 КК України.

Так, згідно зі статтею 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Так, з правового висновку Верховного Суду у постанові від 05.02.2019 року у справі №636/122/17 (провадження №51-1774км18) вбачається, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, наприклад, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Оцінюючи доводи в судових дебатах сторони обвинувачення про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки з випробуванням та іспитовим строком у три роки щодо основного покарання з покладенням обов`язків передбачених п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 України, а також сторони захисту про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з випробуванням і встановленням іспитового строку, відповідно до вимог ст.75 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, та думку потерпілого щодо призначення покарання, висловлену в заявах до суду від 28.11.2022 року, суд приходить до наступного висновку.

Насамперед, суд констатує, що ствердження захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про те, що злочин є необережним, не суперечить нормам КК України та відповідає дійсним встановленим обставинам ДТП.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема, ч.2 ст.286 КК України встановлює кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Відтак, виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, є суспільно небезпечним та тяжким; внаслідок вчиненого злочину загинула людина, що є невідворотним наслідком для потерпілого.

Разом з тим, злочин вчинено при відсутності обтяжуючих покарання обставин.

Щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування ним потерпілому ОСОБА_8 матеріальних та моральних збитків, заподіяних злочином, не знижують суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, але знижують ступінь його тяжкості та ступінь винуватості ОСОБА_3 , оскільки ці пом`якшуючі покарання обставини, на думку суду, є спробою обвинуваченого компенсувати шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди наслідки вчиненого ним злочину, який призвів до невідворотного наслідку позбавлення життя людини.

Тому, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без його реального відбування покарання і знаходить підстави для застосування ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання за ч.2 ст.286 КК України.

При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд також вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 додаткове покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік, враховуючи обставини, що характеризують посткримінальну поведінку особи, істотно знизили тяжкість кримінального правопорушення.

При цьому, ствердження адвоката ОСОБА_6 про те, що відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке дає можливість утримувати сім`ю та мати обвинуваченому засоби до існування, суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Так, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин безумовно впливає на рівень небезпечності винної особи.

Також, суд враховує, що обвинувачений є особою молодого віку, офіційно працевлаштований у ПП «Понич», що підтверджується відповідними документами, і після ДТП продовжує працювати в ПП, але вже на іншій посаді, зокрема, робітником, що підтвердив обвинувачений при встановленні судом його особи. Тобто він не позбавлений можливості працювати, утримувати себе та сім`ю, а працевлаштування з використанням права керування транспортними засобами не є його єдиним джерелом доходів та утримання власної сім`ї.

До того ж, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин не створює обов`язку суду не застосовувати додаткового покарання до обвинуваченого ОСОБА_3 , бо у кримінальному провадженні встановлені інші обставини, що превалюють над обставинами, що пом`якшують покарання і впливають на призначення додаткового покарання в даному конкретному випадку, зокрема, смерть потерпілої ОСОБА_9 в результаті ДТП, винуватим у вчиненні якої є ОСОБА_3 .

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 14.09.2022 року накладено арешт на автомобілі «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що на підставі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , та «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 , що на підставі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_7 , належить ОСОБА_12 та який перебуває у користуванні ОСОБА_8 ; на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 та на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_8 ; на свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_7 (а.с.68-69).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 27.10.2022 року автомобіль «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 (а.с.70), що підтверджується зберігальною розпискою останнього від 27.10.2022 року (а.с.71).

Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_8 , а також свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_7 передані прокурором у судовому засіданні до матеріалів кримінального провадження у паперовому конверті як такі, що впродовж досудового розслідування зберігалися при матеріалах кримінального провадження (а.с.65).

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, арешт, накладений на вказане в ухвалі слідчого судді від 14.09.2022 року майно підлягає скасуванню.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України, а саме: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_8 слід повернути ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ; свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 на автомобіль «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 та НОМЕР_7 на автомобіль «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_12 , але перебуває у користуванні ОСОБА_8 , слід повернути ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; автомобіль «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 слід повернути ОСОБА_7 ; автомобіль «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_12 , але перебуває у користуванні ОСОБА_8 , слід повернути ОСОБА_8 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького НДЕКЦ МВС України проведено: 23.09.2022 року експертизу технічного стану транспортного засобу і надано висновок за №СЕ-19/102-22/13690-ІТ (а.с.86-89), вартість експертизи становить 943,90 грн. (а.с.80); 23.09.2022 року експертизу технічного стану транспортного засобу і надано висновок за №СЕ-19/102-22/13689-ІТ (а.с.82-85), вартість експертизи становить 943,90 грн. (а.с.79); 06.10.2022 року авто-технічну транспортно-трасологічну експертизу і надано висновок за №СЕ-19/102-22/14190-ІТ (а.с.90-99), вартість експертизи становить 943,90 грн. (а.с.81); загальна сума на залучення експертів становить 2832,70 грн.

Таким чином, ці процесуальні витрати в загальній сумі 2832,70 грн. на залучення експертів з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.286 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за якою засудити до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького НДЕКЦ МВС України 2831 (дві тисячі вісімсот тридцять одну) гривню 70 (сімдесят) копійок за проведення експертиз: технічного стану транспортного засобу від 23.09.2022 року за №№СЕ-19/102-22/13690-ІТ, СЕ-19/102-22/13689-ІТ, авто-технічної транспортно-трасологічної експертизи від 06.10.2022 року за №СЕ-19/102-22/14190-ІТ.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 14.09.2022 року на автомобілі «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що на підставі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , та «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 , що на підставі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_7 , належить ОСОБА_12 та який перебуває у користуванні ОСОБА_8 ; на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 та на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_8 ; на свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_7 скасувати.
Речові докази: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 повернути ОСОБА_3 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_8 повернути ОСОБА_8 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 повернути ОСОБА_7 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 на автомобіль «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 повернути ОСОБА_8 ; автомобіль «Mercedes-Benz 308D» з державним номерним знаком НОМЕР_2 повернути ОСОБА_7 ; автомобіль «ЗАЗ FORZA» з державним номерним знаком НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_12 , але перебуває у користуванні ОСОБА_8 , повернути ОСОБА_8 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1