ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/416/23 Номер провадження 11-сс/814/486/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем : ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 лютого 2023 року про арешт майна

за участю:

прокурора ОСОБА_8

власника майна ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 лютого 2023 року клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 від 13 лютого 2023 року про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000155 було задоволено.

Накладено арешт на майно шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування власниками наступним майном:

1. транспортний засіб марки ГАЗ-53Б, 1982 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_10 , адреса: АДРЕСА_1 , а користувачем відповідно до договору №1 від 05 серпня 2021року є ФОП ОСОБА_7 , визначивши місцем зберігання - майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою: м.Миргород, вул. Якова Усика, 34;

2. бензопилу марки «SHIHL 462», власником якої являється ОСОБА_7 , проживаючий АДРЕСА_2 - визначивши місце зберігання камер зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, за адресою м, Миргород вул. Якова Усика 34;

3. деревину приблизним об`ємом 10 м3, власник якої на даний час не встановлений, визначивши місце зберігання майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Миргород, вул. Якова Усика 34;

4. деревину приблизним об`ємом 6 м3, яка знаходиться на кузові вантажного автомобіля ГАЗ 53Б, власник якої на даний час не встановлений, визначивши місце зберігання майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою; м. Миргород, вул. Якова Усика, 34.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя вказав, що вказане майно є речовим доказом у кримінальному провадженні та відповідає критеріям передбаченим ст.98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

У принесеній апеляції адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 від 13 лютого 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000155.

В обґрунтування доводів апеляції вказує, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України. Не доведено що існують відомості, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, а отже вилучене майно не може відповідати критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Відсутні відомості про заподіяння істотної шкоди кримінальним правопорушенням, як це вимагає об`єктивна сторона ст.246 КК України, у клопотанні не надано відомостей, кому належить земельна ділянка та кому завдана шкода порубкою деревини і її розмір.

Слідчим суддею не було досліджено та взято до уваги надані представником власника майна документи на підтвердження правомірності порубки деревини,

Не надано стороною обвинувачення і будь-яких даних щодо того, що відносно вищевказаного майна, на яке накладено арешт, проводяться будь-які слідчі дії, у зв`язку з встановленням чи перевіркою обставин вчинення даного кримінального правопорушення, відносно якого здійснюється досудове розслідування.

Окрім цього ні власник автомобіля ОСОБА_10 , ні його користувач ОСОБА_7 не визначені підозрюваними у кримінальному провадженні №0000155. Відсутні в матеріалах справи і об`єктивні дані, що свідчили б про використання автомобіля ГАЗ-53Б, 1982 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 для транспортування деревини, оскільки для вчинення дій, спрямованих на незаконне перевезення вирубаних дерев автомобіль застосований не був.

Позиція учасників судового розгляду в апеляційному суді

В судовому засіданні ОСОБА_7 , та адвокат просили апеляційну скаргу задовольнити частково, та скасувати арешт з майна яке перебувало у фактичному користуванні ОСОБА_7 .

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання доводів апеляції, вивчивши матеріали за клопотанням, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя вказаних положень закону дотримався в повній мірі.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку , позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження , розпорядження та/або користування майном , щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати , що воно є доказом злочину , підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного , обвинуваченого , засудженого , третіх осіб , конфіскації у юридичної особи , для забезпечення цивільного позову , стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди , можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати , знищення , використання , перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно положень частини другої цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення:1.збереження речових доказів ; 2.спеціальної конфіскації ; 3. конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4. відшкодування шкоди , завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про арешт майна, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини , які передбачають підстави для такого арешту або відмови у задоволенні клопотання.

Колегією суддів встановлено, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000155 від 10 лютого 2023 за ст.246 ч.2 КК України.

Згідно фабули витягу з ЄРДР підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення стало виявлення незаконної порубки деревини у кількості 63 штук.

В контексті доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на таке.

В даний час відбувається досудове слідство і органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів у провадженні.

Попередній аналіз фактичних обставин, як вони викладені у клопотанні прокурора, дають підстави вважати, що автомобіль, деревина та бензопили, можуть бути речовим доказом у кримінальному провадженні і тому дії слідчого судді про арешт вказаного майна є правильними.

Що стосується доводів апелянта, що бензопила та транспортний засіб не є знаряддями злочину, то дані обставини спростовується зазначеними вище обставинами та жодних сумнівів щодо відповідності ст. 98 КПК України зазначені речові докази не викликають.

Стосовно повернення вказаного майна саме ОСОБА_7 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Як вбачається із матеріалів провадження між ОСОБА_7 та ФОП « ОСОБА_11 » на момент до якого відносяться події, існували трудові відносини.

Договір про розчищення земельних ділянок, на яких було здійснено незаконну порубку, було укладено між ФОП « ОСОБА_11 » та ТОВ «Гарант-2005».

Отже фактично роботу здійснювались від імені ТОВ`Гарант-2005», ФОП « ОСОБА_11 », а ОСОБА_7 виступав як найманий працівник із яким було укладено трудовий договір. Тобто ОСОБА_7 жодним чином не має відношення до правовідносин, які існують у цьому провадженні, а виступає лише в одному статусі, найманого працівника ФОП « ОСОБА_11 ».

Звертає увагу колегія суддів і на те, що учасником провадження, тобто ОСОБА_7 , не надано жодного правовстановлюючого документа який би підтверджував його право користування та володіння зазначеним в клопотанні майном.

Крім того, ТОВ «Гарант -2005» та ФОП « ОСОБА_12 » апеляційну скаргу не подавали, що в свою чергу також підтверджує, що при накладенні арешту на майно враховано «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу учасників провадження на те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді і рішення останнього про арешт майна є правильним.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства колегією суддів не встановлено.

Таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376.404,405,422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 про арешт майна залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 лютого 2023 року про арешт майна без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4