Єдиний унікальний №243/5189/17
Провадження №1-кп/243/77/2023
УХВАЛА

І м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2023 року

Судова колегія Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, що відбувається дистанційно за допомогою відео конференції з використанням власних технічних засобів на підставі наказу голови суду № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0000057 від 16.02.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов'янська, Донецької області, місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Слов'янська, Донецької області, місце проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Слов'янська, Донецької області, місце проживання: АДРЕСА_3 ;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України.

На адресу суду від прокурора ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії особливо тяжких, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років, про що в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів. Кримінальне провадження знаходиться на стадії початку судового розгляду, а тому з огляду на стадію кримінального провадження не можуть підлягати окремому вирішенню питання щодо оцінки доказів, з огляду на їх належність, допустимість та достатність для визнання обвинуваченого винуватим або невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, але підлягають оцінці характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. В клопотанні прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки у випадку не продовження чи зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який та такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та перебуваючи поза межами установи виконання покарань, ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_8 та свідків в даному кримінальному провадженні: спробувати схилити їх до зміни своїх показань. Також, обвинувачений ОСОБА_5 ніде не працює та немає стабільного джерела доходів, його протиправні дії носили тривалий характер та були припинені співробітниками правоохоронного органу, у зв`язку з затриманням, наявний також ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення. Також встановлено, що ОСОБА_5 , раніше судимий за вчинення тяжкого злочину поєднаного з насиллям, перебував під адміністративним наглядом. Вважає, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На адресу суду від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, за місцем мешкання її підзахисного, за адресою: АДРЕСА_4 , з 18 години 00 хвилин до 06 годин 00 хвилин наступної доби. Своє клопотання захисник обґрунтувала тим, що ОСОБА_5 знаходиться під вартою тривалий час, а тому, наявність ризиків, яку зазначає прокурор в своєму клопотанні, зникла. Вважає запобіжний захід відносно її підзахисного у вигляді тримання під вартою занадто суворим та таким, що наразі не відповідає ступеню ризиків у даному кримінальному провадженні. Вказала, що ОСОБА_5 має на меті налагодити своє життя та мешкати зі своєю матір`ю, яка під час воєнного стану у країні залишилася одна.

На адресу суду від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшло клопотання в порядку ст. 201 КПК України про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно нього можливо змінити тому, що наразі він не відповідає ступеню ризиків у даному кримінальному провадженні, на які посилається прокурор.

Відповідно до Закону України від 13.04.2020 року «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк колегією суддів розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Оскільки, головуючий по справі - суддя ОСОБА_9 перебуває на лікарняному, а до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого неможливо розглянути клопотання про продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначеним колегіальним складом суду, суддя ОСОБА_1 , враховуючи черговість призначення суддів до розгляду цієї справи, приходить до висновку про необхідність вирішення зазначеного питання одноособово.

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання, просив його задовольнити. Заперечував стосовно клопотання обвинуваченого та адвоката ОСОБА_4 .

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 заперечувала стосовно клопотання прокурора, в його задоволення просила відмовити. Вважає, що можливо змінити запобіжний захід відносно її підзахисного з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби. Підтримала своє клопотання та клопотання свого підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового засідання висловлював заперечення стосовно клопотання прокурора, в задоволенні клопотання прокурора просив відмовити. Підтримав своє клопотання про зміну запобіжного заходу та клопотання свого захисника - адвоката ОСОБА_4 .

Інші учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду клопотання.

Заслухавши думки та позиції прокурора, обвинуваченого та його захисника, при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судова колегія встановила такі обставини та відповідні ним докази.

Станом на теперішній час у Слов`янському міськрайонному суді перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою суду ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово був продовжений судом.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, а також до п. 6.14 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановити такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження. У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту. У зв`язку з відсутністю головуючого судді по справі - ОСОБА_9 вказані клопотання розглядаються іншим суддею зі складу колегії суддів - суддею ОСОБА_1 відповідно до вимог п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України.Так, відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу

Колегія суддів зазначає, що ризиками про які було зазначено прокурором у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, проте, ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу, оскільки при вирішенні вказаного питання, окрім цих обставин, суд приймає до уваги й інші обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України.

Як зазначає Європейський суд з прав людини - у будь якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. Проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).

Доводи та обґрунтування захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 та самого обвинуваченого, як в контексті пред`явленого обсягу обвинувачення, а також характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, так і наявності суспільного інтересу у даному кримінальному провадженні - не перевищують загально суспільного інтересу у даній кримінальній справі, який по - перше з урахуванням обставин злочину, його тривалості та тяжкості є наявним в даній справі та виправдовує, як виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями, а по - друге полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на теперішній час не відпали та продовжують існувати. Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на об`єктивних обставинах у справі.

Аналізуючи доводи обвинуваченого та його захисника, судова колегія зауважує, що особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного чи обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. Судова колегія погоджується з доводами обвинуваченого та його захисника в тій частині, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого з часом зменшуються, однак зазначає, що встановлені судом ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого та підстави їх наявності станом на момент розгляду клопотання не стали настільки меншими, щоб суд міг встановити достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для виконання завдань кримінального провадження.

Колегія суддів вважає обґрунтованим твердження прокурора про те, що продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілого, не допитаних свідків, оскільки на теперішній час за клопотанням обвинувачених та їх захисників судовий розгляд даного кримінального провадження розпочато з початку, а тому є необхідність у допиті потерпілого та не допитаних свідків, і приймаючи до уваги ймовірне намагання обвинуваченого у випадку зміни запобіжного заходу вчинити дії направлені на примусову зміну пояснень потерпілого та свідків на свою користь, колегія суддів, вважає, що на сьогоднішній день продовжує існувати ризик можливого незаконного впливу ОСОБА_5 , на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане колегія суддів зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.

Оцінюючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, колегія суддів зазначає, що ризиком, передбаченим ст. 177 КПК України у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, а тому суд оцінюючи ймовірність такої поведінки обвинуваченого, в контексті прийняття рішення про продовження строку дії запобіжного заходу, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності наявності вказаних ризиків. Крім того відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема, колегія суддів зазначає, що існування ризиків незаконного впливу на потерпілого та свідків, можливість переховування обвинуваченого від правосуддя у випадку зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або на інший не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід, прокурор в клопотанні обґрунтовує тим, що оскільки обставини та характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 , свідчать про те, що, покарання за вчинення вказаних злочинів передбачає позбавлення волі на строк до 15 років, то обвинувачений задля уникнення покарання зможе, знаходячись поза межами установи виконання покарань, здійснити дії щодо примушування зміни показань свідками та потерпілим на свою користь, або ж перешкоджання судовому розгляду шляхом переховування від правосуддя.

Оцінивши всі доводи та обґрунтування клопотання надані прокурором про існування вищевказаних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні повністю та обґрунтовано довела, що на теперішній час продовжують існувати ризики того, що обвинувачений у разі зміни запобіжного заходу на захід не пов`язаний з триманням під вартою, зможе переховуватись від суду задля уникнення можливого покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжкими та тяжким за вчинення яких можливе покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинуваченому, можливий як незаконний вплив обвинуваченого на потерпілого ОСОБА_8 та свідків у даному кримінальному провадженні, так і вірогідність уникнення покарання, шляхом переховування від суду - що в свою чергу може мати негативні наслідки, як для інтересів суспільства так і для відправлення судочинства по даній кримінальній справі в контексті всебічності, обґрунтованості та законності ухваленого кінцевого рішення.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Як зазначає Європейський суд з прав людини - у будь якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. Проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).

У відповідності до п.п. 61, 62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, який ніде не працює та немає стабільного джерела доходів, його протиправні дії носили тривалий характер до затримання, наявний також ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення, раніше судимий, що також підтверджує доводи сторони обвинувачення про наявність ризику вчинення ним нового кримінального провадження суд вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду. Суд вважає, що обвинувачений з метою уникнути покарання у виді позбавлення волі може ухилитись від суду, чим перешкоджатиме встановлення істини у кримінальному провадженні.

Суд погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що на даному етапі судового розгляду ще не встановлені та не досліджені судом обставини кримінального правопорушення. Таким чином, ОСОБА_5 шляхом психологічного та фізичного впливу на свідків та потерпілого, з метою надання ними неправдивих показів або зміни раніше наданих показів на інші, що значно може ускладнити об`єктивність розгляду справи.

Ризик можливого переховування від суду обумовлен тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років. Будучи особою раніше судимою за злочин проти життя та здоров`я особи, усвідомлюючи, що за скоєння вказаного злочину йому можливо буде призначено покарання, передбачене санкціями статей у виді позбавлення волі на тривалий час, може побудити його на спробу ухилення від суду.

Таким чином, обмеження права ОСОБА_5 на свободу у даному випадку на теперішній стадій судового розгляду є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб запобігти вказаним ризикам.

Судовою колегією приймається до уваги, що ОСОБА_5 утримується під вартою з 02.03.2017 року, однак в даному випадку, з огляду на практику Європейського суду, враховуючи тяжкість злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , спосіб їх можливого вчинення останнім та суспільний інтерес, обмеження права обвинуваченого на свободу є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ризику переховування обвинуваченого, впливу на потерпілого, свідків, інших учасників кримінального провадження, забезпечення належного виконання їм своїх процесуальних обов`язків.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою у вигляді домашнього арешту, про який вказували обвинувачений та його захисник - адвокат ОСОБА_4 , колегія суддів зауважує, на те, що Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» контроль за виконанням обвинуваченим умов запобіжного заходу, який буде не пов`язаний з триманням під вартою, здійснювати буде не можливо.

Крім того, з огляду на характер інкримінованих злочинів, за фактами вимагання з погрозою насильства над потерпілим, заподіянні насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, викрадення людини та скоєння розбійного нападу, вчинення організованою групою, чітким є переконання колегії суддів, що на теперішній час інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1-3 ч.1 ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого, не виключають можливості тримання його під вартою, відсутність жодних належних медичних відомостей чи письмових доказів, які б свідчили, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє, чи взагалі виключає можливість його перебування в установі виконання покарань.

Судовою колегією приймаються до уваги доводи прокурора вказані стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 в тій частині, що він ніде не працює та немає стабільного джерела доходів, його протиправні дії носили тривалий характер та були припинені співробітниками правоохоронного органу, у зв`язку з затриманням, наявний також ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення. Також встановлено, що ОСОБА_5 , раніше судимий за вчинення тяжкого злочину поєднаного з насиллям, та перебував під адміністративним наглядом. Перебуваючи на волі може переховуватись, змінити своє місце проживання, та не виконувати законні вимоги суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином.

Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей щодо обвинувачення ОСОБА_5 у скоєнні особливо тяжких та тяжкого кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а саме позбавлення волі на строк до 15 років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність відомостей, медичних висновків та письмових доказів, які б виключали на теперішній час можливість тримання його під вартою, або висновків експертиз, які б свідчили, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє перебувати під вартою на теперішній час, чи взагалі виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_5 у разі зміни запобіжного заходу або його скасування зможе переховуватись від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки можливість уникнення покарання може бути для обвинуваченого меншим злом ніж процедура його відбування у разі визнання його винним, а також можливість впливу на потерпілого ОСОБА_8 та свідків у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, слід продовжити ще на 60 днів.

У світлі положень ст. 28 КПК України, з урахуванням специфіки інкримінованих обвинуваченому злочинів, дане кримінальне провадження є в вочевидь складним. Відповідно, колегія суддів не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Окрім того, судова колегія наголошує, що з встановлених судом обставин вбачається, що лише такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків у повній мірі. За наведених обставин клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід задовольнити.

Колегія суддів, з огляду на норми чинного кримінального процесуального законодавства, також розглянула й всі альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, які зазначені в ст. 176 КПК України, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого на теперішній час не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У відповідності до положень п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави обвинуваченому не визначається у зв`язку із вчиненням обвинуваченим ОСОБА_5 злочину із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 331, 375, 376 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотань захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Іван-Франківська установа виконання покарань» (№12) - задовольнити. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто з 09.01.2023 року по 09.03.2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань» (№12) Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації

Міністерства юстиції України для виконання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п'яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

. Повний текст ухвали виготовлений 09.01.2023 року

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1