ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
629/5614/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Валки Харківської області, апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2022 року, якою

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому зач. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому зач. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченому зач. 4 ст. 189 КК України,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 15 грудня 2022 року,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
В провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000965 від 31.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Під час досудового розслідування щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді та суду.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в порядку, передбаченому ст.331 КПК України, було продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 15 грудня 2022 року.

Цим же судовим рішенням також було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 , щодо якого ухвалу не оскаржено.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 , просить ухвалу щодо них скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відповідає вимогам ст.199, 184 КПК України, оскільки не містить короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення. Окрім того, вказує, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованим, а ризики не доведеними належними та достатніми доказами. Суд першої інстанції не розглянув можливості застосувати до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу. Судом при винесенні ухвали не було враховано, що стороною обвинувачення ніяких доказів на підтвердження наявності наведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України не надано, а клопотання обґрунтоване лише припущеннями.

Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику, постійну роботу, потребує фахового лікування, оскільки має діагноз порушення функцій лівої кісті. ОСОБА_10 також має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику, раніше не судимий, є особою з реальним бойовим досвідом та його знання та навички можуть бути корисні в даний час при захисті Батьківщини. ОСОБА_8 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, на його утриманні є малолітня дитина, позитивно характеризується, має постійну роботу. Також вказує на небезпечність перебування під вартою обвинувачених, оскільки тривалий час місто Харків під постійними ракетними та артилерійськими обстрілами, що є небезпечно для життя та здоров`я.

Окрім цього апелянт вказує, що оскаржувана ухвала не відповідає повноті судового розгляду, а висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки судом не з`ясовано обставин та взагалі не надана оцінка доказам з огляду на те, хто саме і кому погрожував чи застосовував насильство до потерпілих та чи було воно взагалі застосовано.

Водночас зазначає, що суд був зобов`язаний визначити розмір застави.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні висловив думку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, оскільки вони обвинувачуються у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів. Просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги захисника без задоволення.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважали за необхідне задовольнити апеляційні скарги, ухвалу суду скасувати та відмовити прокурору у задоволені клопотання. Водночас просили застосувати до обвинувачених альтернативний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників на підтримку апеляційних скарг, доводи прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Мотиви суду
Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ч.2 ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування судом до обвинуваченого заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі», «МакКей проти Сполученого Королівства», «Зогландт проти Недерландів»«Харченко проти України», «Ігнатов проти України», «Макаренко проти України» . У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. ЄСПЛ підкреслив, що саме на національні судові органи покладається обов`язок дотримання розумності строків досудового тримання під вартою та встановлення існування вказаного суспільного інтересу з одночасним врахуванням принципу презумпції невинуватості.

Також, положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Як убачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 у вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

14 квітня 2021 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було затримано на підставі ст.208 КПК України.
16 і 17 квітня 2021 року під час досудового розслідування, щодо цих осіб, кожного окремо, був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Дане кримінальне провадження з обвинувальним актом надійшло до суду 05 жовтня 2021 року, однак судовий розгляд даного кримінального провадження по суті не здійснюється тривалий час, запобіжний захід щодо обвинувачених неодноразово продовжувався з посиланням на те, що продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, висновки суду про чергове продовження тримання під вартою здебільшого обумовлені лише тяжкістю обвинувачення, клопотання прокурора про продовження їх існування обґрунтовувалися тими ж самими обставинами, що зазначалися на момент обрання запобіжного заходу щодо обвинувачених, а самі клопотання мають однаковий текстовий зміст.
Однак з плином часу обставини, що стали підставою для продовження та обрання запобіжного заходу, згідно до зазначених конвенціальних норм, практики ЄСПЛ та вітчизняного законодавства мають бути істотно переглянуті, оскільки особа має право на розгляд кримінального провадження щодо неї впродовж розумного строку, що є складовою права особи на справедливий суд, тобто держава в особі судових органів повинна забезпечити виконання цих приписів, а обвинувачені не повинні в такій ситуації нести тягар такого найбільш обтяжуючого примусу в умовах невиправданої тяганини та невизначеності без вагомих об`єктивно доведених підстав.
Проте, в даному кримінальному провадженні, обвинувачені перебувають під вартою вже понад 1 рік 7 місяців, судовий розгляд справи по суті не розпочатий, що свідчить про перебування обвинувачених у стані правової невизначеності та порушення п.3 ст.5 Конвенції, яка наголошує про гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження.

Тривале утримання обвинувачених під вартою без можливості реалізувати права на стадії судового розгляду щодо надання пояснень, участі під час допиту свідків, заявлення клопотань задля доведення своєї позиції, порушує принцип рівності, диспозитивності у кримінальному провадженні.

Враховуючи тривалість строку перебування обвинувачених під вартою, судом обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора та суду, що зазначені ними ризики дійсно існували і певною мірою продовжують існувати, однак вищезазначені обставини, на думку колегії суддів, вказують на зменшення тих ризиків, які були підставою для застосування відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Відомості про наявність нових ризиків у поведінці останніх доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять.

За таких обставин, хоча ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, однак, враховуючи обсяг судового розгляду (фактично не розпочат), дані про осіб обвинувачених, а саме: ОСОБА_8 , хоча раніше він і був засуджений, однак має постійне місце проживання, працював до затримання, має сім`ю; ОСОБА_9 має постійне місце проживання, працював до затримання, не одружений, не судимий; ОСОБА_10 має постійне місце проживання, не працює, не одружений, не має судимості, колегія суддів вважає, що подальше тримання обвинувачених під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Зважаючи на викладене, враховуючи кожну обставину окремо та в сукупності, проводячи оцінку наданих прокурором та судом доказів, беручи до уваги мету, підстави та обставини для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.177, 178 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст.5 Конвенції, в контексті зазначеного кримінального провадження, шляхом застосування найсуворішого виду процесуального примусу, як тримання під вартою, немає. Щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можливо застосувати менш суворий запобіжний захід, а саме домашній арешт, який полягає у цілодобовій забороні залишати місце свого мешкання з покладенням на них певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. який буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора та суду, так як зазначені вище дані будуть стримуючим фактором при обранні відповідного способу подальшої процесуальної поведінки обвинувачених.

Згідно ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів враховує дані обвинувачених, та приходить до висновку про можливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, що буде достатнім для запобігання встановленим ризикам на даному етапі провадження.

У випадку недотримання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 умов визначеного запобіжного заходу то судова колегія зазначає, що прокурор не позбавлений права звернутись з відповідним клопотанням до суду в порядку визначеному КПК України щодо зміни запобіжного заходу.
Доводи захисника в апеляційній скарзі щодо необхідності відмови в задоволенні клопотання прокурора та за змістом необрання взагалі жодного виду запобіжного заходу обвинуваченим є безпідставними з огляду на доведеність підстав для застосування обраного апеляційним судом виду запобіжного заходу та приписи ч.4 ст.194 КПК України.
Посилання апелянта на неузгодженість обвинувачення та ненадання цьому аналізу з боку суду не є слушними, так як під час судового розгляду обвинувачення (на відміну від підозри) вже є предметом розгляду по суті, тому за змістом відповідних вимог кримінального процесуального процесу такі дії суду до ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, є неприпустимими.
Враховуючи вищевикладене, за таких обставин, відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, ухвалу слідчого судді слід скасувати та постановити нову ухвалу для застосування зазначених вимог кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на 60 днів до 15 грудня 2022 року - скасувати.

Клопотання прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на 60 днів до 15 грудня 2022 року задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 15 грудня 2022 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;

- здати на зберігання до органу Національної поліції за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_2 , на строк до 15 грудня 2022 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;

- здати на зберігання до органу Національної поліції за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю за адресою : АДРЕСА_3 , на строк до 15 грудня 2022 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , цілодобово.

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час

- здати на зберігання до органу Національної поліції за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та підлягає негайному виконанню.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3