1Справа № 335/8616/22 1-кп/335/421/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001420 від 09.11.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новодніпровка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, українця, громадянина України, який має базову середню освіту, неодруженого, який малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, має хронічні захворювання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та не має фактичного місця мешкання, раніше судимому: 08.02.2005 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробування на 2 роки; 01.06.2006 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробування на 3 роки;09.10.2008 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16.06.2011 року умовно-достроково, невідбутий строк: 07 місяців 07 днів;07.02.2012 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 30.07.2014 року умовно-достроково, невідбутий строк: 06 місяців 06 днів; 18.11.2015 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 18.08.2017 року умовно-достроково, невідбутий строк: 01 рік 03 місяці 19 днів; 30.05.2018 року Комунарським районним содом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 26.06.2019 року за відбуттям строку покарання; 30.03.2021 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, звільнений 30.06.2021 року за відбуттям строку покарання; 04.08.2022 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи особою неодноразово засудженою за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 08.11.2022 року приблизно о 18:30 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, повторно, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у приміщенні палати № 10 КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 80, де він перебував в якості пацієнта, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном марки «XiaomiRedmi 9C 2/32 Gb» в корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_4 , утримуючи при собі вищевказаний мобільний телефон, не маючи наміру повертати його ОСОБА_6 , зник з місця скоєння кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 9C 2/32 Gb» в корпусі чорного кольору, складає 4 559 гривень 05 копійок.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 4 559 гривень 05 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, яке кваліфікується як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Окрім цього, 09.11.2022 року в період часу з 05:06 по 05:43 годину, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, введеного на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, маючи доступ до мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 9C 2/32 Gb» в корпусі чорного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_6 , без дозволу останнього, зайшов до автоматизованої системи віддаленого доступу «ПУМБ 24», логін та пароль від якого йому було відомо. Використовуючи можливість керування рахунками у вказаному додатку, ОСОБА_4 здійснив переведення грошових коштів на загальну суму 12000 гривень з банківського рахунку НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 на рахунки мобільних операторів, а саме НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 .

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 12 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, яке кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проводився лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, які представлені стороною обвинувачення і докази, які зібрані в ході судового розгляду та надані сторонами, оцінивши їх в своїй сукупності, вислухавши пояснення потерпілого, свідка, обвинуваченого, суд приходить до таких висновків.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суддя і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в суді пояснив, що вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнає у повному обсязі і вказав, що 08.11.2022 року він знаходився у лікарні, спілкувався з ним, взяв у ОСОБА_6 мобільний телефон, у палаті був техперсонал, а тому він вийшов в коридор подзвонити щоб взяти для ОСОБА_6 наркотик, йому сказали що є, гроші вже були заплачені, пішов, взяв наркотик і на «приході» заснув, вранці прокинувся телефону немає. Пояснив, що з 01.11.2022 по 08.11.2022 перебував у лікарні з ножовим пораненням, спочатку лежав в одній палаті, потім у 10 палаті. Зі ОСОБА_6 перебував з товариських довірливих стосунках. Прохав у нього мобільний телефон, брав рази 2-3. Телефон був Редмі 9 колір чорний. Про те, що ОСОБА_6 створював додаток чув, на пропозицію про допомогу йому було відмовлено, чув пін-код - п`ять трійок, пін-код і все. Також він знав, що ОСОБА_6 08.11.2022 отримав значну суму грошей на карту. Мета взяти телефон це подзвонити спитати чи є наркотик. Йому сказали, що є і він пішов за наркотиком. Більше не повернувся, бо його виписали. ОСОБА_6 не сказав, що уходить, бо поруч була медична сестра і могла це почути. Був у Ахінько, взяв наркотик, телефон ОСОБА_6 був при ньому. Коли вжив наркотик вирубився і заснув, прокинувся поруч дружина ОСОБА_7 , телефону не має. В ніч з 08 на 09 листопада телефон був при ньому, він його поставив на зарядку, яку дав ОСОБА_7 та після цього заснув. Коли вживає наркотики він усе розуміє і пам`ятає, того вечора він заснув, тому що раніше вживав наркотики і нова доза призвела до того, що він вирубився. Оплату за наркотики переводив ОСОБА_8 на картку 08.11.2022 року. ОСОБА_4 вказав, що він грошей з рахунку потерпілого не крав, а телефон хотів повернути, але його затримала поліція.

У зв`язку із тими обставинами, що ОСОБА_4 заперечував причетність до вчинення вказаних злочинів, судом досліджені докази, надані прокурором у повному обсязі, а саме допитано потерпілого ОСОБА_6 , допитано свідка ОСОБА_9 , досліджені письмові докази та оглянуто в судовому засіданні речовий доказ.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст. ст. 85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні 24.01.2023 року пояснив, що разом із ОСОБА_4 вони лежали у лікарні№5, його підселили до нього у палату №10. Познайомилися вони поки лікувалися, пили чай, каву, ОСОБА_4 брав його телефон дзвонити, потім повертав, все нормально. Тут ОСОБА_4 побачив, що йому на карточку надійшли гроші, взяв його телефон подзвонити і все - зник. Потерпілий повідомив, що на витяжці лежав, тому рухатися не міг. Дзвонив ОСОБА_4 , він трубку не брав. Чекав ОСОБА_4 до ранку до 8 години, його так і не було.

На уточнюючі питання учасників процесу потерпілий також повідомив, що ОСОБА_4 зняв гроші 12000 грн. з його картки. Телефон у нього був Редмі 9С чорного кольору. ОСОБА_4 знав пароль, оскільки до нього приїжджала дівчина ОСОБА_10 , допомагала встановити карточку, він ОСОБА_10 ці дані повідомляв, а ОСОБА_4 пароль і почув. Карточка була прив`язана до телефону ПУМБ і додаток був прив`язаний. ОСОБА_4 збоку був і чув пароль. ОСОБА_4 знав пароль і логін ПУМБ, він його чув 100 відсотків. Потерпілий також вказав, що зранку картку заблокував. У нього було 2 телефони, додаток був на одному телефоні. Цим додатком він користувався на старому телефоні. Як гроші перекидавати потерпілий він не знав. ОСОБА_4 намагався це робити зайти в додаток, він намагався йому встановити цей додаток. ОСОБА_4 йому і встановив цей додаток, як-то підв`язав картку. ОСОБА_4 08.11.2022 попросив взяти телефон дівчині подзвонити, вийшов і зник. Він не знав, що ОСОБА_4 є наркозалежним. Вся палата чула пароль, один ОСОБА_4 «ходячий» був. ОСОБА_4 взяв телефон, він і викрав гроші. Телефон ОСОБА_4 взяв 08.11.2022 біля 18-19 години вечора. ОСОБА_4 зник без речей, залишив свій пакет з речами, все лишилося, він вибіг з лікарні. На ранок не повернувся, його більше не бачив. Покарання ОСОБА_4 просить визначити на розсуд суду. Також пояснив, що гроші знімалися по 600 грн. ОСОБА_4 знав, що йому щойно надійшли гроші, він чув телефону розмову. З ОСОБА_9 він не знайомий. У палаті вони були днів 7, до ОСОБА_4 була довіра і грошей йому давав, щоб той в магазин сходив, а він таке вчинив з ним.

Показаннями свідка ОСОБА_9 який у судовому засіданні 07.03.2023 року пояснив, що знайомий з ОСОБА_11 , він у нього проживав інколи. 08.11.2022 близько 20 години до нього зайшов ОСОБА_12 ввечері, пізно, залишився у нього ночувати і запропонував, в рахунок того, що він буде ночувати у нього дати грошей. Сказав, що: «.. є гроші, я їх перевести у готівку не можу, можу тобі поповнити рахунок на телефоні», у нього в руках був телефон чорного кольору. Годині о 4-5, під ранок, вони з ОСОБА_11 почали переводити гроші на поповнення його мобільного рахунку, на рахунок дружини ОСОБА_13 , сестри, сусіду по 600 грн. на інші номери, які він називав ОСОБА_4 .. Потім ОСОБА_11 сказав: «якщо бажаєш цей телефон-купи», він і купив у нього цей телефон. На телефон хтось постійно дзвонив і свідок зрозумів, що з телефоном щось не так і звернувся до поліції. Пояснив також, що телефон був Ксіоми редмі чорного кольору. ОСОБА_4 через банкінг у телефоні переводив кошти як оплату за те, що буде у нього проживати. Придбав телефон у ОСОБА_4 він під ранок після того, як гроші перевели. У заяві у поліцію він писав, що о 20 годині телефон придбав, однак коли це саме було не пам`ятає, під ранок о годині 4 чи 5й. Помилився мабуть, коли заяву писав щодо часу, оскільки ОСОБА_4 прийшов до нього близько 20 год. 08.11.2022 року тому, мабуть, так і написав у заяві. А купив телефон він у ОСОБА_4 під ранок, десь за 200 грн. не пам`ятає, до тисячі. Також вказав, що знайомі з ОСОБА_4 вони приблизно з півроку. Гроші ОСОБА_4 переводив за те, що він буде у нього жити, раніше він вже у нього ночував, за це 10000 грн. ОСОБА_4 на цю суму погодився, не заперечував. Переводив оплату на поповнення мобільних телефонів та назвав номери цих телефонів. Гроші потім знайомі могли перевести у готівку, потрібно лише було сказати пароль, який приходив на телефон. Свідок також вказав, що телефоном Ксіомі він не користувався, одразу здав у поліцію. Як ОСОБА_4 зайшов у додаток він не знає і не бачив. ОСОБА_4 . По 600 грн. переводив, бо більше ніж на 600 грн. поповнити рахунок не можна. Свідок також вказав, що поповнення були під ранок, гроші він потім виводив. На ранок почалися дзвінки невідомих, він запідозрив, що з телефоном не все гаразд, ОСОБА_4 залишився у нього вдома спати, а він повіз телефон у поліцію здати. Так як, він купив телефон, то і дозволу у ОСОБА_4 взяти телефон він і не питав. ОСОБА_4 прийшов до нього додому ввечері, він був у лікарні і сказав, що його виписали.

21.03.2023 року у судовому засіданні прийнята відмова прокурора від виклику іншої особи у судове засідання для допиту в якості свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування-свідка ОСОБА_14 . Інші особи для виклику та допиту в судовому засіданні в якості свідків не заявлялися і судом в умовах змагальності допитані усі заявлені сторонами свідки.

Аналізуючи та оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_6 суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються між собою із поясненнями свідка ОСОБА_9 , в частині тих подій, які потерпілий та свідок сприймали кожний безпосередньо та з іншими доказами по даному кримінальному провадженню, в тому числі і письмовими. Мотивів для обмови потерпілим та свідком обвинуваченого не встановлено, всі свідчення надавалися під присягою, свідок не відмовився від надання показів у статусі свідка, попереджений про кримінальну відповідальність, крім того, вказані особи впізнали обвинуваченого у судовому засіданні, як особу, що вчиняла злочин. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених потерпілим та свідком.

Оцінюючи пояснення ОСОБА_9 суд враховує також, що його покази про домовленість оплати за проживання у його квартирі з ОСОБА_4 узгоджується з тими обставинами, що переказ грошових коштів на поповнення мобільного рахунку ОСОБА_4 з рахунку потерпілого у ПУМБ, пароль та логін якого знав лише обвинувачений у сукупності з обізнаністю обвинуваченого про надходження на рахунок потерпілого значної суми коштів, здійснено на поповнення мобільних телефонів свідка та його знайомих, а не на рахунки чи телефони обвинуваченого. Тим більше, свідок згідно його пояснень, після отримання цих коштів, зрозумівши, що телефон з якого переводилися кошти на названі ним мобільні телефони його та знайомих, не належить ОСОБА_4 одразу ж звернувся до поліції і видавав цей телефон поліції повідомляючи про перекази коштів.

Крім зазначеного, пояснення потерпілого ОСОБА_6 узгоджуються і з показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_4 в частині тих обставин, що вони разом проходили лікування у лікарні, близько тижня знаходилися в одній палаті, товаришували, між виникли довірливі стосунки, ОСОБА_4 взяв телефон ОСОБА_6 зателефонувати та не попередивши ОСОБА_6 покинув установу лікарні з мобільним телефоном, який належить потерпілому, телефон не повернув та у лікарню не повернувся.

Окрім показань потерпілого та свідка, вина ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст.185 КК України, підтверджується також письмовими доказами, які відповідають вимогам передбаченим ст. ст. 85-87 КПК України, а саме:

- речовим доказом- мобільним телефоном Xiaomi Redmi 9C 2/32 Gb, який належить ОСОБА_6 , який визнано речовим доказом постановою слідчого від 15.11.2022 року та який оглянуто безпосередньо у судовому засіданні. Під час огляду вказаного мобільного телефону в судовому засіданні встановлено, що у даному телефоні встановлено додаток «ПУМБ 24», у який можливо зайти за умови вводу паролю та логіну.

-даними протоколу огляду предмету від 15.11.2022 року, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон Xiaomi Redmi 9C 2/32 Gb виявлені вхідні та вихідні дзвінки на мобільні номери НОМЕР_9 , здійснені 08.11.2022 року;

- висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №933-22 від 14.12.2022 року, згідно до якого ринкова вартість мобільного телефону Xiaomi Redmi 9C 2/32 Gb», в корпусі чорного кольору, на 08.11.2022 складала 4559,05 грн.

- даними звіту по транзакціях з використанням/без використання БПК, що випущені до рахунку НОМЕР_10 , власник рахунку ОСОБА_6 , отриманих на підставі постанови про тимчасовий доступ до речей та документів, згідно до яких по таблиці «операції по рахунку без використання картки» на вказаний рахунок ОСОБА_6 08.11.2022 року отримав 4000 грн. як допомога ВПО, у подальшому з цього рахунку 09.11.2022 у період часу з 05:06:37 по 05:43:26 здійснено витрати рівними платежами по 600 грн. на поповнення рахунків мобільних операторів Лайфселл, Київстар, Водафон.Усього здійснено 20 поповнень кожний по 600 грн., тобто витрачено з рахунку 12000 грн. Операції по рахунку з використанням картки здійснено 08.11.2022 о 11:11,11:40 год. надійшло на рахунок 1000,00 грн. та 29000,00 грн., всього 30000 грн.

-даними виписки /особовий рахунок з 01/11/2022 по 10/11/2022 клієнта ОСОБА_6 згідно до якого на цей рахунок надійшло 08.11.2022- 1000,00 грн., 29000,00 грн., 4000,00 грн. , витрачено 09.11.2022 у період часу з 05:06:37 по 05:43:26 здійснено витрати рівними платіжками по 600 грн. на поповнення рахунків мобільних операторів Лайфселл, Київстар, Водафон. Усього здійснено 20 поповнень кожний по 600 грн., тобто витрачено з рахунку 12000 грн.

-даними виписки із медичної карти стаціонарного хворого №13553 ортопедотравматологічне відділення КНП «МЛЕ та ШМД`ЗМР , згідно до якої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував у стаціонарі у палаті №10 з 20.10.2022 по 09.12.2022 року.

-даними виписки із медичної карти стаціонарного хворого №13765 ортопедотравматологічне відділення КНП «МЛЕ та ШМД`ЗМР , згідно до якої ОСОБА_4 перебував у стаціонарі у палаті №10 з 01.11.2022 по 08.11.2022 року.

Згідно витягу з ЄРДР № 0001420, внесено 09.11.2022 відомості за ч.2 ст.190 КК України, за обставинами того, що 09.11.2022 до ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 09.11.2022 приблизно о 08:25 невстановлена особа, перебуваючи у приміщенні КУ «КНП та ШМЗ» ЗОР шляхом обману заволоділа мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_6 , який перебуває на лікуванні у вказаному закладі. Також, 09.11.2022 до ЄРДР внесено відомості за ч.4 ст.185 КК України, за обставинами того, що 09.11.2022 до ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 09.11.2022 приблизно о 08:25 невстановлена особа, перебуваючи у приміщенні КУ «КНП та ШМЗ» ЗОР шляхом обману заволоділа мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_6 який перебуває на лікуванні у вказаному закладі. В подальшому, невстановлена особа, за допомогою мобільного додатку, який встановлений на телефон потерпілого, викрав грошові кошти на суму 12000 грн, перерахувавши їх на банківські картки знайомим, тим самим завдав матеріальної шкоди на вказану суму.

Згідно заяви ОСОБА_9 від 09.11.2022 року, ОСОБА_15 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон Xiaomi Redmi 9C 2/32 Gb чорного кольору, який йому приблизно о 20 год. 08.11.2022 року продав за 200 грн. малознайомий на ім`я ОСОБА_12 , підозрює, що мобільний телефон був раніше викрадений.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину 09.11.2022 року, ОСОБА_4 затримано 09.11.2022 року о 10:40 год., підставою затримання вказано, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями потерпілих і свідка, суд вважає, що вищезазначені докази в повному обсязі доводять вину у вчиненні кримінального правопорушення, за наведених у вироку обставинах.

Клопотань про визнання недопустимими представлених стороною обвинувачення доказів від сторони захисту не надійшло.

При цьому, суд критично оцінює доводи ОСОБА_4 щодо відсутності умислу на вчинення шахрайства і намір повернути викрадений телефон потерпілому, оскільки вони суперечать поясненням як потерпілого, так і поясненням свідка, який впізнав обвинуваченого, як особу, яка продала телефон, який належить потерпілому, як у судовому засіданні так і під час досудового розслідування та іншим доказами у даному провадженні.

Відповідно до ст.190 КК України об`єктивна сторона шахрайства полягає у протиправному заволодінні майном або придбанні права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживанням його довірою.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, є прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду. Обов`язковими суб`єктивними ознаками шахрайства є корисливий мотив та корислива мета. Корисний мотив це спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корисна мета-збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Зловживання довірою - це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах.

Закінченим шахрайство вважається з моменту заволодіння майном або придбанням права на майно.

Про наявність прямого умислу, корисливий мотив обвинуваченого та його мету, спрямовану на заволодіння мобільним телефоном потерпілого шляхом зловживанням його довірою свідчать конкретні обставини кримінального провадження.

Так, 08.11.2022 року ОСОБА_4 було виписано з лікарні, де він проходив лікування і останні дні перебував на лікуванні в одній палаті з потерпілим ОСОБА_6 , з яким у нього виникли довірливі відносини, засновані на знайомстві у лікарні, та тому, що раніше потерпілий надавав обвинуваченому телефон для дзвінка і йому телефон обвинуваченим повертався. Користуючись тим, що з потерпілим у них довірливі відносини, у день виписки з лікарні ОСОБА_4 , заволодівши мобільним телефоном ОСОБА_6 під приводом дзвінка, маючи об`єктивну можливість повернути телефон потерпілому та достовірно знаючи що цей телефон належить потерпілому, зник з лікарні у день виписки, згідно з поясненнями потерпілого, навіть не забравши свій пакет з речами, і отримавши телефон, який йому не належить, розпорядився телефоном на власний розсуд, у тому числі і продавши його свідку ОСОБА_9 , який передав його у подальшому в поліцію, а тому підстав вважати, що ОСОБА_4 мав намір повернути телефон потерпілому немає.

Крім того суд, зазначає, що майно так і не було повернуто обвинуваченим потерпілому, як і не були повернуті потерпілому кошти з продажу цього майна ані у день отримання цих коштів, ані у подальшому, а тому доводи обвинуваченого про те, що він мав намір повернути телефон є безпідставними, ніякими належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому є тільки його суб`єктивною думкою, яка не може спростувати висновки суду щодо умислу обвинуваченого.

Судом враховується передбачена кримінальним процесуальним законодавством можливість добровільної видачі речових доказів, отриманих не лише у спосіб тимчасового вилучення, про що досліджено заяву свідка про видачу телефону та постанову слідчого про визнання її речовим доказом.

Щодо доводів сторони захисту про те, що згідно заяви свідка від 09.11.2023 року, ним було придбано у обвинуваченого мобільний телефон 08.11.2022 о 20:00 год., а гроші знімалися вранці 09.11.2022 року, то суд зазначає таке. У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав пояснення, що сплутав дати і коли писав заяву та видавав поліції телефон щодо часу продажу телефону вказав що придбав телефон близько 20 год. 08.11.2022 року, оскільки ОСОБА_4 прийшов до нього близько 20 год. 08.11.2022 року тому, мабуть, так і написав у заяві, а купив телефон він у ОСОБА_4 під ранок.

Зазначені обставини жодним доказом спростовані не були, при цьому обвинувачений та захисник, будучи обізнаними в порядку ст. 290 КПК України про наведені обставини які зазначені у заяві свідка та його показах на досудовому розслідуванні не звертались із заявою до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення свідком, не ініціювали перевірку обставин викладених у заяві свідка, під час досудового розслідування ні обвинувачений, ні захисник на незаконні дії працівників поліції не скаржилися, жодних клопотань не подали, відсутні об`єктивні підстави для визнання недопустимими чи неналежними надані у судовому засіданні свідком покази, а тому суд безпосередньо допитавши свідка вважає, що під час складення цієї заяви свідком допущено помилку, яка не впливає на процсуальну суть цього документу, враховуючи що вказана заява є заявою про добровільну видачу мобільного телефону 09.11.2022 року свідком ОСОБА_9 працівникам поліції, а заяву що є підставою для визнання цих заперечень сторони захисту суд розцінює як спосіб захисту з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Сам обвинувачений в судовому засіданні надав пояснення про те, що йому було відомо про встановлення на мобільному телефоні, який належить потерпілому додатку «ПУМБ24», відомо про факт надходження на рахунок потерпілого у банку ПУМБ значної суми коштів у день коли він заволодів телефоном, відомо пароль і логін входу до додатку ПУМБ 24 від імені потерпілого, телефон був у його розпорядженні після вибуття з володіння потерпілого, і сукупність тих обставин, що для входу у додаток ПУМБ потрібен пароль, логін, який знав ОСОБА_4 , чого і не оспорює, і наявність у нього у розпорядженні телефону з цим додатком та списання грошових коштів потерпілого у час вибуття телефону з володіння потерпілого під час володіння ним обвинуваченим, підтверджує наявність в діях ОСОБА_4 складу інкримінуємого йому злочину за ч.4 ст.185 КК України.

Отже, суд критично оцінює показання обвинуваченого які протирічать обвинуваченню та встановленим в суді обставинам його протиправної діяльності. Такі показання обвинуваченого суд розцінює як природну захисну реакцію та намагання уникнути відповідальності за скоєний злочин і не приймає до уваги показання ОСОБА_4 про те, що він заснув і не здійснював переказ кошти з банківського рахунку потерпілого через додаток у мобільному телефоні, оскільки вони не підтверджуються жодними фактичними даними та спростовуються дослідженими судом доказами, які в сукупності є логічними, взаємопов`язаними і узгоджуються між собою, а всі вищевикладені докази в своїй сукупності навпаки спростовують їх саме.

Невизнання своєї провини ОСОБА_4 суд розцінює як спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності і уникнути справедливого покарання.

Крім того, при вивченні особи ОСОБА_4 встановлено, що він схильний до вчинення злочинів, не оцінив гуманного відношення до нього з боку правосуддя - призначені раніше покарання не здобули належної дії і він належних висновків для себе не зробив.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина ОСОБА_4 повністю доведена і він повинен нести за це відповідальність.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, за ч. 4 ст. 185 КК України, яке кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України та обставин, які обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому судом враховуються характер і ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, скоєних обвинуваченим, які згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином і тяжким злочином, усі обставини вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, його суспільну небезпеку, а також відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

ОСОБА_16 має зареєстроване місце проживання, проте місця постійного проживання не має, не працює, легальних доходів не має та офіційно суспільно корисною працею не зайнятий, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, не одружений, неповнолітніх дітей на його утриманні немає, не одружений, інвалідом не являється, проте має хронічні захворювання, на обліку в наркологічному диспансері і на обліку в психіатричній лікарні не перебуває, однак з 27.07.2020 був оглянутий лікарем-наркологом у кабінеті медичних оглядів на стан сп`яніння, висновок: наркотичне сп`яніння психостимуляторами, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за аналогічні корисливі злочини, у тому числі і за ч. 2 ст.190 КК України, за які відбував покарання у тому числі і в місцях позбавлення волі.

Вказані обставини безумовно свідчать про стійку схильність ОСОБА_4 до скоєння ним умисних тяжких злочинів. Навіть перебування обвинуваченого в місцях позбавлення волі за попередніми вироками не змогло в повній мірі сприяти виправленню ОСОБА_4 ..

Суд також враховує, що нове кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив майже через 3 місяці після засудження до покарання із іспитовим терміном, у скоєному не кається, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення і перевиховання та про його схильність до вчинення корисливих злочинів. Суд також зважає на те, що ОСОБА_4 на підставі ст.75 КК раніше звільнявся від призначеного йому судом покарання за вчинення тотожних злочинів, проте ним знову вчинялися корисливі злочини, у тому числі і в період іспитового строку, сукупність цих всіх обставин свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого і небажання стати на шлях виправлення, при цьому він не працює та не має постійного законного джерела доходів, додатково свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, а тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, тому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених ч.4 ст.185 КК України, ч.2 ст.190 КК України.

Також суд з огляду на наявність у ОСОБА_4 ряду хронічних захворювань та стан його здоров`я, вважає необхідним призначити покарання, близьке до мінімального у вигляді позбавлення волі, але з урахуванням його особи, не у мінімальному розмірі, а також призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів з урахуванням положень ч.1 ст. 70 КК України, тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого й кількості злочинів, що входять до сукупності, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке, на думку суду буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи такий вид покарання, судом враховано думку прокурора, який просив суд призначити покарання у вигляді позбавлення волі, думку потерпілого, який при призначенні покарання покладався на розсуд суду, конкретні обставини вчинених злочинів та повернення мобільного телефону потерпілому.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначеннями судами кримінального покарання» наголошено, що згідно з частиною 2 статті 75 КК України, суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Крім цього, у відповідності до вимог ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71 і 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив нові злочини в період іспитового строку, після винесення вироку Жовневого районного суду м.Запоріжжя від 04.08.2022 року, але до повного відбуття покарання за цим вироком суду, а також вимоги статей 71, 78 КК України, положення пунктів 10, 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховуючи характер та систематичність протиправних дій обвинуваченого, дані про його особу, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально і про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

Відтак, підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у межах санкції частини 4 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд виходить із встановленої статтею 50 КК України мети покарання, яка передбачає окрім кари, виправлення і запобігання вчиненню винними нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлено.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Процесуальні витрати по справі на залучення експерта при проведенні судової експертизи в розмірі 755,08 грн., які документально підтверджені, слід стягнути з ОСОБА_4 на підставі ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, враховуючи обраний ОСОБА_4 судом вид покарання та існування ризиків ухилення від виконання вироку суду, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Відносно обвинуваченого під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2022 року був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня фактичного затримання, з 09.11.2022 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 2046-VIII зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі починаючи з 09.11.2022 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.366-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі;

-за ч.2 ст.190 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі,

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточну міру покарання ОСОБА_4 обрати у вигляді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

У порядку ст. 71,72 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання, що не відбуте за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 04.08.2022 року, призначивши ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточно міру покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за цим вироком відраховувати з моменту його затримання з 09.11.2022 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 09.11.2022 року по день набрання вироком законної сили включно відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України із співвідношення: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 755,08 гривень процесуальних витрат.

Речові докази: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9C 2/32 Gb» в корпусі чорного кольору, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 повернути ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений та захисник мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Обвинуваченому роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1