Справа №574/336/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/16/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , представника цивільного відповідача КП Буринської МР Сумської області «Буринь- теплосервіс» ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 09 серпня 2019 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого головним інженером КП «Буринь - теплосервіс», зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , представника цивільного відповідача КП Буринської МР Сумської області «Буринь - теплосервіс» ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_9 в яких:

- прокурор просив вирок Буринського районного суду Сумської області від 09.08.2019 року відносно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Просив ухвалити новий вирок яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, якими передбачено забезпечення дотримання підлеглими працівниками правил безпеки під час виконання робіт з підвищено небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві строком на 3 роки. В подальшому, свої вимоги прокурор змінив (а.с. 112 т.5) та просив вирок Буринського районного суду Сумської області від 09.08.2019 року відносно ОСОБА_9 скасувати із зазначених вище підстав та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із забезпеченням дотримання підлеглими працівниками правил безпеки під час виконання робіт на підприємствах, установах, організаціях строком на 3 роки. Також, просив дослідити характеризуючі особу дані та звукозапис судового провадження.

До початку апеляційного розгляду прокурор, яка подала апеляційну скаргу відмовилася від неї(а.с.25 т.6)

- потерпілі просили вирок Буринського районного суду Сумської області від 09.08.2019 року відносно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного судом ОСОБА_9 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Просили ухвалити новий вирок яким ОСОБА_9 за ч.2 ст. 272 КК України призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, якими передбачено забезпечення дотримання підлеглими працівниками правил безпеки під час виконання робіт з підвищено небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві строком на 2 роки;

Вподальшому потерпілі відмовильсь від поданої апеляційної скарги ( а.с.14 т.6)

- представник цивільного відповідача просив вирок Буринського районного суду Сумської області від 09.08.2019 року відносно ОСОБА_9 змінити в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , зменшивши розмір стягнень на користь останніх;

- обвинувачений просив вирок Буринського районного суду Сумської області від 09.08.2019 року відносно нього скасувати та ухвалити відносно нього новий, виправдувальний вирок.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, якими передбачено забезпечення дотримання підлеглими працівниками правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві строком на 2 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , у виді особистого зобов`язання, до вступу вироку в законну силу, залишено та зобов`язано його прибувати за кожною вимогою до суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з часу приведення вироку до виконання та фактичного затримання ОСОБА_9 .

Цивільний позов ОСОБА_11 до Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс» про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс» на користь ОСОБА_11 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_7 до Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс» про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс» на користь ОСОБА_7 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз в сумі 17 438 грн.

Мотивуючи доводи своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому злочині заперечує та наголошує, що на час нещасного випадку з потерпілим взагалі не виконував обов`язків директора підприємства, оскільки з відповідним наказом ознайомився 18.07.2019 року близько 15.40 год. що підтверджує свідок ОСОБА_13 . Також, просив врахувати і те, що наказ директора КП «Буринь-теплосервіс» від 05.07.2019 року № 61-к «Про надання щорічної відпустки» ОСОБА_14 не був погоджений Буринською міською радою, а тому він не мав юридичної сили і не створював юридичних наслідків.

Щодо подій 18.07.2019 року то обвинувачений зазначив, що дійсно зранку близько 08.00 год. він, майстер ОСОБА_12 та ще приблизно 3-4 працівники КП «Буринь-теплосервіс» зібрались біля приміщення підприємства по вул. Набережна, 9 та в довільній розмові з`ясували хто якими робочими питаннями буде займатися протягом дня. Стверджує, що їхнє спілкування оперативною нарадою назвати не можна. Вказує, що він особисто мав продовжувати роботи по ремонту водогону по вул. Михайлівській в м. Буринь, оскільки директор ОСОБА_14 дав йому раніше відповідну вказівку. Однак, йому ОСОБА_9 не було відомо того, чи проводився раніше директором або майстрами інструктаж із працівниками та він особисто розповів їм, щоб при виявленні сторонніх предметів в траншеї негайно повідомляли керівництво та не робили підкопів, тощо, тобто він без відповідного на те навчання розумів безпечне поводження працівників при виконанні робіт в траншеї. Стверджує, що в журналі інструктажів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 розписувались самостійно, без його присутності. Вказував, що наряд-допуск на виконання робіт ним особисто не видавався, оскільки в КП «Буринь-теплосервіс» за керівництва директора ОСОБА_14 наряди-допуски не видавалась взагалі на будь-які види робіт, журнал нарядів-допусків не вівся та спеціальних на те бланків не було. Стверджує, що на той час йому навіть не було відомо про необхідність оформлення наряду-допуску, оскільки він не проходив відповідного навчання. Більше того, навіть якщо б йому було відомо про необхідність оформлення наряду-допуску він все одно не мав би на те законних підстав, оскільки він не є атестованим інженерно-технічним працівником. Також, звертав увагу, що йому інкриміновано порушення окремих вимог державних будівельних норм, при цьому суд визнаючи його винним, не врахував того, що проектно-технологічна документація на ремонт водогону по вул. Михайлівській в м. Буринь взагалі не розроблялась, а роботи по ремонту розпочалися ще 04.07.2019 року при керівництві ОСОБА_14 , який як керівник підприємства і мав би розробити технічну документацію. Про вказане суду повідомляв свідок ОСОБА_17 , який зазначав, що ОСОБА_14 був особисто обізнаним про необхідність підготовки технічної документації. Не було йому відомо і про те, чи був офіційно призначений керівник робіт з ремонту водогону по вул. Михайлівській в м. Буринь та при цьому фактично роботами по ремонту керував директор ОСОБА_14 . Щодо нього ОСОБА_9 жодного наказу чи навіть усного розпорядження щодо призначення керівником або відповідальною особою за виконання вказаних робіт не було.

Щодо ґрунту, який було укладено на небезпечній відстані від краю виїмки, то ОСОБА_9 вказує, що в матеріалах справи наявна інформація, що до прокладання траншеї КП «Буринь-теплосервіс» відношення не мало. Мешканці вул. Михайлівської замовляли відповідні послуги в ФГ «Едельвейс» екскаватором якого і було прокладено траншею Вказане підтвердив свідок ОСОБА_18 .

Також, ОСОБА_9 не погоджувався з висновками суду про його недбале ставлення до безпеки працівників, так як він повинен був і міг передбачити можливість суспільно небезпечних наслідків, оскільки стверджував, що головним інженером КП «Буринь-теплосервіс» був призначений в грудні 2014 року, що вказує на не значний стаж роботи в підприємстві, має освіту економіста, жодних навчань по безпеці робіт з підвищеною небезпекою не проходив, не був обізнаний з організацію проведення такого навчання на підприємстві, з посадовими обов`язками не ознайомлювався, а лише виконував те, що йому усно було доручено директором підприємства, а тому не міг встановити, які саме порушення допущені при прокладенні траншеї., а приступивши до роботи по ремонту водогону був впевнений у дотриманні відповідних норм безпеки праці, наявності проектно-технічної документації та відповідності кваліфікації працівників, залучених до ремонту водогону. Об`єктивної можливості перевірити їх дотримання він не мав.

Не погоджувався ОСОБА_9 і з врахованим судом як доказом його вини наказом директора підприємства від 22.01.2016 року № 21, згідно якого на нього ОСОБА_9 ніби то покладався обов`язок у березні 2016 року провести зайняття з робітниками транспортного цеху, газового господарства та житлової дільниці на знання законодавства з питань охорони праці (а.с. 52 т.2), оскільки по-перше з наказом він не ознайомлювався про що свідчить відсутність його підпису в ньому, а по-друге цей наказ стосується призначення особи, відповідальної за справний стан і безпечну дію посудин, що працюють під тиском та відповідальної особи по нагляду за технічним станом та експлуатацією посудин, що працюють під тиском, а не щодо навчань з питань охорони праці.

Також, вважав безпідставним не врахування судом пояснень свідка ОСОБА_19 . Свою позицію суд пояснив зміною показів свідка, яку свідок пояснити не зміг. Однак пояснення свідка ОСОБА_19 узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_15 та вони обидва підтвердили факт того, що він ОСОБА_9 забороняв працівникам продовжувати роботи на водогоні.

Не погоджувався ОСОБА_9 і з висновком суду щодо спростування доводів сторони захисту про те, що зсув ґрунту могли спровокувати самі працівники бо послабили цілісність стінки траншеї витягуючи з неї цеглу і дріт, оскільки на вирішення експерта не ставились питання саме про спровокування зсуву ґрунту внаслідок пошкодження стінки траншеї ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Більше того, допитана судом експерт ОСОБА_20 на запитання захисту, що на час проведення дослідження відносно дій ОСОБА_16 в матеріалах справи містилися суперечливі дані, а руйнування стінок траншеї з метою добути цеглу тощо працівниками, які в ній знаходились могло б спровокувати зсув ґрунту.

Також, як доказ його невинуватості суд мав врахувати висновок службового розслідування нещасного випадку, складений комісією КП «Буринь-теплосервіс» (а.с. 75-77 т.2), оскільки саме під час службового розслідування з`ясовувались фактичні обставини нещасного випадку.

Просив ОСОБА_9 звернути увагу і на суворість призначеного йому покарання, у разі доведення його вини у вчиненому, та пояснював, що не визнання ним своєї вини не виступає його бажання уникнути відповідальності, а лише є законним правом захистити свої права, намаганням розібратися у ситуації, яка сталася та призвела до трагедії. Просив врахувати, що на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку, при цьому мати має інвалідність, перенесла неодноразові оперативні втручання та потребує від нього, як від єдиного сина, допомоги.

Представник цивільного відповідача КП Буринської МР Сумської області «Буринь - теплосервіс» в доводах своєї апеляційної скарги погоджувався з фактом завдання потерпілим моральної шкоди, оскільки ті дійсно втратили близьку людину чоловіка та батька, однак її розмір в 200 000 грн. вважав завищеним. Просив колегію суддів врахувати і саму поведінку потерпілого ОСОБА_16 , який разом з іншими робітниками, по при вказівку ОСОБА_9 припинити роботу на об`єкті по вул. Михайлівській в м. Буринь Сумської області без його участі, її продовжили. Крім того, просив звернути увагу, що в ході огляду місця нещасного випадку в траншеї де стався зсув ґрунту, було виявлено кабель, що стирчав зі стіни траншеї, а біля траншеї знаходились цеглини, які були витягнуті зі стін траншеї. Траншея була прокладена в місці проходження непрацюючого на даний час силового кабелю, при укладенні якого застосовувалась цегла як захист кабелю від природних чинників, про що було добре відомо як місцевим мешканцям так і працівникам. Вважає, що вказане може свідчити про те, що працівники, в тому числі і загиблий ОСОБА_16 , пошкоджували цілісність стін траншеї з метою добути цілі цеглини, цілком придатні до подальшого використання, або не працюючий кабель. Судовий експерт у висновках судової-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності на питання щодо відповідності дій ОСОБА_16 вимогам нормативних документів та наявність причинного зв`язку його дій із настанням нещасного випадку не зміг надати відповідь у зв`язку з наявністю суперечливих даних. З врахуванням вказаних обставин, представник цивільного відповідача також просив врахувати і те, що підприємство КП «Буринь-теплосервіс» на даний час і так несе значні збитки, а тому стягнення з нього такої значної суми в 200 000 грн. на користь потерпілих унеможливить ним надання населенню і комунальним підприємствам відповідних послуг.

Як встановлено судом першої інстанції, Наказом директора Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_21 № 98-к «А» від 28.11.2014 року головного економіста даного підприємства ОСОБА_9 було переведено на посаду головного інженера КП «Буринь-теплосервіс» з 01.12.2014 року.

Відповідно до наказу директора КП «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_21 від 05.07.2016 року № 61-к «Про надання щорічної відпустки», на період його відпустки з 18.07.2016 року по 17.08.2016 року обов`язки директора КП «Буринь-теплосервіс» покладалися на головного інженера підприємства ОСОБА_9 ..

На підставі ордеру № 3, виданого виконавчим комітетом Буринської міської ради, в період з 04.07.2016 року по 30.08.2016 року проводились земляні роботи по капітальному ремонту зовнішнього водогону по вул. Городецька, Михайлівська, Заводська, Мічуріна в м. Буринь Сумської області. Відповідальним виконавцем робіт являлось КП «Буринь-теплосервіс».

18.07.2016 року близько 08.00 год. виконувачем обов`язки директора КП «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_9 було проведено оперативну нараду з працівниками підприємства, на якій він доручив майстру ОСОБА_12 викликати для залучення до роботи з укладки в траншею водопровідної поліетиленової труби по вулиці Михайлівська в м. Буринь операторів очисних споруд ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також слюсаря аварійно-відновлювальних робіт КП «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_19 , що ОСОБА_12 і зробив.

В подальшому, виконуючий обов`язки директора КП «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_9 провів цільовий інструктаж з працівниками, які залучалися до проведення цих робіт, а саме з: слюсарем аварійно-відновлювальних робіт ОСОБА_19 та операторами очисних споруд КП «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , з реєстрацією у відповідному журналі, однак наряд-допуск на виконання цих робіт виданий не був.

Організацію проведення робіт по вул. Михайлівська в м. Буринь Сумської області (укладання водопровідної поліетиленової труби діаметром 32 мм) ОСОБА_9 залишив за собою.

Як вбачається з п.п.88,89 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженому наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 року №15 і зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 15.02.2005 року за №232/10512 до робіт з підвищеною небезпекою відносяться роботи в колодязях, шурфах, траншеях, котлованах, бункерах, камерах і колекторах ; земляні роботи, що виконуються в зоні розташування підземних комунікацій.

Таким чином, ОСОБА_9 , працюючи головним інженером КП «Буринь-теплосервіс», а з 18.07.2016 року виконуючи обов`язки директора даного комунального підприємства, одноособово взяв на себе обов`язки безпосереднього керівника робіт з капітального ремонту зовнішнього водогону на вказаній ділянці, тобто особи яка відповідає за додержання правил безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою.

Проектно-технологічна документація на проведення робіт з капітального ремонту водогону по вул. Михайлівська в порушення вимог п.10.1.3 Державних будівельних норм України А.3.2-2-2009 «Система стандартів безпеки праці. Охорона праці і промислова безпека у будівництві. Основні положення» (далі ДБН А.3.2-2-2009), на підприємстві розроблена не була.

Після проведення інструктажу та направлення працівників підприємства на вул. Михайлівська в м. Буринь Сумської області, виконуючий обов`язки директора КП «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_9 , прибувши на місце проведення робіт, перевірив траншею на наявність тріщин, відколів, засипань та, не дивлячись на те, що наряд-допуск на проведення робіт з підвищеною небезпекою відповідно до вимог п.п.4.21, 10.1.7 ДБН А 3.2-2-2009 виданий не був, всупереч вимогам правил безпеки на роботи, які виконувалися без розробленої технічної документації, в порушення вищенаведених Державних будівельних норм України та ст.18 Закону України «Про охорону праці», п.п. 3.1, 4.1, 6.4 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, недбало ставлячись до безпеки працівників, оскільки не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити (злочинна недбалість), надав дозвіл працівникам комунального підприємства ОСОБА_19 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , який не пройшов відповідного навчання і кваліфікація якого була недостатньою для виконання такого виду робіт, приступити до виконання роботи в траншеї (розчищення траншеї та укладки поліетиленової водопровідної труби), допустивши ОСОБА_16 до виконання роботи, яка відноситься до робіт з підвищеною небезпекою.

Після обіду, близько 13 години, оператори очисних споруд КП «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , у відсутності ОСОБА_9 , який незважаючи на те, що був керівником проведення робіт в цей час перебував на іншому об`єкті залишивши працівників, продовжили роботу по розчищенню траншеї, глибина якої становила близько 1,8 метрів, в районі пустиря біля складу на території колишнього цегляного заводу, в зоні розташування підземних комунікацій (недіючий силовий кабель 04 кВ діаметром 50 мм, недіюча водопровідна труба діаметром 87 мм, діючий підземний газопровід) для подальшого укладення труби в неї.

Виявивши, що траншею перетинають вказані комунікації ОСОБА_15 та ОСОБА_16 почали розрівнювати дно траншеї та викидати цеглу, яка випала з боку траншеї, після чого обсипали трубу піском та землею з метою її збереження від пошкодження.

Під час виконання зазначених робіт з підвищеною небезпекою, коли ОСОБА_15 та ОСОБА_16 знаходилися в середині траншеї та рухалися у напрямку с. Михайлівка для продовження виконання робіт по очищенню дна траншеї та укладанню труби, стався зсув ґрунту.

Обвалення було викликано неоднорідністю ґрунту, наявністю вертикальних стінок без кріплення та складуванням ґрунту, який виймався з траншеї під час її викопування, в безпосередній близькості від краю траншеї.

В результаті обвалення ґрунту ОСОБА_15 засипало землею до поясу, ОСОБА_16 повністю з головою, внаслідок чого ОСОБА_16 загинув на місці і в подальшому його тіло було звільнено з-під завалу рятувальниками.

Разом з тим, до початку слухання справи потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_11 подали заяву в якій зазначили, що від своєї апеляційної скарги вони відмовляються, просили вирок суду першої інстанції залишити без міни, а апеляційні скарги обвинуваченого і представника цивільного відповідача, без задоволення. Справу просили слухати без їх участі (а.с. 239 т. 5).

Також, від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 надійшов лист про відмову від поданої нею апеляційної скарги (а.с. 25 т.6).

Від КП «Буринь - теплосервіс» надійшло клопотання в якому вони зазначили, що апеляційну скаргу підтримують, однак слухання справи просять провести без їх участі (а.с. 243 т.5).

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважала вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просила залишити його без зміни та проти задоволення скарги як обвинуваченого, так і скарги цивільного відповідача заперечила, думку потерілої ОСОБА_7 , яка підтримала відмову від скарги потерпілих, просила вирок суду залишити без зміни, та заперечила проти задоволення скарг обвинуваченого і цивільного відповідача, позицію обвинуваченого ОСОБА_9 і захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і просили, у разі відмови в задоволенні її вимог, призначити менш суворе покарання обвинуваченому, та підтримали скаргу цивільного відповідача, враховуючи викладену в заяві думку цивільного відповідача, який свою апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, вивчивши матеріали кримінального прводження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржений чотирма учасниками : прокурором, потерпілими, обвинуваченим та представником цивільного відповідача.

Разом з тим, до початку слухання справи , прокурор і потерпілі від своїх апеляційних скарг відмовились, про що подали письмові заяви та підтримали свою позицію в ході апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вирок суду першої інстанції переглядає в межах інших двох апеляційних скарг обвинуваченого і цивільного відповідача, що узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України.

Так, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просив вирок Буринського районного суду Сумської області від 09.08.2019 року відносно нього скасувати та ухвалити новий, виправдувальний вирок. Ці ж вимоги обвинувачений та захисник підтримали в апеляційному суді.

Вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового, виправдуального вироку, немає, оскільки, попри доводи апелянта, суд першої інстанції виконав вимоги ст. 370 КПК України, і дійшов обгрунтваного висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 272 КК України, доведена в повному обсязі.

Попри висновки обвинуваченого, суд першої інстанції вислухав пояснення обвинуваченого, потерпілих, свідків, експерта і в деталях дослідив ряд наданих стороною обвинувачення письмових доказів, які в своїй сукупності доводять, що в діях ОСОБА_9 склад інкримінованого йому кримінального правопорушення існує.

Так, з матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому злочині в суді першої інстанції не винавав та пояснював, що у вересні 2005 року прийшов на роботу в КП «Буринь-Аква». 2011 року його назначено на посаду економіста в КП «Буринь-теплосервіс», оскільки має економічну освіту. У грудні 2015 року його було переведено на посаду головного інженера цього підприємства. Технічної освіти він не має. З посадовими обов`язками його не ознайомлювали, він просто виконував вказівки директора. З початку липня 2016 року підприємством проводились роботи по капітальному ремонту зовнішнього водогону по вулицях м. Буринь, в тому числі по вулиці Михайлівська. Люди самі домовилися за екскаватор, який прокопав траншею. Він декілька разів їздив дивитися на хід цих робіт. 18.07.2016 року директора підприємства ОСОБА_21 на роботі не було, він пішов у відпустку. Про те, що на період його відпустки на нього покладено обов`язки директора він дізнався лише після трагедії, коли його ознайомили з відповідним наказом. За декілька днів до цього ОСОБА_21 говорив йому, що піде у відпустку, але конкретно не сказав, що він буде виконувати його обов`язки. Розумів, що керує підприємством за відсутності директора. Майстер ОСОБА_22 , який був відповідальним за роботу в траншеях, звільнився, інженер по охороні праці перебувала у відпустці. Раніше, за вказівкою директора, він оформим ордер для виконання земляних робіт. Для проведення робіт по прокладки водогону по вул. Михайлівська в м. Буринь, він доручив майстру ОСОБА_12 викликати операторів очисних споруд ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .. Також до роботи був залучений слюсар ОСОБА_19 .. З ними він провів інструктаж, але положень техніки безпеки та як виконувати ці роботи він не знав, спеціального навчання з цього приводу він не проходив. Вказані особи повинні були розписатися в журналі по техніці безпеки. Коли приїхали на місце роботи по вул. Михайлівській, він роздивився, що зроблено, як прокопав трактор. Перевірив траншею, сам пройшов, оскільки вона була викопана раніше. Земля, що виймалася із траншеї була насипана близько до траншеї укріплень не мала. Якихось сумнівів у нього не було, бо так завжди копали траншеї. Раніше він також сюди приїздив, дивився скільки фактично метрів прокопано. Про те, що роботи в траншеях відносяться до робіт з підвищеною небезпекою не знав. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 носили труби та клали їх до траншеї. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_12 і повідомив про порив труби на іншій вулиці. Він подзвонив ОСОБА_19 та наказав до його приїзду нікуди не лізти, останній повідомив, що вони всі обідають. Він поїхав на порив. Приїхав ОСОБА_19 , порив усунули та повертались на ділянку роботи. В цей час зателефонував ОСОБА_15 та повідомив, що засипало траншею разом з ним та ОСОБА_16 .. Визвали МНС та швидку допомогу. ОСОБА_15 виліз сам, а коли відкопали ОСОБА_16 , він вже був мертвим. Наголосив, що роботи йому наказав продовжувати ОСОБА_21 .

Потерпіла ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснювала, що вона є дружиною загиблого ОСОБА_16 18.07.2016 року вона з батьком їздила в м. Суми в лікарню. Близько 14 год. 40 хв. приїхали додому. Вона телефонувала чоловікові, але він не брав слухавки. Батько передзвонив ОСОБА_12 і йому сказали що там обвал землі в траншеї. Повідомили, що її чоловік загинув. ОСОБА_23 дуже любив свою сім`ю, був хорошим чоловіком та батьком. Дитина назавжди залишилася без батька. Просила стягнути з КП «Буринь-теплосервіс» на її користь 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Потерпіла ОСОБА_7 в суді першої інстанції пояснювала, що вона є матір`ю загиблого ОСОБА_16 .. 18.07.2016 року в обід, її син ОСОБА_24 заїхав до неї на роботу у магазин, де вона працює продавцем та повідомив, що працював на ремонті водогону по вул. Михайлівська. Після 14-ї години прийшла її невістка і повідомила, що ОСОБА_24 загинув. Через неділю, півтори, приїжджав ОСОБА_21 , просив пробачення , що не уберегли ОСОБА_25 . Після смерті сина у неї змінився спосіб життя, погіршився стан здоров`я. Вона втратила найцінніше, що було в її житті - сина. Його смерть завдала їй тяжку моральну шкоду. Просила стягнути з КП «Буринь-теплосервіс» на її користь 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 пояснював, що на той час, коли стався цей нещасний випадок, він працював оператором очисних споруд в КП «Буринь-теплосервіс». Вранці того дня йому зателефонував ОСОБА_9 та викликав на базу, оскільки по вулиці Михайлівській в м. Буринь прокладали водопровід. ОСОБА_16 він зустрів на базі близько 09 години ранку. Раніше їх з ОСОБА_16 не залучали до робіт з прокладки водогону. До роботи в траншеї його залучили в перше. ОСОБА_9 провів інструктаж, щоб вони не лізли куди попало, дивилися один за одним. Він розписався у журналі з техніки безпеки, чи підписувався ОСОБА_16 не бачив. Раніше інструктаж проводив директор підприємства ОСОБА_21 , але на той час останній був у відпустці. Він знав, що ОСОБА_9 виконує обов`язки директора. Коли вони приїхали на об`єкт, ОСОБА_9 вже був там. Він особисто поставив їм задачу підчистити траншею та укладати трубу водогону. З ними також працював ОСОБА_19 .. Висота траншеї буда десь близько 1,90 м.. В траншеї була цегла, стирчали якісь старі кабелі, які витягнути було неможливо. Цеглу викидали з траншеї, підчищали ґрунт. Траншею по вулиці Михайлівській чистили вдвох із ОСОБА_16 , ОСОБА_19 окремо. Вони звернули увагу, що ґрунт, який був викопаний, лежав близько до траншеї. Через деякий час приїхав ОСОБА_9 і забрав ОСОБА_19 на порив труби, який стався на іншій вулиці. При цьому ОСОБА_19 повідомив, щоб вони з ОСОБА_16 чекали його. ОСОБА_9 їм вказівок ніяких не давав. Коли приїхав ОСОБА_16 з обіду, вони вирішили продовжити роботи, цеглу із стінок траншеї вони не видовбували, викидали лише ту, що була обсипана. Алкогольні напої не вживали. Коли перебували в траншеї, він пішов трохи вперед, почув грохот, стався зсув ґрунту. Його засипало землею по пояс і він зміг відкопатися хвилин за 10, може швидше. Коли виліз, відразу кинувся до ОСОБА_16 , якого засипало повністю. Останнього відкопали рятувальники. У ході виконання робіт, до обіду, ОСОБА_9 перебував з ними не постійно, а приїздив декілька разів.

Свідок ОСОБА_19 , допитаний судом першої інстанції дистанційно, в режимі відеоконференції, пояснював, що в 2016 році він працював слюсарем аварійно-відновлювальних робіт КП «Буринь-теплосервіс». В той день, коли сталася трагедія, він разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 працювали на проведенню водогону в раніше викопаній траншеї, підчищали її та укладали трубу. Хлопці були на одній вулиці, він на другій. В ранці, перед цим, ОСОБА_9 , на подвір`ї підприємства, провів інструктаж та поставив задачу на виконання робіт, а також повідомив, щоб вони розписалися в журналі з безпеки. Інструктував щоб дивились на появу тріщин у траншеї, щоб не обсипалась земля. Хто прийняв рішення про залучення до цих робіт операторів очисних споруд ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , йому не відомо. На місце виконання робіт вони приїхали втрьох, туди приїхав і ОСОБА_9 , який перебував з ними близько до 11 години, а потім поїхав на інший об`єкт. Працюючи в траншеї, вони побоювались, що земля може осипатися, бо її насип був на краю траншеї, але з ОСОБА_9 цього не обговорювали. Коли він поїхав, вони з ОСОБА_15 пішли на обід до чоловіка по вул. Михайлівська, біля двору якого проходила траншея, а ОСОБА_16 поїхав обідати додому. Через деякий час ОСОБА_9 повернувся та почав на них кричати, що вони раніше закінчили роботу. При цьому, останній повідомив, щоб він взяв інструменти та виїхав на інший об`єкт, де стався порив труби. Також повідомив, щоб він передав хлопцям ( ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ), щоб вони поки не робили, оскільки їх залишилося тільки двоє. Раніше йому також з приводу виїзду на інший об`єкт вже дзвонили, здається майстер ОСОБА_12 .. Виїжджаючи, він повідомив про це лише ОСОБА_15 , бо ОСОБА_16 був іще на обіді. На досудовому слідстві про це не говорив, оскільки забув. Роботи по ремонту водогону були розпочаті раніше, ще до нещасного випадку. Перед тим, як розпочати роботу, вранці вони пройшли по траншеї, у тому місці де стався обвал, були місця і з цеглою, ймовірно якісь старі комунікації. До роботи у траншеї він залучався і раніше. Про те, що ОСОБА_21 у відпустці, йому стало відомо за день до нещасного випадку. Про це знали всі працівники. Навчання з працівниками проводилися, вони здавали екзамени по техніці безпеки при виконанні небезпечних робіт.

Свідок ОСОБА_12 , якого також допитав суд першої інстанції, зазначав, що зараз він працює в.о. директора КП «Буринь-теплосервіс». У 2016 році працював майстром по обслуговуванню житлового фонду. З ОСОБА_9 він зустрівся 18.07.2016 року на базі вранці. Директора підприємства не було, останній часто хворів, а тому він нікого не питав де він. Дізнався, що він у відпустці лише після обіду. Вранці отримав вказівку від ОСОБА_9 викликати операторів очисних споруд ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були на зміні. Вони прийшли, ОСОБА_9 провів інструктаж. При цьому були присутні він та ці хлопці. Зранку ОСОБА_9 не говорив, що виконує обов`язки директора, не знає чому він сказав протилежне на досудовому слідстві. Йому було відомо, що на вулиці Михайлівській проводили водогін та рили траншеї. На той час допуску до робіт з підвищеною небезпекою у нього не було. ОСОБА_21 говорив раніше, що збирається у відпустку. Оператори очисних споруд залучались до робіт по проведенню водогону в якості підсобних працівників, бо не хватало людей. Ніхто з них не навчався роботам в траншеї. Виробничим процесом займався директор, а коли його не було головний інженер. Коли ОСОБА_9 проводив інструктаж, сказав щоб були уважними та не займалися сторонніми ділами. Як представник цивільного відповідача повідомив, що цивільний позов вони не визнають. Підприємство взяло на себе всі витрати пов`язані з похованням ОСОБА_16 .. Фінансових можливостей сплатити потерпілим моральну шкоду підприємство не має.

Також, суд першої інстанції вислухав пояснення свідка ОСОБА_21 який зазначав, що на той час працював директором КП «Буринь-теплосервіс». В липні 2016 року їхнє підприємство виконувало роботи по проведенню водогону, в тому числі по вулиці Михайлівській в м. Буринь. Мешканці вулиці самі найняли екскаватор, щоб їм вирили траншею. Працівники їхнього підприємства укладали трубу, проводили водогін. Замовником цих робіт була міська рада. Технічної документації на вулицю Михайлівська не було і він особисто не бачив як по цій вулиці була вирита траншея. Свою відпустку він усно погодив із міським головою ОСОБА_17 та секретарем міської ради Шевченко, коли був у міськраді. Також він повідомив на роботі за декілька днів, що піде у відпустку з 18.07.2016 року. Про це він сказав і ОСОБА_9 також. З відповідним наказом його повинна була ознайомити Шинкарьова. Ніяких вказівок на проведення робіт, в тому числі по вулиці Михайлівській, він ОСОБА_9 не давав. Останній працював на посаді головного інженера підприємства і повинен був знати свої обов`язки. Не пам`ятає чи була розроблена на підприємстві посадова інструкція головного інженера. ОСОБА_9 не один раз раніше виконував обов`язки директора підприємства на час його відсутності. 15.07.2016 року він, разом із сім`єю, поїхав на відпочинок до м. Одеси. Але вже в понеділок йому подзвонив ОСОБА_9 і повідомив, що стався цей нещасний випадок. Інспектором з охорони праці була ОСОБА_26 .

Свідок ОСОБА_27 в суді першої інстанції пояснювала, що ОСОБА_21 є її чоловіком. 18.07.2016 року вони з сім`єю відпочивали в м. Одеса, куди поїхали в ніч з 15.07.2016 року на 16.07.2016 року. Чоловік був у відпустці, 15.07.2016 року був останній робочий день перед відпусткою. Чоловік говорив їй, що на період його відпустки виконувати обов`язки директора КП «Буринь-теплосервіс» буде ОСОБА_9 .

З показів свідка ОСОБА_26 , наданих суду першої інстанції, судом встановлено, що вона працювала інженером з охорони праці в КП «Буринь-теплосервіс» та з 04.07.2016 рок була у відпустці. 18.07.2016 року їй подзвонила ОСОБА_13 , яка повідомила щоб вона приїхала на роботу, бо трапився нещасний випадок. Коли приїхала на роботу, вказівки по оформленню різних документів в той день давав ОСОБА_9 , який виконував обов`язки директора. В КП «Буринь-теплосервіс» були інструкції з техніки безпеки, розроблені програми навчання, перелік робіт з підвищеною небезпекою. При прийомі на роботу проводився інструктаж по техніці безпеки, стажування, а потім проводилась перевірка знань та складались відповідні протоколи. Після цього видавався наказ на допуск до самостійної роботи. На підприємстві раніше працював майстер ОСОБА_28 , який відповідав за роботи в траншеї і колодязях, але коли вона була в відпустці він звільнився. ОСОБА_16 , як оператор очисних споруд, проходив інструктажі, стажування і кожен рік навчання з питань охорони праці. Він не був обучений роботам в траншеї, а тільки роботам в колодязях, які також відносяться до робіт з підвищеною небезпекою. Допустити його до цих робіт могли лише після проходження навчання. ОСОБА_9 , як головний інженер, проходив навчання із загальних питань охорони праці. На своєму підприємстві вони проводили навчання із робітниками. ОСОБА_9 зобов`язаний був забезпечувати додержання правил безпеки при виконанні певних робіт і як виконуючий обов`язки директора, і як головний інженер.

Свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції повідомила, що 18.07.2016 року вона виконувала обов`язки інспектора по кадрам КП «Буринь-теплосервіс», оскільки ОСОБА_29 перебувала у відпустці. Наказ на відпустку ОСОБА_21 був підготовлений ще 05.07.2016 року і лежав у столі ОСОБА_29 .. Їй було відомо, що директор перебуває у відпустці і ОСОБА_9 виконує його обовязки, але ознайомила вона його з цим наказом після нещасного випадку 18.07.2016 року, так як вранці останній вже був на об`єкті і вони не зустрілися. На протязі 2015,2016 років директор ходив у відпустку без письмового розпорядження міської ради.

Свідок ОСОБА_29 суду першої інстанції підтвердила, що вона працювала інспектором відділу кадрів КП «Буринь-таплосервіс». В день, коли сталася ця подія, вона перебувала у відпустці. Наказ про відпустку директора ОСОБА_21 вона підготувала за дві неділі до відпустки. Усно він повідомив їй, що на час відпустки його обов`язки буде виконувати ОСОБА_9 . Вона підготувала та віддала його ОСОБА_21 , так як сама поїхала в санаторій. Її обов`язки по кадрам ОСОБА_30 сказав, що буде виконувати ОСОБА_13 , яка і повинна була ознайомити з наказом ОСОБА_9 , про що вона їй сказала ще перед нещасним випадком. ОСОБА_9 працював головним інженером, і за звичай, коли директор на роботі був відсутній, виконував його обов`язки.

Свідок ОСОБА_31 суду першої інстанції пояснювала, що з березня 2014 року працює головним бухгалтером КП «Буринь-теплосервіс». 18.07.2016 року тодішній директор підприємства ОСОБА_21 був у відпустці, його обов`язки виконував головний інженер ОСОБА_9 . Останньому нараховувалася доплата різниці в посадових окладах. Посада головного інженера на підприємстві друга за рангом після директора. Коли міським головою був ОСОБА_17 не пам`ятає, щоб міська рада надавала письмові розпорядження для відпустки директора комунального підприємства.

Свідок ОСОБА_17 суду першої інстанції пояснив, що з 24.11.2015 року він був Буринським міським головою. В липні 2016 року він був у відпустці. 18.07.2016 року йому подзвонили з міської ради і повідомили, що робітників КП «Буринь-теплосервіс» присипало землею в траншеї. Про виконання робіт з проведенню водогону по улиці Михайлівській та інших вулиць м. Буринь він знав. КП «Буринь-теплосервіс» комунальне підприємство Буринської міської ради. Між ними був підписаний відповідний договір підряду, підприємство повідомило про початок робіт. Був виготовлений робочий проект на їх проведення, але чи на всі вулиці він не пам`ятає. Механізм погодження про відпусту директора КП «Буринь-теплосервіс» був, але раніше з міською радою це не погоджувалось. Підтвердив, що ОСОБА_21 повідомляв йому, що хоче піти у відпустку, але з якої дати не уточнив. Заперечень у нього не було.

Свідок ОСОБА_32 в суді першої інстанції підтвердила, що в період, коли сталася вищевказана подія, вона працювала керуючою справами виконкому Буринської міської ради. У липні ОСОБА_21 був у міській раді та повідомив її, що іде у відпустку, з головою міськради він все узгодив, є наказ. На нараді вона повідомила міського голову про відпустку ОСОБА_21 , останній відповів, що знає про це. Згідно укладеного контракту, по якому працює ОСОБА_21 , письмового погодження не вимагається, це не обов`язково. У контракті записано, що він погоджує з міським головою, але це погодження може бути як усне так і письмове. До 2011 року з цього приводу були розпорядження міськради. З приводу будівництва водопроводу повідомила, що мешканці вулиці Михайлівська м. Буринь звернулися до міської ради з проханням провести водопровід. Міська рада прийняла на сесії відповідне рішення. Була розроблена проектно-кошторисна документація. Це була ініціатива лише мешканців вулиці Михайлівської.

Свідок ОСОБА_18 суду першої інстанції пояснив, що він 4 роки працює екскаваторником у СФГ «Едельвейс». Люди, які проводили воду найняли його копати траншею. За вказівкою голови фермерського господарства він поїхав це робити. Як хто із людей казав, так він і копав. Господарських чи інших відносин із КП «Буринь-теплосервіс» у нього не було. Жодних технічних документів на будівництво водогону йому ніхто не показував. Траншею копав глибиною від 1,7 м до 2 м. Нормативні технічні вимоги приблизно знав. Землю сипав де міг, дальше від траншеї. Ґрунт на тій ділянці де стався зсув був насипний, а цей ґрунт не стабільний. Траншею він прокопав на початку липня 2016 року. А потім продовжив неділь через дві. Спеціальні зайняття, як правильно копати, він не проходив. Коли копав траншею ним керували люди, інколи приїздив ОСОБА_9 дивитися скільки він прокопав.

Свідок ОСОБА_33 суду першої інстанції пояснив, що він працює рятувальником. 18.07.2016 року виконував обов`язки радіотелефоніста. Від ОСОБА_12 надійшло повідомлення про те, що стався нещасний випадок і засипало двох людей. Рятувальники на місце приїхали швидко, через декілька хвилин. На момент їх приїзду один чоловік вже відкопався, а іншого вони відкопали. Особисто він на місце події не виїжджав. Про те, що сталося він повідомив швидку допомогу, але там йому відповіли, що їх вже про це повідомили. За його практику такий випадок трапився вперше.

Свідок ОСОБА_34 суду першої інстанції пояснив, що живе в м. Буринь по вулиці Михайлівській. По вулиці вели водогін, прокладати труби. До обіду, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 працювали біля його двору і він запросив їх до себе на обід. Вони погодились, окрім ОСОБА_16 , який поїхав додому. На обід вони пішли на початку першої години дня. Під час обіду ОСОБА_19 отримав дзвінок і повідомив, що йому потрібно їхати бо дзвонив ОСОБА_9 і повідомив про порив труби на одній з вулиць міста. ОСОБА_19 сказав ОСОБА_15 щоб вони брали бухти і продовжували розмотувати труби, а сам поїхав. Обід закінчився близько 13 години. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 поклали бухти до траншеї. Він пішов до себе у двір і більше нікого не бачив. Пізніше приїхала дочка та повідомила що на вулиці стоїть МЧС та поліція. Коли він вийшов на вулицю то ОСОБА_16 вже був відкопаний. Цегла біля траншеї лежала скрізь. Зсув стався метрів за 300 від його домогосподарства.

Експерт ОСОБА_20 суду першої інстанції підтвердила, що вона працює судовим експертом Харківського НДІСЕ і нею було проведено дві інженернотехнічні експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності за постановою слідчого. Додаткова експертиза була на підставі додаткових матеріалів, які зібрало слідство в ході досудового розслідування, в тому числі показів ОСОБА_9 та інших учасників робіт. Висновок щодо винуватості ОСОБА_9 не змінився. Останній фактично взяв на себе функцію керівника робіт в той день, а значить і відповідальність пов`язану з цим. Дійсно, посадова інструкція головного інженера не була розроблена на підприємстві до цього випадку, але останній тривалий час працював в цій посаді. В той день він бачив, що траншея була викопана з порушеннями, глибока та без укріплення, але допустив до виконання робіт працівниками. Вважала, що саме він повинен нести відповідальність як посадова особа підприємства, яка в той день організувала проведення цих робіт і керувала ними. В додатковій експертизі вона також вказала, що директором КП «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_21 також були допущені порушення, так як він не організував проведення навчання головного інженера ОСОБА_9 та майстра з питань охорони праці при проведенні робіт з підвищеною небезпекою. Зазначила, що кваліфікація ОСОБА_35 та ОСОБА_15 була недостатньою для роботи в траншеях. Належного інструктажу з ними саме по роботам в траншеї ОСОБА_9 не провів.

Крім пояснень обвинуваченого, потерпілих, свідків та експерта, суд першої інстанції дослідив і письмові докази, зокрема:

- протоколи огляду, в яких слідчим було зафіксовано місце події де стався зсув ґрунту в траншеї по вулиці Михайлівській в м. Буринь, неподалік якої був виявлений труп ОСОБА_36 .. Траншея мала глибину близько 1,80 м.. В місці зсуву висота насипу ґрунту над траншеєю становила від 10 до 120 см., жодних укріплень стіни траншеї не мали (а.с.9-15 т.2). Вказане підтверджується і оглянутими судом першої інстанції фотознімками з місця події та відеозаписом, які містяться на двох дисках, долучених до матеріалів справи;

- висновок судово-медичної експертизи та лікарське свідоцтво про смерть № 63 з яких встановлено, що безпосередньою причиною смерті ОСОБА_16 являлась механічна асфіксія в результаті стиснення грудей та живота. Смерть ОСОБА_16 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 . При дослідження трупу ОСОБА_16 виявлені численні тілесні ушкодження, зокрема: закрита тупа травма грудної клітини з двобічними переломами ребер: справа 2-3-4-5-6 ребра, зліва 2 ребра, закрита тупа травма черевної порожнини, розрив печінки, гемаперетоніум, які відносяться до тяжких. При судово-токсикологічному дослідженні крові етиловий спирт не виявлено (а.с.30-33 т.2);

- статут Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс», з якого встановлено, що воно засноване не майні комунальної власності територіальної громади м. Буринь та утворене рішенням Буринської міської ради. Є самостійним господарюючим суб`єктом, юридичною особою. Предметом діяльності є, в тому числі, виконання робіт по оновленню, капітальному та поточному ремонту мереж водопостачання та водовідведення, монтування нових мереж водопостачання та водовідведення; земляні роботи. Керівництво підприємством здійснює керівник, який призначається міським головою. З керівником укладається контракт, він самостійно вирішує питання діяльності підприємства, в межах своєї компетенції призначає на посаду та звільняє керівників та спеціалістів , майстрів підприємства. (а.с.40-49 т.2);

- положення контракту з керівником Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс» з якого встановлено, що керівник є повноважним представником підприємства. На період хвороби, відпустки або відсутності з інших причин, обов`язки керівника виконує призначена ним особа, яка у повному обсязі виконує його функції та обов`язки, користується повноваженнями і правами керівника, якщо останнім не установленого іншого. При виконанні покладених на керівника обов`язків він керується Конституцією та законами України, іншими нормативно-правовими актами та статутом (а.с.124-128 т.2);

- наказ директора КП «Буринь-теплосервіс» № 98-к «А» від 28.11.2014 року відповідно до якого головного економіста даного підприємства ОСОБА_9 було переведено на посаду головного інженера КП «Буринь-теплосервіс» з 01.12.2014 року (а.с.72 т.2);

- наказ директора КП «Буринь-теплосервіс» № 93-к від 30.07.2013 року, згідно якого загиблий ОСОБА_16 працював оператором очисних споруд в даному підприємстві, що також підвтерджується копією особової картки та трудової книжки, наказом про допуск до самостійної роботи (а.с.35,37,73 т.2,а.с.86,111-113 т.4);

- положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом директора КП «Буринь-теплосервіс» від 10.01.2014 року № 21 з якого встановлено, що ним передбачено, що цільовий інструктаж проводиться з працівниками, зокрема, при проведенні робіт, на які відповідно до законодавства оформлюються наряд-допуск, наказ або розпорядження (п.5.7 Положення). Первинний, повторний, позаплановий і цільовий інструктажі проводить безпосередній керівник робіт (майстер). Вказані інструктажі завершуються перевіркою знань у вигляді усного опитування або за допомогою технічних засобів, а також перевіркою набутих навичок безпечних методів праці, особою, яка проводила інструктаж. При незадовільних результатах перевірки знань після цільового інструктажу допуск до виконання робіт не надається. Повторна перевірка знань при цьому не дозволяється (п.5.9 Положення) (а.с.42-55 т.3);

- журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці КП «Буринь-теплосервіс» з якого встановлено, що 18.07.2016 року з ОСОБА_16 був проведений саме цільовий інструктаж з проведення робіт в траншеї, який провів ОСОБА_9 (а.с.65-67 т.2, а.с.106-110 т.4).

Враховуючи та аналізуючи викладене в своїй сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що вказане беззаперечно доводить, що саме ОСОБА_9 взяв на себе обов`язки безпосереднього керівника робіт, однак в порушення вищенаведених нормативних актів та «Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці», що діяло в КП «Буринь-теплосервіс» з 10.01.2014 року, не оформивши наряд-допуск, не провівши належним чином цільовий інструктаж та не перевіривши знання працівників, допустив ОСОБА_16 до роботи в траншеї, який не мав достатньої кваліфікації для виконання визначених робіт.

Та обставина, що ОСОБА_16 пройшов навчання, стажування і був допущений до самостійної роботи оператором очисних споруд, з ним була проведена перевірка знань «Інструкції з охорони праці № 28 для оператора очисних споруд», яка діяла в КП «Буринь-теплосервіс»(а.с.53,54,57-61), не свідчить про його належну кваліфікацію для проведення робіт в траншеях, оскільки, як правильно зауважив суд, у вказаній інструкції відсутні вимоги до безпеки, яких повинен дотримуватися оператор при виконання земляних робіт.

Натомість, такі вимоги були викладені в «Інструкції з охорони праці № 26 під час виконання земляних робіт, яка була затверджена наказом директора КП «Буринь-теплосервіс» від 02.02.2016 року №28 (а.с.126-130 т.4).

Зокрема, пунктом 1.1 Інструкції встановлено, що до земляних робіт допускаються особи не молодше 18 років, які пройшли, зокрема, первинний інструктаж на робочому місці, перевірку знань діючих інструкцій на робочому місці і правил охорони праці в кваліфікаційній комісії. Глибина ям без кріплень не повинна перевищувати: 1 м. в піщаних і гравистих ґрунтах, 1,25 м. в суглинках, глинах і сухих лісовидних ґрунтах, 2 м. в особливо щільних ґрунтах, при розробці яких в ручну необхідно застосовувати ломи, кирки і клин`я(п.3.3 Інструкції). Викинутий з котловану або траншеї ґрунт слід розміщувати не ближче 0,5 м. від бровки (п.3.23 Інструкції).

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, перевірка знань цієї інструкції в ОСОБА_16 не проводилася, що доводить його недостатню кваліфікацію для виконання робіт в траншеї.

Як в апеляційній скарзі, так і в суді першої інстанції обвинувачений висловлював доводи щодо своєї незгоди з наявністю в його діях складу правопорушення, при цьому такі доводи обвинувачено виступали предметом детального дослідження суду першої інстсмнції, і їм судом надана належна оцінка.

Так, ОСОБА_9 стверджував, що він не може бути суб`єктом передбаченого ч.2 ст. 272 КК України злочину так як він не мав достатньої компетенції виконувати обов`язки директора підприємства на час відсутності ОСОБА_21 та працювати головним інженером, не проходив відповідне навчання і його не ознайомлювали з посадовою інструкцією. Ці ж доводи обвинувачений зазначив і в апеляційній скарзі.

Однак, вивчивши матеріали провадження, з такими доводами обвинуваченого колегія суддів погодитись не може, оскільки, як правильно зауважив суд першої інстанції, ОСОБА_9 має вищу освіту, переведений на посаду головного інженера на підставі своєї ж заяви та тривалий час працював на вказаній посаді не відмовляючись від виконання своїх обов`язків з підстав своєї некомпетентності.

Крім цього, наказом директора підприємства від 22.01.2016 № 21, у тому числі і на ОСОБА_9 покладався обв`язок у березні 2016 року провести зайняття з робітниками транспортного цеху, газового господарства та житлової дільниці на знання законодавства з питань охорони праці (а.с.52 т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 наголошував, що з таким наказом не ознайомлювався і такий наказ безпідставно врахований судом пешої інстанції, оскільки він, на перконананя обвинуваченого, стосується призначення особи, відповідальної за справний стан і безпечну дію посудин, що працюють під тиском та відповідальної особи по нагляду за технічним станом та експлуатацією посудин, що працюють під тиском, а не щодо навчань з питань охорони праці.

Такі висновки апелянта колегія суддів вважає передчасними, осільки враховуючи вазаний наказ, як доказ вини обвинуваченого, суд першої інстанції керувався безпосередньо тим, що такий документ свідчить про обов`язок ОСОБА_9 знати вимоги Закону України «Про охорону праці» та інших нормативних актів в цій сфері, в тому числі інструкцій, які діяли на підприємстві.

Суд слушно звернув увагу на положення ст.6 Закону України «Про охорону праці» відповідно до якої ОСОБА_9 , між іншого, міг відмовитися від організації проведення робіт 18.06.2016 року, оскільки працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля, але цього не зробив.

Крім того, відповідно до затвердженого наказом №336 від 29.12.2004 року Міністерства праці та соціальної політики України Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, Випуск 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» (далі Довідник), який є нормативним документом, обов`язковим з питань управління персоналом на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм власності та видів економічної діяльності (п.1 Загальних положень Довідника), служить основою для розроблення посадових інструкцій працівникам, які закріплюють їх обов`язки, права та відповідальність і є загальнодоступним, в розділі «Кваліфікаційні характеристики. Керівники. 7 Головний інженер» визначені обов`язки головного інженера. Зокрема останній здійснює контроль за додержанням проектної, конструкторської і технологічної дисципліни, правил та норм з охорони праці, виробничої санітарії та пожежної безпеки, вимог природоохоронних, санітарних органів, а також органів, що здійснюють технічний нагляд. Забезпечує своєчасну підготовку технічної документації (креслень, специфікацій, технічних умов, технологічних карт тощо). Є першим заступником директора підприємства і несе відповідальність за результати та ефективність виробничої діяльності. Повинен знати: законодавчі та нормативні правові акти, які регламентують виробничо-господарську та фінансово-економічну діяльність підприємства; постанови органів державної влади та місцевого самоврядування, які визначають пріоритетні напрями розвитку економіки та відповідної галузі, організаційно-розпорядчі документи та нормативні матеріали інших органів, що стосуються діяльності підприємства; профіль, спеціалізацію та особливості структури підприємства; ринкові методи господарювання та управління підприємством; економіку та організацію виробництва, праці та управління; основи трудового законодавства.

При цьому, ОСОБА_9 з 18.07.2016 року виконував обов`язки директора КП «Буринь-теплосервіс» і, в силу ст.ст.13,18 Закону України «Про охорону праці», діючи як уповноважена особа роботодавця, зобов`язаний був створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, а також не допускати до роботи працівників, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці при виконанні робіт з підвищенню небезпекою, зокрема до ти робіт, які виконував загиблий ОСОБА_16 .

Також, з висновку судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності № 13752 від 19.06.2017 року та висновку додаткової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності № 99 від 23.02.2018 року, судом першої інстанції встановлено, що кваліфікація ОСОБА_16 була недостатньою для виконання ним робіт по прокладці труби водопроводу в траншеї 18.07.2016 року. Причиною нещасного випадку, що стався із оператором очисних споруд КП «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_16 18.07.2016, є перебування його у траншеї глибиною близько 1.8 м з вертикальними стінками без кріплення, що суперечить вимогам п. 10.2.4 ДБН А.3.2-2-2009. Умови роботи ОСОБА_16 не відповідали вимогам п. 10.2.4 ДБН А.3.2-2-2009. В.о. директора КП «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_9 під час організації та проведення робіт з капітального ремонту водогону по вул. Михайлівська в м Буринь не були дотримані вимоги нормативних документів з охорони праці, а саме ст. 18 Закону України «Про охорону праці», п.п. 3.1, 4.1, 6.4 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, п.п. 4.21, 10.1.3, 10.1.7, 10.1.12, 10.2.4 ДБН А.3.2-2-2009. Невиконання даних вимог знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з настанням нещасного випадку з оператором очисних споруд ОСОБА_16 (а.с.152-172).

В суді першої інстанції сторони захисту стверджувала, що вказані висновки суперечать один одному, на що суд правильно відповів тим, що ці твердження хибні, оскільки судом було встановлено, що додаткова експертиза №99 від 23.02.2018 року була проведена з врахуванням більшого об`єму доказів, які були надані експерту. У ході дослідження експертом додатково надавалася оцінка діям посадових осіб підприємства та працівників з врахуванням нових доказів, у тому числі, які містилися в показаннях ОСОБА_9 та інших осіб.

Та обставина, що експерт з врахуванням нових досліджених доказів прийшла до переконання, що директором КП «Буринь-теплосервіс» ОСОБА_21 також не було дотримано п.4.1,5.1 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, і це перебуває у причинному зв`язку з настанням нещасного випадку з оператором очисних споруд ОСОБА_16 , не спростовує доводів обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_9 злочину передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Крім цього, в судовому засіданні суду першої інстанції експерт звернула увагу суду, що ці порушення мали місце так як ОСОБА_21 не забезпечив у встановлені нормативними актами строки проходження ОСОБА_9 спеціального навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

На перконання колегії суддів суд слушно зауважив на тому, що матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_21 закриті постановою слідчого, яка не оскаржувалася (а.с.95,96 т.3). Але ця обставина немає значення для надання оцінки діянню ОСОБА_9 , оскільки відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а підстав виходу за межі зазначеного обвинувачення, передбачених ч.3 цією статті, суд не встановив.

Також як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі обвинувачений стверджував, що існують обставини, які повністю виправдовують його, а саме його усна заборона проводити роботи в траншеї ОСОБА_16 та ОСОБА_15 після обіду 18.07.2016 року, яку він передав через слюсаря ОСОБА_19 .

У відповідь на вказане, колегія суддів зауважує на правильній оцінці суду першої інстанції, з якою погоджується і апеляційний суд, що ОСОБА_19 не був керівником робіт чи посадовою особою, яка за своїм службовим становищем на підприємстві могла віддавати накази чи розпорядження, обов`язкові для виконання ОСОБА_16 та ОСОБА_15 ..

При цьому, свідок ОСОБА_15 спростовуючи покази ОСОБА_19 , зазначав, що ОСОБА_19 , коли виїжджав на інший об`єкт, повідомив йому, щоб вони із ОСОБА_16 його чекали.

При цьому, прямої заборони шляхом відання усного наказу чи розпорядження на зупинення виконання робіт в траншеї ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , як керівник цими роботами з підвищеною небезпекою, безпосередньо зазначеним працівникам не здійснив, не дивлячись на те, що покинув місце роботи, виїхавши на інший об`єкт.

Вказане підтверджується і матеріалами перевірки спеціального розслідування нещасного випадку, яка була проведена відповідно комісією, утворено наказом начальника Держпраці у Сумській області Управління від 19.07.2019 року №230-АГ (а.с.1-144 т.4).

Зокрема, як правильно зауважив суд, надаючи письмові пояснення комісії ОСОБА_9 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 не повідомляли, що ОСОБА_9 заборонив проводити роботи після обіду 18.07.2016 року без нього (а.с.69,71,72,75,77,78 т.4).

Не зміг в суді першої інстанції належними чином аргументувати зміну своїх показів (в частині наявності заборони на роботи від ОСОБА_9 ) і свідок ОСОБА_19 .

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Луценко проти України»: якщо національні судові органи зіштовхуються з кількома суперечливими версіями правди, які пропонує одна особа, їхня остаточна перевага показанням, даним слідчим органам перед тим, що дані у відкритому суді, сама собою не є проблемою з погляду Конвенції, якщо ця перевага обґрунтована й самі показання особа дала добровільно.

За таких обставин, покази свідка ОСОБА_19 в цій частині, обгрунтовано викликали в суду першої інстанції розумний сумнів на предмет їх достовірності, вони суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи, а тому, вони правильно не покладені судом в основу вироку.

Також, як в суді першої інстанції, так і в доводах апеляційної скарги обвинувачений стверджував, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 самі спровокували зсув землі в траншею, бо послабили стінки траншеї витягуючи з неї цеглу та дріт, однак до таких тверджень слід віднестись критично, оскільки вказане спростовується вищенаведеними доказами, в тому числі висновком додаткової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності №99 від 23.02.2018 року, і суперечать встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам справи.

З цих же причин колегія суддів, як і суд першої інстанції, не бере до уваги висновок службового розслідування нещасного випадку, складений комісією КП «Буринь-теплосервіс» (а.с.75-77 т.2), про що також вів мову обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.

З акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 17.10.2016 року форма Н-5(а.с.18-27 т.4) видно, що серед інших порушень, ОСОБА_9 допустив до виконання робіт працівників у виїмках з вертикальними стінками без кріплення стінок, а також де ґрунт, що виймається з виїмки, був укладений на такій відстані від краю виїмки, за якої виникла небезпека обвалення стінок чим порушив вимоги п.п.10.2.4, 10.1.12 ДБН та ст.13 Закону України «Про охорону праці».

Аналогічні порушення допущені обвинуваченим вказані і в акті №1 форми Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом (а.с.11-17 т.4).

З дозволу №417.13.59 судом першої інстанції встановлено, що КП «Буринь-теплосервіс» мало право виконувати роботи в колодязях, шурфах, траншеях, котлованах (а.с.109 т.2).

Відповідно до ордеру №3, виданого виконавчим комітетом Буринської міської ради, КП «Буринь-теплосервіс», надано дозвіл на проведення земляних робіт, відповідно до робочого проекту, по капітальному ремонту зовнішнього водогону по вулицях Городецька, Михайлівська, Заводська, Мічуріна в м. Буринь Сумської області (а.с.36 т.2).

Між тим, з архітектурно-будівельної документації КП «Буринь-теплосервіс» судом було встановлено, що робочий проект на реконструкцію та ремонт водогону по вулиці Михайлівська (колишня вул. Постишева) розроблений не був (а.с.81-107 т.2).

Також, в апеляційній скарзі обвинувачений стверджував, що на час нещасного випадку з потерпілим взагалі не виконував обов`язків директора підприємства, оскільки з відповідним наказом ознайомився 18.07.2019 року близько 15.40 год. що підтверджує свідок ОСОБА_13 . Також, просив врахувати і те, що наказ директора КП «Буринь-теплосервіс» від 05.07.2019 року № 61-к «Про надання щорічної відпустки» ОСОБА_14 не був погоджений Буринською міською радою, а тому він не мав юридичної сили і не створював юридичних наслідків.

З такими доводами колегія суддів погодитись не може, оскільки вони суперечать встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам справи та самими поясненями обвинуваченого, який між іншого, зазначав, що 18.07.2019 року дійсно зранку близько 08.00 год. він, майстер ОСОБА_12 та ще приблизно 3-4 працівники КП «Буринь-теплосервіс» зібрались біля приміщення підприємства по вул. Набережна, 9 та в довільній розмові з`ясували хто якими робочими питаннями буде займатися протягом дня. Тим самим обвинуваченим займався організацією роботи працівників, фактично виконуючи обов`язки начальника. ОСОБА_9 не відмовився від виконання цих обов`язків, з об`єктивних на його переконання причин, які на його думку мали тоді міце.

Факт того, що йому, ніби то було не відомо чи проводився раніше директором або майстрами інструктаж з працівниками, не звільняє його від відповідальності.

Таким чином, дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні злочину за вищевказаних обставин знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.272 КК України, так як він вчинив порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, будучи особою яка зобов`язана їх дотримувати, що спричинило загибель людини.

Також суд першої інстанції обгрунтовано зауважив на тому, що сторна обвинувачення, правильно кваліфікуючи дії обвинуваченого, помилилася у викладенні виду форми вини останнього, визначивши її як злочинну самовпевненість, тобто коли особа передбачала настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Між тим наведеними вище доказами беззаперечно доведено, що ОСОБА_9 проявив саме злочинну недбалість, тобто не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен і міг їх передбачити.

Враховуючи викладне, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в частині скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового, виправдувального вироку, а тому відмовляє обвинуваченому в задовленні цих вимог.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, то тут колегія суддів встановила наступне.

Так, згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З матеріалів спарви вбачається, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу, зокрема те, що ОСОБА_9 одружений, характеризується позитивно, працює, раніше не судимий, відсутність обставин які б отяжували покарання та обставину, яка пом`якшує покарання позитивні дані, що характеризують особу обвинуваченого і дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення йому передбаченого Законом основного покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті 3 роки, та додаткового покарання - позбавленням права обіймати посади строком на 2 роки, якими передбачено забезпечення дотримання підлеглими працівниками правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві, яке суд визнав необхідним і таким, що буде достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів.

В ході апеляційного розгляду як обвинувачений, так і сторона захисту, окрім іншого просила колегію суддів переглянути вирок суду і в частині призначення ОСОБА_9 основного виду покарання позбавлення волі, і наводячи ряд обставин, просила його пом`якшити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Згідно п.1 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкоті кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів справи, а також наданих обвинуваченим матеріалів в ході апеляційного її перегляду, ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, дружину, матір зі слабким здоров`ям, шкодує і засуджує недбалість, яка мала місце при виконанні працівниками ремонтних робіт, в апеляційному суді просив вибачення перед потерпілою ОСОБА_7 , матір`ю загиблого, вживав заходів по відшкодуванню їй та дружині загиблого шкоди, про що свідчать надані ним підтверджуючі документи. Зазначав, що з підприємства де сталася подія, за яку він притягується до відповідальності, звільнився за власним бажанням, оскільки не зміг там далі працювати за відсутності кервництвом належної організації роботи.

Відповідно до санкції ч.2 ст. 272 КК України передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до 5 років або позбавленням волі на строк до 8 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років.

Тобто санкція частини статті дозволяє призначити обвинуваченому основне покарання у виді: обмеження або ж позбавлення волі.

Враховуючи вище викладене, а також аналізуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, його особу, а таж з метою надання обвинуваченому можливості допомагати як своїй матері зі слабким здоров`ям так і матері та дружині загиблого, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 272 КК України, однак у виді обмеження волі на той же строк що визначив суд першої інстанції 3 роки.

Тому, керуючись п.2 ч.1 ст. 407 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому основного виду покарання 3 роки позбавлення волі, колегія суддів вважає за необхідне змінити на 3 роки обмеження волі. В іншій частині призначеного покарання (додаткового) вирок суду апеляційний суд залишає без зміни.

Повертаючись до вимог іншої апеляційної скарги представника цивільного відповідача, який вирок суду першої інстанції оскаржував в частині стягнення з КП Буринської МР Сумської області «Буринь- теплосервіс» моральної шкоди потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , прохаючи зменшити її розмір, то тут колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів спарви потерпілими по справі ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , кожною окремо, було заявлено цивільний позов до Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс» про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 грн та витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн, кожній.

З вимогами заявленого позову суд першої інстанції погодився частково та з КП Буринської МР Сумської області «Буринь- теплосервіс» на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 стягнув кожній по 100 000 грн моральної шкоди.

Стягуючи такий розмір моральної шкоди суду першої інстанції виходив з того, що така шкода потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 заподіяна у зв`язку перенесеними душевними стражданнями внаслідок втрати близької людини сина та чоловіка, відповідно, в результаті чого були порушені їхні нормальні життєві та родинні зв`язки, вони пережили і переживають глибокі моральні страждання, змінився спосіб їхнього життя.

Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи при цьому характер та обсяг страждань які зазнали позивачі, фактичні обставини справи, суд першої інстанції погодився з доводами останніх про стягнення з цивільного відповідача в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди на їх користь по 100 000 грн, кожній, у зв`язку з чим цивільні позови в цій частині задовольнив.

В іншій частині позову стягнення витрат на правову допомогу, суд відмовив за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача з фактом завдання потерпілим моральної шкоди погоджувався, однак її розмір в 200 000 грн ввжав завищеним, оскільки зі сторони потерпілого вбачав порушення та наголошував, що підприємство несе збитки і немає стільки коштів на відшкодування.

До вказаних доводів апелянта колегія суддів відноситься критично, оскільки склад передбаченого ч.2 ст. 272 КК України кримінального правопорушення встановлено в діях обвинуваченого ОСОБА_9 , який на той час виконував обов`язки керівника цього підприємства і з вини якого загинув працівник цього підприємства, а факт відсутності в підприємства коштів не звільняє його від обов`язку по їх відшкодуванню.

Тому, в задоволенні скарги представника цивільного відповідача КП Буринської МР Сумської області «Буринь- теплосервіс» ОСОБА_12 , колегія суддів відмовляє та залишає вирок суду першої інстанції, в цій частині, без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково, а в задоволенні апеляційної скарги представника цивільного відповідача КП Буринської МР Сумської області «Буринь- теплосервіс» ОСОБА_12 , відмовити.

Вирок Буринського районного суду Сумської області від 09 серпня 2019 року, відносно ОСОБА_9 , в частині призначення покарання, змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України, до покарання у виді 3 років обмеження волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4