УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року

м. Київ

справа № 991/802/23

провадження № 51-1458ск23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01 лютого 2023 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 21 лютого 2023 року про повернення апеляційної скарги,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01 лютого 2023 року

ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні її скарги на бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей

до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 21 лютого 2023 року ОСОБА_4 повернуто її апеляційну скаргу на зазначену ухвалу слідчого судді

від 01 лютого 2023 року.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що ОСОБА_4 не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

пунктів 3 - 5 ч. 2 та ч. 6 зазначеної статті.

Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог

із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Крім того, до касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Однак, всупереч вищевказаному ОСОБА_4 зазначених вимог процесуального закону не дотрималась.

Частинами 1, 2 ст. 424 КПК України передбачено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на зміст наведених положень процесуального закону ухвали слідчого судді не можуть бути оскаржені в касаційному порядку, що залишилось поза увагою ОСОБА_4 .

Разом із тим, ухвала Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 21 лютого 2023 року про повернення апеляційної скарги може бути предметом перевірки

в касаційному порядку.

При цьому ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції при постановленні оскарженої ухвали, як на підставу для її скасування, про що в тому числі сформульовані її вимоги в прохальній частині скарги, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 КПК України не наводить.

До того ж вимоги ОСОБА_4 про скасування оскаржених судових рішень, в тому числі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01 лютого 2023 року,

яка не підлягає оскарженню в касаційному порядку, а також необхідність зобов`язати посадових осіб Національного антикорупційного бюро України вчинити певні дії

не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначені повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Окрім вказаного, ОСОБА_4 слід звернути увагу, що з урахуванням вимог, викладених у ч. 6 ст. 427 КПК України, копію оскаржуваної ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 21 лютого 2023 року, як доданого до касаційної скарги додатку, вона має додати у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01 лютого 2023 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 21 лютого 2023 року про повернення апеляційної скарги залишити без руху і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3