Справа № 333/178/23
Провадження № 1-кп/333/418/23
УХВАЛА

Іменем України

10 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0000146 від 06 вересня 2022 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка, Херсонської області, освіта середня, холостого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурором ОСОБА_3 надано письмове клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці у зв`язку з тим, що закінчується двохмісячний строк тримання під вартою обвинуваченого та існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Під час досудового розслідування встановлено, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, у зв`язку із чим останній може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати судовому розгляду. Беручи до уваги вищезазначене, наразі виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, а згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 , може переховуватися від суду.

Наявність вказаного ризику підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Крім того, 18.11.2022 року ОСОБА_5 з`явився до слідчого із зізнанням та йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та передано безпосередньому командиру для подальшого проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 . Разом з цим, 18.11.2022 року безпосередньому командиру ОСОБА_5 військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 , у присутності ОСОБА_5 вручено повістку про виклик на допит останнього в якості підозрюваного на 10:00 год. 23.11.2022 року. Однак, ОСОБА_5 на допит не прибув та на телефонні дзвінки не відповідав. 24.11.2022 року допитано в якості свідка військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , який підтвердив, що ОСОБА_5 у військовій частині відсутній із ранку 23.11.2022 року та станом на момент допиту о 12 год. 40 хв. 24.11.2022 року. Останнього знову подано у СЗЧ. Лише 04 січня 2023 року обвинуваченого ОСОБА_5 було затримано співробітниками поліції.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_5 23.11.2022 року під приводом необхідності прибуття до слідчого для проведення слідчих дій, залишив місце проходження служби та розпочав вчиняти нове кримінальне правопорушення, пов`язане із ухиленням від військової служби, до військової частини не прибув та продовжував проводити час на власний розсуд до моменту його затримання співробітниками правоохоронного органу.

На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних засобів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України з наступних підстав: при обранні особистого зобов`язання обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, соціальний статус обвинуваченого та відсутність дієвого контролю за виконанням обвинуваченим такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання, є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 , буде переховуватися від суду.

Крім того, сторона обвинувачення не володіє інформацією відносно осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Тяжкість вчиненого кримінального правопорушення унеможливлює застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застави.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поклались на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з матеріалів вищезазначеного кримінального провадження, відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006 року) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Те, що вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинив тричі, як вважає суд, свідчить про можливість останнього, вчинити інше або аналогічне кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність двох ризиків, а також відсутність будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його тримання під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_5 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 315, 331, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 08 червня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» МУЮ арештний дім.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено та підписано 10 квітня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1