КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:
прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про арешт майна.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 20 вересня 2022 року, постановити нову ухвалу, якою клопотання про арешт майна задовольнити, накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон марки «Redmi», IMEI 1 0/01, IMEI 2 НОМЕР_1 , ІССID 2 НОМЕР_2 з SIM-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 , із забороною підозрюваному ОСОБА_6 чи іншим особам відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним майном, у відповідності до вимог п. ч. 5 ст. 173 КПК України, на виконання ухвали суду, з метою реалізації завдання арешту майна: визначити відповідальними за зберігання вказаного майна слідчих, які у складі слідчої групи, здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0002342 від 05.09.2022 та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво вказаним досудовим розслідуванням; арештоване майно з моменту постановлення ухвали повинно бути негайно передано слідчим, які у складі слідчої групи, здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0002342 для його подальшого зберігання, до скасування арешту; слідчим, які у складі слідчої групи, здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0002342 та прокурорам, які здійснюють процесуальне керівництво вказаним досудовим розслідуванням, зберігати арештоване майно у відповідності до п. 7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки. Знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 р. №1104, за виключенням періоду часу коли вказане арештоване майно, буде використовуватись у ході проведення слідчих та інших процесуальних дій (об`єктом огляду, дослідження під час судової експертизи тощо).

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для арешту вказаного майна, оскільки зазначене майно в повній мірі відповідає ознакам, вказаним у ст. 98 КПК України, тобто наявності правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України, а також наявності і правових підстав, передбачених ч. 4 та ч. 5 ст. 170 КПК України. Що стосується не дотримання стороною обвинувачення при зверненні з клопотанням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, як про це вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, то вони є необґрунтованими, оскільки клопотання було подане 06.09.2022 року.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Як вважає колегія суддів, вказані норми закону слідчим суддею належним чином не дотримано.

Так, відповідно до наданих апеляційному суду матеріалів справи вбачається, що СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002342 від 05.09.2022 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05.09.2022, приблизно о 09 годині 55 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 30 працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 у якого під час проведення особистого обшуку виявлено та вилучено 17 (сімнадцять) згортків з кристалоподібною речовиною, які останній зберігав при собі з метою подальшого збуту.
Крім цього, 05.09.2022, в період часу з 15 години 05 хвилин до 15 години 15 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 під час проведення огляду місця події за участю ОСОБА_6 , виявлено та вилучено згорток обмотаний плівкою та фольгою в якому знаходиться три пігулки білого кольору та кристалоподібна речовина невідомого походження.
Крім цього, 05.09.2022, в період часу з 15 години 25 хвилин до 15 години 40 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 під час проведення огляду місця події за участю ОСОБА_6 , виявлено та вилучено згорток обмотаний скотчем з фольгою в якому знаходиться три пігулки білого кольору та кристалоподібна речовина невідомого походження.
08.09.2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Також, 05.09.2022 під час затримання ОСОБА_6 , в ході особистого обшуку останнього, у кишені його штанів відшукано та вилучено мобільний телефон марки «Redmi», IMEI 1 0/01, IMEI 2 НОМЕР_1 , ІССID 2 НОМЕР_2 в якому знаходилась SIM-картка з абонентським номером НОМЕР_3 .
Під час подальшого огляду зазначеного вище мобільного телефону марки «Redmi» встановлено, що телефон ймовірно було «Повернуто до заводських налаштувань», а електронні документи чи/та відомості (інформація), що зберігалась у його пам`яті ймовірно видалені.
Постановою старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 06.09.2022 року вказане в клопотанні майно визнано в кримінальному провадженні №0002342 від 05.09.2022 року речовим доказом.

14.09.2022 року прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна, а саме: мобільного телефону марки «Redmi», IMEI НОМЕР_4 , IMEI 2 НОМЕР_1 , ІССID 2 НОМЕР_2 з SIM-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 , із забороною підозрюваному ОСОБА_6 чи/та іншій особі відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним мобільним телефоном та SIM-карткою, посилаючись на наявність правових підстав, передбачених ч. 3, 4, 5 ст. 170 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року у задоволенні клопотання прокурора відмовлено.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею не дотримані.

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання сторони обвинувачення, внесеного в межах кримінального провадження №0002342 від 05.09.2022 року про накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане в клопотанні майно, у зв`язку з відсутністю обґрунтованих та переконливих даних, які б давали підстави вважати, що майно, вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_6 в ході його затримання 05.09.2022 року, може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, здобуте кримінально протиправним шляхом, яке зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Тобто, на думку суду першої інстанції, не доведено, що вилучене у ході затримання майно відповідає критерім, передбаченим ст. 98 КПК України.
Однак, такий висновок слідчого судді, на думку колегії суддів, є необґрунтованим та таким, який не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, з огляду на наступне.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих матеріалів справи, вказане у клопотанні прокурора майно мобільний телефон марки «Redmi», IMEI 1 0/01, IMEI 2 НОМЕР_1 , ІССID 2 НОМЕР_2 з SIM-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 , в повній мірі відповідає ознакам речового доказу, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , а саме використовувався останнім з метою зв`язку (комунікації) з «клієнтами», тобто особами, яким здійснювався збут наркотичного засобу, фіксації місць розміщення підозрюваним так званих «закладок» (місця схову пакувань з наркотичним засобом), шляхом фотографування та пересилання цих фотографій «клієнтам».
При цьому, враховуючи вимоги ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, колегія суддів дійшла об`єктивного висновку про наявність правової підстави для задоволення вказаного вище клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на майно.

Тобто із наведеного вище вбачається наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України, для арешту вказаного майна.
Крім того, згідно із ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому, санкція ч. 2 ст. 307 КК України, передбачає додаткову міру покарання у виді конфіскації майна.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту, необ`єктивність і формальність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 частковому задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про арешт майна та накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон марки «Redmi», IMEI 1 0/01, IMEI 2 НОМЕР_1 , ІССID 2 НОМЕР_2 з SIM-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 , оскільки, на думку колегії суддів, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може зумовити труднощі та перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні №0002342 від 05.09.2022 року, спричинити втрату інформації, яка має доказове значення в ході здійснення досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про арешт майна, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про арешт майна, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон марки «Redmi», IMEI 1 0/01, IMEI 2 НОМЕР_1 , ІССID 2 НОМЕР_2 з SIM-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 , вилучений 05.09.2022 року під час особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_6 в ході його затримання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3975/2022 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1