Номер провадження: 11-кп/813/239/22
Справа № 496/4007/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_10 на вирок Біляївського райсуду Одеської області від 06.10.2020 в межах кримінального провадження № 0001570 від 19.09.2013 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бранкованово Ширяївського району Одеської обл., громадянина України, непрацюючого зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, в останнє:

- 22.04.2013 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до 90 годин громадських робіт;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,
установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначеному йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік та відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано останнього періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 22.04.2013 будучи засудженим Приморським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до 90 годин громадських робіт перебуваючи на обліку у Біляївському МВФ ДУ «Центр пробації» в Одеській області з 25.06.2013 ухилився від відбування призначеного судом покарання. Маючи реальну можливість відбувати покарання, без поважних причин, до відбування покарання на теперішній час не приступив, а продовжує умисно хилятись від відбування покарання, призначеного йому вироком суду.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_10 не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, зазначив, що судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність оскільки суд 1-ої інстанції залишив поза увагою те, що відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується, в тому числі, до осіб, що досягли пенсійного віку.

Посилаючись на викладене, прокурор ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати засудженим ОСОБА_8 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 надав заяву в якій просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, натомість захисник ОСОБА_9 просив застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 74 КК України.
Водночас, прокурор ОСОБА_7 частково підтримав вимоги апеляційної скарги та просив вирок суду скасувати та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону не відповідає.
Так, суд 1-ої інстанції, керуючись вимогами ст.ст. 381, 382 КПК України, врахувавши те, що обвинувачений ОСОБА_8 не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставин і згоден з розглядом обвинувального акту в спрощеному порядку, дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення вироку у спрощеному порядку (без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження).
Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку та правильність кваліфікації його дій судом 1-ої інстанції за ч. 2 ст. 389 КК України ніким із учасників кримінального провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Так, санкцією ч. 2 ст. 368 КК України передбачено покарання у виді арешту на строк до 6 місяців або обмеження волі на строк до 3 років.
Разом із тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Водночас, положеннями ч. 2 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Апеляційний суд зауважує на тому, що час, який минув із дня вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення до дня, коли він почав ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати.

Тобто, у цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.
Зазначені висновки апеляційного суду узгоджується із сталою практикою суду касаційної інстанції, а саме з правовими висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеними у поставі по справі № 328/1109/19.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальний проступок було вчинено, тобто згідно матеріалів справи кримінального провадження 25.06.2013 та зазначена обставина сторонами не заперечується.

Разом із тим, 23.12.2013 постановою ст. слідчого СВ Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській обл. було зупинено досудове розслідування кримінального провадження, у зв`язку із тим, що підозрюваний ОСОБА_8 переховувався від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, його місцезнаходження було невідоме та його було оголошено у розшук.

Надалі, 22.09.2020 постановою дізнавача-інспектора СД Біляївського ВП ГУНП в Одеській обл. досудове розслідування кримінального провадження № 0001570 відносно ОСОБА_8 було відновлено, у зв`язку із розшуком останнього.

Водночас, при з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка скоїла злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Разом з тим на особу, яка скоїла злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 було достеменно відомо про початок досудового розслідування, за фактом вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, оскільки в матеріалах провадження міститься власноручна розписка ОСОБА_8 від 22.11.2013 (а.с. 50) відповідно до якої, він зобов`язується з`являтися до слідчого за перешим викликом та не виїжджати за межі населеного пункту без дозволу слідчого, прокурора, що свідчить про умисне ухилення ОСОБА_8 від органів досудового розслідування.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, з урахуванням його умисного ухилення від органів досудового розслідування, минуло понад 5-ти років, тобто в зазначеному кримінальному провадженні строк давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачений ч. 2 ст. 49 КК України закінчився.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що на день апеляційного перегляду вироку суду 1-ої інстанції обвинувачений або його захисник мають право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

При цьому, обвинуваченому ОСОБА_8 апеляційним судом роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження на підставі положень ст. 49 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений підтвердив своє розуміння зазначених норм матеріального та процесуального законів, підтримав клопотання та просив суд скасувати вирок, а кримінальне провадження закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Таким чином, враховуючи звернення обвинуваченого ОСОБА_8 з клопотанням про скасування вироку та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, впевнившись в добровільності його волевиявлення та усвідомлення останнього наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приймаючи до уваги, що інкримінований останньому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінального проступку, з урахуванням його умисного ухилення від органів досудового розслідування, апеляційний суд приходить до висновку про існування підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 с. 284 КПК України та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Водночас, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції скасуванню та обвинувачений ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України на підставі ч. 2 ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Керуючись ст.ст. 24, 284, 370, 404, 405, 407, 409, 417, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської обл. від 06.10.2020 яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України - скасувати.
Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України на підставі ч. 2 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Закрити кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0001570 від 19.09.2013 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4