ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиська в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000002 від 02 січня 2023 року, на підставі обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який тимчасово не працює, одруженого, на утриманні 1 неповнолітня дитина, з середньою освітою, не депутата, раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 185 КК України, внесеному 02 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 щодо ОСОБА_3 . В підготовче судове засідання учасники провадження подали угоду про визнання винуватості від 30 січня 2023 року між обвинуваченим та прокурором, тому згідно з вимогами ст. 474 КПК України суд невідкладно перейшов до розгляду угоди.

Суд визнає доведним, що 05.11.2022 року в нічний час, в період з 00:00 год по 03:00 год, точного часу не встановлено, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указами Президента України №133/20-22 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, від 17.05.22 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в одній із кімнат житлового будинку ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав звідти належний ОСОБА_6 раніше користований телевізор марки «GRUNHELM» GTHD32T2», діагоналлю 32 дюйми, вартістю 3947,44 грн, який виніс з приміщення житлового будинку на територію подвір`я ОСОБА_6 . Далі, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 повторно переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав належний ОСОБА_6 раніше користований велосипед марки «Промінь», вартістю 1100 грн, який знаходився на території подвір`я біля приміщення гаража, після чого з викраденим телевізором та велосипедом з місця скоєння кримінального правопорушення втік, маючи при цьому реальну можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_6 було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 5047,44 гривень.

Тому ОСОБА_3 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.

30 січня 2023 року начальник Підволочиського відділу Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 , з участю захисника адвоката ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зі змістом якої обвинувачений ОСОБА_3 ознайомлений і вона йому зрозуміла.

Згідно з угодою про визнання винуватості від 30.01.2023 року обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину за ч. 4 ст. 185 КК України. Сторони узгодили покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді виді позбавлення волі на строк 5 років, та із застосуванням ст. 75 КК України узгоджено звільнити від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспиткового строку.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Всі фактичні обставини справи вказані правильно. Також пояснив суду, що угоду уклав добровільно і наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор у судовому засіданні просив затвердити цю угоду про визнання винуватості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст угоди стосовно свідомої добровільної узгодженості сторонами її істотних умов, враховуючи те, що вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, потерпілим відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України надано прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості, сторони розуміють зміст угоди, наслідки її укладення і невиконання, які передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, угода не суперечить вимогам КК України та КПК України, дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно, суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Суд також враховує, що у п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11.12.2015 року №13, зазначено, що тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст.75 КК України визначаються виключно судом.

Суд визнає обставинами, визначеними у ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому: активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, визначених у ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання слід залишити в силі до вступу вироку в законну силу.

Судові витрати за проведення експертиз необхідно покласти на ОСОБА_3 .

Питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374, 394, 395, 468, 469, 473, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

затвердити угоду про визнання винуватості від 30.01.2023 року між начальником Підволочиського відділу Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000002 внесеному 02 січня 2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити без зміни у виді особистого зобов`язання, визначивши кінцевий термін його дії до 15 березня 2023 року включно.

Речові докази - раніше користовані телевізор марки «GRUNHELM» GTHD32T2», діагоналлю 32 дюйми, та велосипед марки «Промінь», належні ОСОБА_6 - залишити в його розпорядженні.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення судових товарознавчих експертиз: №СЕ-19/120-23/197-ТВ від 05.01.2023 року в розмірі 1132,68 грн, та №СЕ-19/120-23/199-ТВ від 11.01.2023 року в розмірі 943,90 грн.

На вирок може бути подано апеляцію до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Підволочиський районний суд з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1