КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2022 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 достовірно знаючи про те, що на всій території України введено воєнний стан, 27 березня 2022 року приблизно о 12 годині перебуваючи поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , шляхом пошкодження вхідних дверей, проник до будинку, звідки таємно викрав належний ОСОБА_9 пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими кулями несмертельної дії марки «Форт-12Р» з маркуванням НОМЕР_1 , вартістю 25 480 гривень.

У подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 25 480 грн.

29 березня 2022 року приблизно о 12 годині ОСОБА_7 проник на подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_10 , та шляхом пошкодження металопластикового вікна проник до будинку, звідки таємно викрав належне ОСОБА_11 майно, а саме: «iPad» (планшет) марки «Apple MC349LL/A», вартістю приблизно 1033 грн., акустичну колонку марки «JBL Flip Essential», вартістю приблизно 2033,33 грн., акустичну колонку марки «JBL On Beat», вартістю приблизно 857,14 грн.

В подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 3923,47 гривень.

29 березня 2022 року в період часу з 12 години 00 хвилин по 18 годину 00 хвилин ОСОБА_7 , шляхом пошкодження вхідних дверей проник до офісного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав належне ТОВ «АДОНІС-ЛАБ» майно, а саме: сумку для ноутбука «Lenovo Casual T210 15.6» чорного кольору, вартістю 699 гривень, ноутбук марки «HP Laptop 15,6» модель db1097ur в чорному корпусі, вартістю 15999 гривень та комп`ютерну провідну мишку «Logitech», вартістю 249 гривень.

У подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «АДОНІС-ЛАБ» матеріального збитку на загальну суму 16947 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2022 року стосовно ОСОБА_7 змінити, в мотивувальній частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, включивши кваліфікуючі ознаки «повторно» та «з проникненням у житло».

Вважати дії ОСОБА_7 кваліфікованими за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану та засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. Відповідно до ст. 75 КК України звільненим від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком 3 роки та згідно з ст. 76 КК України з покладенням обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вважає вирок Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2020 року незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор зазначає, що згідно з обвинувальним актом дії обвинуваченого ОСОБА_7 прокурором кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану та як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому, суд першої інстанції, розглянувши відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дослідивши обвинувальний акт, при ухваленні вироку фактично кваліфікував дії ОСОБА_7 як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, отже суд допустився неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Таким чином, у разі відсутності сумнівів щодо доведеності вчинення ОСОБА_7 кримінально караного діяння в обсязі висунутого йому обвинувачення, дії останнього мали отримати юридичну оцінку за ч. 4 ст. 185 КК України із зазначенням усіх установлених кваліфікуючих ознак, проте залишивши це поза увагою, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2022 року стосовно ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Кваліфікувати дії ОСОБА_7 за епізодом від 27 березня 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), пов`язане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, за епізодом від 29 березня 2022 року (викрадення майна у ОСОБА_11 ) як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, пов`язане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану та за епізодом від 29 березня 2022 року (викрадення майна у ТОВ «АДОНІС-ЛАБ»), як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, пов`язане з проникненням в інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Виключити з мотивувальної частини вироку відносно ОСОБА_7 посилання на кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину повторно».

Зарахувати на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання, перебування ОСОБА_7 під вартою в межах досудового розслідування та судового розгляду вказаного кримінального провадження з 16 квітня 2022 року по 11 липня 2022 року включно з розрахунку: 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню позбавлення волі.

Прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, вважає вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2022 року стосовно ОСОБА_7 незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному вироку, в порушення вимог ст. ст. 32, 35 КК України, та правової позиції, викладеній у постанові Об`єднаної падати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року виключив кваліфікуючу ознаку складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (за епізодами від 29 березня 2022 року), як вчинення злочину повторно, тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Окрім того, суд першої інстанції, в оскаржуваному вироку від 11 липня 2022 року кваліфікувавши дії ОСОБА_7 за всіма епізодами таємного викрадення чужого майна за кваліфікуючою ознакою «пов`язане з проникненням в інше приміщення», в тому числі, по відношенню до епізодів від 27 березня 2022 року та від 29 березня 2022 року (викрадення майна у ОСОБА_11 ), застосував закон, який не підлягає застосуванню, натомість не кваліфікував дії останнього за вказаними епізодами за кваліфікуючою ознакою «пов`язане з проникненням у житло», тобто не застосував закон, який підлягав застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Також прокурор зазначає, що суд обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 визнав вчинення особою злочину повторно, однак, відповідно до вимог ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Окрім того, прокурор вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід зарахувати у строк призначеного йому вироком Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2020 року покарання попереднє ув`язнення з 16 квітня 2022 року по 11 липня 2022 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення полі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів до задоволення не підлягають, а вирок суду необхідно скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, в разі визнання особи винуватою, зазначається, крім іншого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, яке складається з трьох епізодів.

При цьому в обвинувальному акті зазначено, що по епізодах 27 березня 2022 року по викраденню майна у потерпілого ОСОБА_12 та 29 березня 2022 року по викраденню майна у потерпілого ОСОБА_11 мало місце проникнення у житло, по епізоду 29 березня 2022 року по викраденню майна ТОВ "АДОНІС-ЛАБ" - проникнення у інше приміщення.

Окрім того, в обвинувальному акті зазначено, що по епізодах 29 березня 2022 року по викраденню майна у потерпілого ОСОБА_11 та ТОВ "АДОНІС-ЛАБ" ОСОБА_7 вчинив викрадення майна повторно.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування в обвинувальному були кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України по кожному з епізодів, що є зайвим.

При цьому згідно з формулюванням обвинувачення, викладеним в обвинувальному акті, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Викладаючи у мотивувальній частині вироку фактичні обставини кримінального провадження, визнані судом доведеними, суд не зазначив обставин щодо вчинення кримінального правопорушення повторно, тобто суд не визнав встановленими фактичні обставини провадження, які б давали підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ознакою повторності чи визнання обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою повторно.

Водночас, суд не кваліфікував дії ОСОБА_7 за ознакою повторності, а визнав повторність у якості обставини, що обтяжує покарання (а.п. 75,77).

При цьому, суд ніяким чином не вмотивував своїх висновків щодо відсутності підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ознакою повторності та визнання повторності у якості обставини, що обтяжує покарання.

Окрім того, суд не кваліфікував дії ОСОБА_7 за ознакою проникнення у житло і також не вмотивував такого рішення, хоча зобов`язаний був це зробити, з огляду на те, що згідно з обвинувальним актом дії обвинуваченого кваліфікувались і за такою ознакою.

Отже, у вироку суду відсутні висновки щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ознаками повторності та вчинення крадіжки з проникненням у житло, а також не викладені мотиви, якими керувався суд, не враховуючи вказані кваліфікуючі ознаки злочинів.

За відсутності у вироку суду відповідних висновків та мотивів, колегія суддів позбавлена можливості розглянути доводи апеляційних скарг прокурорів щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та визнання обставини, яка обтяжує покарання, тому апеляційні скарги прокурорів задоволені бути не можуть.

Водночас, наведені вище порушення судом вимог ст. ст. 370, 373 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості вироку, на думку колегії суддів, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки ці порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Окрім того, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 постановлено з істотним порушенням вимог ст. 349 КПК України, якою керувався суд.

Так, суд посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, водночас, не виконав вимог цього закону щодо необхідності з`ясування, чи правильно розуміють учасники судового розгляду, зокрема обвинувачений, зміст обставин кримінального провадження, встановлених органом досудового розслідування, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також не роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З журналу судового засідання убачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинувачення визнав себе винним частково.

При цьому суд не з`ясував, у якій частині обвинувачення ОСОБА_7 визнав себе винним.

Часткове визнання обвинуваченим своєї вини може свідчити або про те, що обвинувачений не погоджується з певною частиною обвинувачення, або неправильно розуміє обставини, встановлені органом досудового розслідування та викладені у обвинувальному акті.

У будь-якому разі, навіть, коли обвинувачений повністю визнає свою провину, закон - ч. 3 ст. 349 КПК України зобов`язує суд з`ясувати, чи правильно розуміє обвинувачений зміст обставин кримінального провадження та чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а у даному випадку суд цього не зробив.

Із змісту пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні убачається, що він не міг дати пояснень щодо певних обставини, викладених в обвинувальному акті, у зв`язку з чим прокурор уточнювала у обвинуваченого, чи правильно ці обставини викладені в обвинувальному акті.

Порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України також є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, як таке, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 підлягає до скасування у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 404 КПК України з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №367/2026/22

Провадження №11-кп/824/654/2023

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13

Доповідач ОСОБА_1