Справа № 467/286/22
Провадження № 1-КП/484/82/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Калізна Бєльовського району Тульської області Російської Федерації, громадянки України, освіта середня спеціальна, пенсіонерки, одруженої, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 21.11.2001 року Арбузинським РВ УМВС України в Миколаївській області, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 436-2 ч.1 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 1945 року набув чинності статут Організацій Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч.4 ст. 2 Статуту ООН усі члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (ХХV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканості чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території держави або її частини;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або їх значна участь у них.

У преамбулі до Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнана всіма державами світу, серед яких і РФ.

Згідно з пунктами 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, ратифікований РФ 22 квітня 2004 року, територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року представниками РФ і службовими особами ЗС РФ розпочате збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

В цей же день Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗСУ, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24 лютого 2022 року та щонайменше до 22 липня 2022 року (включно) підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; Указами Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

22.04.2022 року близько 13.00 години громадянка України ОСОБА_6 , перебуваючи в палаті №1 терапевтичного відділення КП «Арбузинська центральна лікарня» по вул. Центральній, 88 в смт Арбузинка Первомайського району Миколаївської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та ступінь кримінальної відповідальності за їх вчинення, у розмові з ОСОБА_8 , діючи умисно, незаконно, з метою виправдання збройної агресії російської федерації, в присутності інших знайомих осіб відкрито стверджувала, що військові дії російської федерації проти України є правомірними, а також що вона заперечує збройну агресію російської федерації проти України, розпочату в 2014 році.

Таким чином ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст. 346-2 КК України виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Допитана під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_6 винуватою себе не визнала і пояснила, що про воєнний стан в Україні знала десь з другого-третього дня війни. У квітні її син лежав у лікарні в смт Арбузинка у терапевтичному та неврологічному відділеннях. Вона ходила його провідати. З ним в палаті лежав ще один чоловік її троюрідний брат ОСОБА_9 . Одночасно з нею до ОСОБА_9 прийшли його родичі - чоловік і жінка. Вона їх не знає. Ті люди розмовляли з ОСОБА_9 , з нею ні про що не говорили. З ОСОБА_9 вони розмовляли про війну. Вона не втручалася у розмову, але сказала, що це горе, бо через війну вона не може відвезти сина до нейрохірурга. Вона розказала анекдот про ОСОБА_10 такого змісту, що робив би він свої цукерки і гроші складав. Тоді той чоловік запитав, що вона говорить, а вона відповіла, що вона росіянка і що, її за це потрібно вбивати? Той чоловік вскипів і сказав, що в Україні просто пекли калачі, готовили рушники і що, за це треба вбивати? Вона не відповіла. Тоді чоловік сказав: «Їдьте в свою Москву». Вона мовчала, а потім жінка забрала того чоловіка і вони пішли. Стверджує, що не говорила, що ОСОБА_11 не нападала і що у всьому винна Україна. Вона не міністр оборони і не розуміє, хто на кого напав. Розмова відбувалася не на підвищених тонах. Чоловік так відреагував на те, що вона росіянка. Вона не пам`ятає дослівно ту розмову. Розмова була не довга. Раніше тих чоловіка і жінку ніколи не бачила. Неприязних відносин між ними не було. Стверджує, що свідки її обмовили. І вона точно не хотіла тієї війни.

Не зважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченою, її вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Зокрема, обвинувачення підтверджується протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 28.04.2022 року, в якій він зазначив, що 22.04.2022 року близько 13.00 голини невідома жінка в палаті №1 терапевтичного відділення Арбузинської лікарні висловлювалась на підтримку російської агресії проти України /а.с.47/.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердив такі обставини і пояснив, що 22.04.2022 року він та його дружина з м. Южноукраїнськ приїхали в смт Арбузинка провідати його маму і також заїхали в Арбузинську лікарню провідати двоюрідного брата ОСОБА_12 . Вони зайшли в палату. Там був брат ОСОБА_9 , ще один чоловік пацієнт, і жінка, яка його провідувала. Це була ОСОБА_6 , з якою до того вони не були знайомі і не знали, що вона також родичка ОСОБА_9 . Вони з дружиною розмовляли з братом. Той розпитував, як вони після нападу на Вознесенськ, чи все у них добре. Він сказав, що в ОСОБА_13 спокійно, але вони вже дійшли до ОСОБА_14 і попросив ОСОБА_9 узнати у його сина, який військовий, як обстановка. ОСОБА_9 сказав, що як тирити щось, то вони герої, а як їх зловлять то вони начебто ні до чого. На це ОСОБА_6 сказала: «А ви самі це все бачили?». Брат їй відповів: «Я не бачив». Жінка не зупинялася, на підвищених тонах почала говорити: «Це ви почали війну, Росія тут ні до чого». Вони просили жінку не втручатися в їхню розмову, хотіли змінити тему, але жінка не заспокоювалася. Він сказав братові: «Понадивляться російських каналів і розносять все», на що жінка відповіла: «Що хочу, те і дивлюся. Я росіянка і що ви мені за це зробите?» На це його дружина їй відповіла: «Чемодан, вокзал, Росія». ОСОБА_6 відповіла: «Вас всіх повбивати надо, стріляти». Після цього дружина забрала його з палати і вони пішли. Стверджував, що ОСОБА_6 не розповідала анекдот про ОСОБА_10 , але говорила: «Ви зі своїм ОСОБА_10 натворили біди». Вона говорила: «Я русская і що з того». Коли вона говорила «ви» або «вас», вона очевидно мала на увазі всіх українців. Таке складалося враження, що вона впевнена, що росіяни прийдуть і будуть нас всіх вбивати. Чоловік, до якого вона приходила, мовчав. Його брат ОСОБА_9 не говорив, що вона його родичка.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вперше побачила ОСОБА_6 в лікарні в смт Арбузинка 22.04.2022 року, коли вони провідували двоюрідного брата чоловіка - ОСОБА_9 . В палаті було два хворих: ОСОБА_9 та ще один чоловік, біля якого сиділа ОСОБА_6 , а також вона і її чоловік ОСОБА_8 . Вони розмовляли з братом чоловіка про його стан здоров`я, потім про обстановку через війну. Говорили про наступ на Вознесенськ. Говорили втрьох про те, які росіяни боягузи коли потрапляють у полон. Тоді ОСОБА_6 вступила в розмову і дуже агресивно запитала: « ОСОБА_16 ви це самі бачили?». Вона не відповідала, а її чоловік сказав, що кому потрібно, той знає. Попросили її не лізти в їхню розмову, але вона постійно встрягала, потім зачепила ОСОБА_10 і сказала, що це не Росія напала, це все ОСОБА_10 розпочав. Сказала, що вона «русская» і що з того. Вона їй відповіла: «Чемодан. Вокзал, Россія». ОСОБА_6 відповіла: «А вас взагалі повбивати потрібно, розстріляти всіх». При цьому під словом «всіх» вона, очевидно, мала на увазі українців. Тоді вона забрала чоловіка і вони пішли з палати, щоб не продовжувати розмову. Свідок підтвердила, що була розмова про телебачення. У ОСОБА_6 була якась злоба. ЇЇ обурили тон, яким говорила ОСОБА_6 , її агресія і фраза: «вас всіх повбивають». З її розмови було ясно, що вона за Росію і проти України. Хоча вона не вимовляла слово «українців», але за змістом було зрозуміло, що під словом «всіх» вона має на увазі саме українців. ОСОБА_6 сказала все це до того, як вона говорила про чемодан, вокзал, Росію. Спочатку говорили про російських солдатів, потім про ОСОБА_10 , а потім про те, що всіх потрібно повбивати. Щодо української та російської влади вона не висловлювалась, говорила тільки, що це ОСОБА_10 розпочав війну.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що ОСОБА_6 - його далека родичка, троюрідна тітка, у них нормальні стосунки. Весною 2022 року він після інсульту був в Арбузинській лікарні. Син ОСОБА_6 був з ним в одній палаті. До нього приїхали двоюрідний брат ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_15 . ОСОБА_8 і ОСОБА_6 почали скандалити на ґрунті патріотизму, хто почав не знає. Що саме вони говорили не може згадати. Він зрозумів, що брат за Україну, а ОСОБА_6 за Росію. ОСОБА_8 запитав у нього, хто це, він сказав, що то його родичка. Потім брат говорив, що написав на неї заяву до поліції, тому що вона росіян підтримує. Він тоді був у стані після інсульту, але був у свідомості, в адекватному стані, але до тієї розмови не прислухався. Зараз не може точно пригадати, що саме говорила ОСОБА_6 . Наступного дня вона також завелася зі своєю невісткою і жалілася йому, чого так до неї ставляться, вона ж за Україну, бо тут живе. Не може стверджувати, щоб вона виправдовувала агресію. Чи заперечувала вона агресію з боку Росії, точно не пам`ятає. Вона сказала, що вона росіянка, то що її за це стріляти? Але вона не закликала стріляти українців. Її мати росіянка, але батько - українець. Він не пам`ятає, щоб ОСОБА_6 говорила, що в усьому винна Україна, що всіх слід розстріляти. Такого не може ані підтвердити, ані спростувати. Він тільки зрозумів, що вона за «руський мир».

Оцінивши у сукупності досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого злочину знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення поза усяким розумним сумнівом доведена наявність усіх елементів складу інкримінованого їй кримінального правопорушення. Її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 346-2 КК України. З наведених вище пояснень свідків вбачається, що ОСОБА_6 дійсно виправдовувала, визнавала правомірною і заперечувала збройну агресію РФ, стверджувала, що війну розпочав ОСОБА_18 , тобто Президент України. При цьому судом не встановлено наявності у свідків підстав обмовляти ОСОБА_6 . Їх пояснення узгоджуються між собою, і не викликають сумніву в їх правдивості.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а також данні про особу обвинуваченої, яка не визнала себе винною, не розкаялася у вчиненому, не сприяла розкриттю злочину, посередньо характеризується, раніше не судима, є особою похилого віку.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає її похилий вік.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, а саме данні про особу обвинуваченої, її вік, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства. Покарання їй слід призначити в межах санкції частини статті, за якою вона обвинувачується, у виді позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнити її від призначеного покарання з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України. Покарання у виді виправних робіт в даному випадку призначити не можливо, тому що ОСОБА_6 досягла пенсійного віку. Призначати покарання у виді арешту суд вважає недоцільним в даному випадку, тому що воно може відбуватися тільки реально, а тому не відповідає особі і віку обвинуваченої.

Речові докази і судові витрати у справі відсутні. Цивільний позов не заявлений.

Суд вважає недоцільним обирати обвинуваченій запобіжний захід до набрання вироком законної сили, оскільки вона не засуджується до реального відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 ч.1 п.1,2 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: