ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2022 Справа №607/14130/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003209 від 15 вересня 2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого директором ТОВ «Вікторія ЛТД», раніше судимого:

-31.03.2022 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.263, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на термін 3 роки,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 , законного представника ОСОБА_13 ,-

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2016 року, о 14 год 30 хв у обвинуваченого ОСОБА_7 та особи, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, які перебували по АДРЕСА_3 , виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне вимагання чужого майна.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне вимагання грошових коштів, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу магазину "Ксюша", що по вул. Текстильній, 4 в м. Тернополі, діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою із особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, з прямим умислом, направленим на незаконне збагачення, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_12 та в ході розмови з останнім, протягом близько 30 хвилин, висловлював до останнього усні вимоги про передачу йому грошових коштів в сумі 500 доларів США, в ході чого, погрожував застосуванням насильства, та заподіянням шкоди потерпілому у випадку, якщо потерпілий відмовиться виконувати його вимоги.

При цьому свої протиправні дії обвинувачений ОСОБА_7 супроводжував застосуванням до потерпілого фізичного насилля, а саме наніс два удари кулаком руки в живіт потерпілого, тим самим завдавши фізичного болю. В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням насильства, висловив вимогу до потерпілого ОСОБА_12 передати грошові кошти в сумі 100 грн. Особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, яка в цей час приєдналася до дій обвинуваченого ОСОБА_7 , та перебуваючи неподалік магазину «Ксюша» по вул. Текстильній, 4 в м. Тернополі, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_12 та відкрито, з корисливих мотивів, викрав у нього грошові кошти в сумі 100 грн. Продовжуючи свої злочинні дії особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження нанесла один удар долонею лівої руки по правій щоці потерпілого, внаслідок чого заподіяла тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми правої виличної ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після чого, особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, діючи за попередньо узгодженим планом із обвинуваченим ОСОБА_7 в ході розмови з ОСОБА_12 , протягом близько 20 хвилин, висловлював до останнього усні вимоги про передачу грошових коштів в сумі 500 доларів США, погрожуючи застосуванням фізичного насильства та заподіянням шкоди потерпілому у випадку, якщо він відмовиться виконувати його вимоги.

Усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю, та оцінюючи реально погрози обвинуваченого ОСОБА_7 та особи, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, потерпілий ОСОБА_12 вказав, що усієї суми коштів, які вимагали обвинувачений ОСОБА_7 та особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження із собою не має, проте, вказав, що кошти знаходяться за місцем його проживання.

З метою отримання грошей обвинувачений ОСОБА_7 та особа відносно якої матеріали виділено в окреме провадження сіли разом із ОСОБА_12 в автомобіль таксі марки «Шевроле» та поїхали в напрямку масиву «Дружба» до місця проживання ОСОБА_12 . Перебуваючи у вказаному автомобілі, особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження шляхом ривка із руки ОСОБА_12 , який сидів на задньому сидінні автомобіля відкрито викрав грошові кошти в сумі 100 грн. По напрямку руху автомобіля на вул. Крушельницької м. Тернополя автомобіль таксі був зупинений працівниками поліції, які припинили злочинну діяльність обвинуваченого ОСОБА_7 та особи, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження.

Викраденим майном обвинувачений ОСОБА_7 разом із особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження розпорядилися на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 200,00 гривень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, а також злочин, передбачений ч.2 ст.189 КК України, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання) вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та погодився зі всіма обставинами, викладеними у обвинувальному акті, однак, у відповідності до положень ст.63 Конституції України, відмовився від надання суду показань. У вчиненому щиро розкаюється, негативно оцінює вчинене, обіцяє в подальшому злочинів не вчиняти.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, визнано судом недоцільним. При цьому, суд виходив з того, що згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту своїх прав. В судовому засіданні, після допиту обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_7 правильно розуміє зміст обставин, які зазначені в обвинувальному акті, та які сторона обвинувачення вважає такими, при яких відбулося вчинення злочину.

Сумніви у добровільності позицій обвинуваченого у суду відсутні, наслідки неможливості оскаржити обставини, що були ним визнані в судовому засіданні, в апеляційному порядку - роз`яснені.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, є доведеною.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди.

До обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчинених злочинів, особу винного, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до переконання, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим так і іншими особами, йому доцільно призначити покарання за сукупністю злочинів у межах санкцій ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі.

Водночас з врахуванням пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин, даних про його особу, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України обов`язки.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд враховує і те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2022 року його засуджено за ч.1 ст.263, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України, засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України до постановлення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2022 року, згідно якого останнього засуджено за ч.1 ст.263, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ст.75 КК України.

Як убачається з постанови Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 754/2749/17, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За вказаних обставин, на підставі ч.4 ст.70 КК України, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2022 (справа №607/4094/20), суд вважає, підлягає самостійному виконанню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України та призначити йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

-за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

-за ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 2 (два) роки іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_7 , відповідно до ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2022 (справа №607/4094/20) виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1