233 № 236/3015/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в рамках окремої процесуальної дії, клопотання прокурора «про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000767 від 21 липня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177КПК України неодмінно мають виникнути після звільнення останнього з місць позбавлення волі 31 березня 2023 року, а саме після відбуття покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2020 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення вимог прокурора, посилаючись на безпідставність ризиків зазначених в клопотанні та просив застосувати до нього інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із утриманням в умовах ізоляції.

Захисник ОСОБА_6 повністю підтримав свого підзахисного, зазначаючи, що жоден із наведених прокурором у клопотанні ризиків не підтверджено доказами.

Суд, вислухавши учасників судового провадження та вивчивши клопотання прокурора, приходить таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2020 року обвинуваченого ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.122, ч.1 ст.70КК України до покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_10 зараховано строк попереднього ув`язнення з 02 грудня 2019 року по 08 вересня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до інформації ДУ «Солонянської виправної колонії №21» наданої на запит суду вбачається, що у засудженого ОСОБА_7 за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2020 року закінчується строк відбуття покарання 31 березня 2023 року.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 суд вважає, що на час розгляду справи у судовому засіданні існують ризики, передбачені ст.177КПК України, а саме те, що ОСОБА_10 може спробувати: переховуватися від суду; незаконно впливати на учасників процесу; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи зазначене питання, судом враховується, що за вимогами п.п.3 і 4 ст.5Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЧ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний. обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч.1 ст.177КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, не даючи оцінки жодному доказу зібраному у справі, вважає за доцільне обрати останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ст.177 КПК України, а саме:

- ризик того, що обвинувачений, після звільнення з місць позбавлення волі за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2020 року, а саме після 31 березня 2023 року, може спробувати переховуватися від суду і не виконувати законні вимоги суду, оскільки суворість покарання, яке загрожує останньому за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, у разі визнання судом його винним, може бути визнана ним більш небезпечною ніж втеча;

- ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може спробувати незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою спотворення відомостей, що матимуть суттєве значення для доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення під час судового розгляду.

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_7 знаходячись на волі, може вчинити інші умисні кримінальні правопорушення, в тому числі проти власності та проти життя та здоров`я людини, так як останній офіційно не працевлаштований, офіційного або постійного джерела доходу не має, раніше неодноразово судимий, що свідчить про його схильність до повторного вчинення кримінальних правопорушень.

Суд оцінює в сукупності такі обставини, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим, враховуючи обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, приймаючи до уваги зазначені стороною обвинувачення ризики, детально вивчивши характеризуючи матеріали відносно обвинуваченого, вік та стан здоров`я ОСОБА_7 , який є фізично здоровим, працездатний, одружений, осіб похилого віку та неповнолітніх дітей на утриманні не має, має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за тяжкі злочини, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку, коли така особа підозрюється у вчиненні злочину: ризик того, що особа не з`явиться до суду; ризик того, що підозрюваний (обвинувачений), у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (справа «Пірузян проти Вірменії»).

Тож зазначені та встановлені судом ризики виправдовують обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд погоджується із стороною обвинувачення, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який потребує постійного візуального контролю.

Враховуючи, що згідно п.5 ч.2 ст.183КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки, а більш м`який запобіжних захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , не даючи оцінки зібраним доказам, приймаючи до уваги тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, зазначені у ч.1 ст.177КПК України, суд вважає за необхідне, клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити, тоді як у задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

З урахуванням положень ч.4 ст.183КПК України, зокрема те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, відсутні підстави для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

У задоволенні клопотання сторони захисту - відмовити.

Обрати, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до:

25 травня 2023 року включно.

ОСОБА_7 , засудженого за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2020 року до покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі, до закінчення строку відбуття покарання залишити та утримувати в ДУ «Солонянської виправної колонії №21».

Обвинуваченого ОСОБА_7 , після закінчення строку відбуття покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2020 року, етапувати з ДУ «Солонянської виправної колонії №21» до «ДУ «Дніпровська установа виконання покарань(№4)» для подальшого перебування під вартою та утримання, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000767 від 21 липня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187КК України.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження, а також начальнику ДУ «Солонянської виправної колонії №21» та начальнику «ДУ «Дніпровська установа виконання покарань(№4)» для виконання та вручення обвинуваченому.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Лиманського відділу Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського (Донецького) апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою яка тримається під вартою з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2