Справа № 642/1965/22
Провадження № 1-кс/642/1085/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання ст. слідчого Другого СВ (з дислокацією в м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Куп`янськ Харківської області, громадянки України, одруженої, з повною вищою освітою, яка на момент вчинення злочину працювала на посаді старшого державного інспектора Куп`янської ДПІ Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

встановив:

До слідчого судді надійшло вказане клопотання, в якому слідчий Другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_7 просив продовжити підозрюваній ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, в межах строку досудового розслідування.

В обгрунтування клопотання слідчий вказав, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000975 від 07.11.2022 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється обласною прокуратурою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України, як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема положення статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократично, соціальною, правовою унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Законом України «Про оборону України» № 1932-XIIвід 06.12.1991 визначено, що обороноздатність держави - здатність держави до захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Вона складається з матеріальних і духовних елементів та є сукупністю воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони та належних умов для його реалізації.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

На території України не допускається розташування іноземних військових баз.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним правовим діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще

49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування, як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН

від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується, як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала

в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Порушуючи вказані норми Президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_9 , а також інші представники влади РФ, діючи всупереч вимогам пп. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (дали - ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою змін меж території та державного кордону України всупереч порядку, встановленому Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до Закону України № 2265-IX від 22.05.2022 «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» визначено, що Російська Федерація (далі - РФ) є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.п. 1, 2 Положення про Державну податкову службу України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 846) (надалі - Положення) Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. ДПС у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно п.п. 1 п. 3 Положення, основними завданнями Державної податкової служби є, зокрема, реалізація державної податкової політики, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління ДПС у Харківський області, затвердженого наказом Державної податкової служби України № 643 від 12.11.2020 (зі змінами, зокрема, внесеними наказом ДПС від 04.03.2021 № 264), Головне управління ДПС у Харківський області є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України та забезпечує реалізацію повноважень Державної податкової служби України на території Харківської області.

Так, починаючи з кінця квітня 2022 року ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, обіймаючи посаду старшого державного інспектора Куп`янської ДПІ Головного управління Державної податкової служби в Харківській області, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії РФ проти України, з власної ініціативи, добровільно перейшла на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та співпрацювала з представниками збройних формувань РФ, які здійснили окупацію міста Куп`янськ Харківської області за наступних обставин.

У період часу з кінця квітня по вересень 2022 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території міста Куп`янськ Харківської області, в невстановленому в ході досудового розслідування місці, будучи працівником правоохоронного органу України, протиправно, умисно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, без отримання будь-яких вказівок від керівництва Державної податкової служби України, з метою надання допомоги ворожій державі РФ та заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній, економічній та інформаційній безпеці України, в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, вступила у контакт з невстановленими в ході досудового розслідування представниками збройних формувань РФ на території міста Куп`янськ Харківської області. В подальшому, ОСОБА_5 отримала від вказаних осіб пропозицію про співпрацю з представниками РФ, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над територією м. Куп`янськ Харківської області, тобто переходу на бік ворога, що виражалося у вступі ОСОБА_5 до незаконно створеного органу окупаційної адміністрації ЗС РФ на території м. Куп`янськ в якому зайняла посаду в.о. старшого спеціаліста торгівельно-промислового відділу Куп`янської військово-цивільної адміністрації, а саме прийняла участь у організації і ведення документообігу представників окупаційної влади, передала наявні у неї дані платників податків на території Куп`янського району Харківської області представникам окупаційних військ та забезпечила здійснення патентування (видачу патентів) на здійснення певних видів підприємницької діяльності суб`єктів господарювання на окупованій території Куп`янського та інших районів Харківської області, стягнення за це визначених представниками окупаційних військ сум грошових коштів, що призвело до надходження у фінансові фонди окупаційної влади грошових коштів (російських рублів).

Тобто, своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронного органу України, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України, та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, вступила до незаконно створеного органу, окупаційної адміністрації, що призвело до надходження у фінансові фонди окупаційної влади грошових коштів у вигляді російських рублів, здійснивши, тим самим, перехід на бік ворога в період збройного конфлікту з РФ, в умовах воєнного стану, тобто умисно вчинила діяння на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

03.11.2022 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано у порядку ст. 615 КПК України, та того ж дня їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

04.11.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави підозрюваній ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 01.01.2023.

26.12.2022 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000975 від 07.11.2022, продовжено до шести місяців, тобто до 03.05.2023 року.

26.12.2022 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова підозрюваній ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, в межах строку досудового розслідування до 24.02.2023.

20.02.2023 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова підозрюваній ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, в межах строку досудового розслідування до 19.04.2023.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України в ході досудового розслідування належними та допустимими доказами в їх сукупності, зокрема: - показаннями свідка ОСОБА_10 , який зазначив, що жінка в липні 2022 року видавала йому патент на торгівлю алкоголем, яку він впізнав за фотознімками та підтвердив, що це була ОСОБА_5 ; - проведеним впізнанням за фотознімками, в ході якого свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_5 , як особу що видавала йому торговий патент в липні 2022 року у м. Куп`янськ; - показаннями свідка ОСОБА_11 , яка зазначала, що жінка в липні 2022 року видавала її патент на торгівлю продуктами харчування (хлібом), яку вона впізнає за фотознімками та підтвердила, що це була ОСОБА_5 ; - проведеним впізнанням за фотознімками, в ході якого свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_5 , як особу що видавала йому торговий патент в липні 2022 року у м. Куп`янськ; - показаннями свідка ОСОБА_12 , яка надала запис розмови із ОСОБА_5 , в якій ОСОБА_5 розповіла про співпрацю з окупаційною адміністрацією, та виконувала вказівки від «Купянской временной гражданской администрации»; - показаннями свідка ОСОБА_13 , яка повідомила про факти працевлаштування ОСОБА_5 в орган окупаційної влади під назвою «Торгова палата», де вона видавала підприємцям патенти на право здійснення підприємницької діяльності; - показаннями свідка ОСОБА_14 , яка повідомила про факти працевлаштування ОСОБА_5 в орган окупаційної влади під назвою «Торгова палата», де вона видавала підприємцям патенти на право здійснення підприємницької діяльності; - проведеним впізнанням за фотознімками, в ході якого свідок ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_5 .

Між тим, завершити досудове розслідування до спливу дії запобіжного заходу не представляється можливим внаслідок особливої складності кримінального провадження, оскільки під час подальшого розслідування необхідно виконати значний обсяг слідчих та процесуальних дій, результати яких мають істотне значення для судового розгляду, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, а саме: - додатково встановити та допитати мешканців м. Куп`янська, яким можуть бути відомі обставини вчинення ОСОБА_5 зазначеного вище кримінального правопорушення, з числа осіб які отримували від неї патенти на право здійснення підприємницької діяльності; - провести додаткові слідчі дії, спрямовані на виявлення та долучення до матеріалів кримінального провадження документів щодо діяльності незаконно створеного органу «Купянской временной гражданской администрации»; - з урахуванням всіх зібраних доказів скласти остаточне письмове повідомлення про підозру та виконати вимоги ст. 276-279 КПК України в повному обсязі; - ознайомити сторону захисту з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування та направити їх до суду.

Вказане свідчать про неможливість проведення повного комплексу необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, необхідних для встановлення істини у кримінальному провадженні, в більш стислі строки.

На цей час виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею злочину, який в аспекті кримінально-правової кваліфікації відноситься до категорії особливо тяжких та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі 15 років або довічне ув`язнення. Таким чином, підозрювана, боячись тяжкості покарання, яке може бути застосоване до неї судом в разі визнання винуватою, може переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ст. 178 КПК України установлено вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною ОСОБА_5 особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Стан її здоров`я та вік не перешкоджає обранню запобіжного заходу - тримання під вартою.

Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

На теперішній час, враховуючи дію на території України воєнного стану та наявність зібраних доказів, що ОСОБА_5 співпрацювала з окупаційною владою, ризики передбачені ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в т.ч. за межами України, що може бути виражено у неявці підозрюваної на виклики до відповідних органів; незаконно вплинути на свідків у цьому кримінальному провадженні, (досудове розслідування триває та проводяться допити свідків - мешканців м. Куп`янськ та прилеглих населених пунктів) продовжують існувати.

Враховуючи вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, більш м`які запобіжні заходи до підозрюваної за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_5 не можуть бути застосовані.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на наведені в ньому обставини.

Захисник заперечувала проти продовження строку запобіжного заходу з підстав необгрунтованості пред`явленої підозри та зазначених ризиків, про що надала письмові заперечення.

Підозрювана підтримала позицію свого захисника.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

В провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебуває кримінальне провадження № 0000975 від 07.11.2022 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

03.11.2022 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано у порядку ст. 615 КПК України, та того ж дня їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

04.11.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави підозрюваній ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 01.01.2023.

26.12.2022 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000975 від 07.11.2022, продовжено до шести місяців, тобто до 03.05.2023 року.

26.12.2022 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова підозрюваній ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, в межах строку досудового розслідування до 24.02.2023.

20.02.2023 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова підозрюваній ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, в межах строку досудового розслідування до 19.04.2023.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.

Інкримінований ОСОБА_5 злочин, згідно ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.

Санкцією ч.2 ст. 111 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Слідчий суддя вважає встановленим та доведеним слідчим та прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, відносно ОСОБА_5 , а саме: переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконний вплив на свідків.

В той час, стороною захисту ризики не спростовані, також не надані документи на підтвердження того, що за станом здоров`я ОСОБА_5 не в змозі перебувати в слідчому ізоляторі.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 на більш м`який, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк застосованого запобіжного заходу відносно неї у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 176-178, 183,193-194, 196, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя-

ухвалив:

Клопотання ст. слідчого Другого СВ (з дислокацією в м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, а саме до 15.06.2023, без визначення застави.

Строк дії ухвали до 15.06.2023 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст судового рішення складено 19.04.2023.

Слідчий суддя