Справа № 185/6016/22
Провадження № 1-кп/185/610/22
У Х В А Л А

05 грудня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000494 від 21 червня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисників обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 зазначивши, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, внаслідок чого, він може переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

Обвинувачений може вплинути на свідків. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що останній розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців, може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків або інших підозрюваних.

На думку прокурора, існує також ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, який підтверджується тим, що вчиняючи непокору, в умовах воєнного стану, обвинувачений фактично відмовився виконувати бойові завдання та наказ командира підрозділу щодо виконання своїх службових обов`язків на бойових позиціях в умовах воєнного стану, маючи бажання самовільно залишити місце несення служби, або ухилитись від несення обов`язків військової служби, що само по собі утворює склад іншого злочину за ст. 408, 409 КК України.

На даний час вищезазначені ризики, на думку прокурора, продовжують існувати, тому з метою їх запобігання, досягнення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою. Також прокурор зазначає, про неможливість застосувати до обвинуваченого іншого запобіжного заходу , окрім тримання під вартою, з огляду на положення ч. 7 ст. 176 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники заперечували проти продовження тримання під вартою. Захисники обвинуваченого просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, вказавши, що на підтвердження заявлених ризиків прокурором не додано жодних доказів, а обвинувачений має хронічні захворювання. Також прокурором не обґрунтовано пропонується визначити збільшений розмір застави., що явно не відповідає матеріальному стану обвинуваченого.

З`ясувавши думку сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

У ст. 178 КПК України передбачений перелік обставин, що враховуються судом при вирішенні питання про запобіжний захід, серед яких вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Так, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого спливає 05 грудня 2022 року.

Як встановлено, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено найсуворіше покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років. Він не одружений, є військовослужбовцем військової служби. Має на утриманні одну неповнолітню дитину, та заявляє про утримання ще двох дітей, мати яких є громадянкою іншої держави.

Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України - при оцінці існування ризику кримінального провадження, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування».

Дані обставини свідчать про наявність ризику залишення ним свого місця проживання, проходження служби (у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу) з метою переховування від суду.

Водночас суд враховує ризик можливого впливу на свідків, адже свідки обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні не допитані, сторони при визначенні порядку дослідження доказів, вказали на необхідність їх допиту, в той же час свідки разом з ним проходили військову службу, що фактично створить умови для здійснення впливу на них.

Що стосується ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то суд наголошує, що даний ризик не має місце, оскільки обвинувачений є раніше не судимою особою, посилання на інші склади правопорушень без відповідної підозри та внесення відповідних відомостей до ЄРДР є передчасними. Ризик перешкоджання іншим чином не конкретизований та зводиться до раніше заявлених обґрунтувань стосовно інших заявлених ризиків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дані про особу обвинуваченого, дані про можливість ухилення від суду, разом з тяжкістю пред`явленого обвинувачення, ризик впливу на недопитаних свідків, свідчать на користь позиції сторони обвинувачення. Альтернативні запобіжні заходи (без врахувань положень ч. 7 ст. 176 КПК України ) на даний час не попередять вказані ризики, тому з метою запобігання їм суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. З цих же підстав не підлягає задоволенню клопотання захисників про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, непов`язаний з триманням під вартою. Об`єктивний даних, які б вказували на неможливість перебування обвинуваченого під вартою внаслідок хронічних захворювань стороною захисту не надано.

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави, враховуючи матеріальний та сімейний стан обвинуваченого.

Так, з урахуванням майнового становища обвинуваченого, зокрема рівня матеріального забезпечення військовослужбовців, тяжкості кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, яке вчинено в умовах воєнного стану, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому заставу в розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 234000 грн. оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 02 лютого 2023 року в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розмір застави визначити в сумі 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) грн.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_3 покласти обов`язки:

- не відлучатися із місця несення військової служби, без дозволу суду, окрім випадків виконання бойових завдань;

- повідомляти суд про зміну свого місця перебування.

- не спілкуватись із свідками відповідно до реєстрів матеріалів досудового розслідування.

Відмовити стороні захисту в зміні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний із триманням під вартою.

Строк дії ухвали в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 02 лютого 2023 року.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для осіб, які перебувають під вартою, - протягом того же строку з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1