УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2022 Справа №607/17660/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_5 , у м.Тернополі в залі суду у підготовчому судовому засіданні в кримінальному провадженні №0000170, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на два місяці.

У поданому клопотанні зазначено: «Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 січня 2022 року близько 13 години 30 хвилин у ОСОБА_4 , який перебував неподалік торгового центру «RichTown», що по вул. Живова, 9 М в м. Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 23 січня 2022 року близько 13 години 30 хвилин, перебуваючи по вул. Живова, 9М в м.Тернополі зайшов в торговий центр «RichTown» та піднявся на 4 поверх, де на сходовій клітці на стіні побачив металевий ящик та скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно, з корисливих мотивів, шляхом віджиму, викрав із спеціального сховища пожежний рукав вартістю 1 800 гривень, який надалі заховав до поліетиленового пакету.

В подальшому, ОСОБА_6 , не маючи наміру розраховуватись за товар, вийшов із приміщення торгового центру «RichTown», що за адресою: м. Тернопіль, вул. Живова, 9 М, чим спричинив ТзОВ «РЕНТ СТЕЙТ» матеріальну шкоду на суму 1800 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого, ч. З ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. З ст.185 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, які нададуться суду у ході судового розгляду кримінального провадження.

30.11.2022 підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

05.12.2022 обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст.185 КК України скеровано до Тернопільського міськрайонного суду.

Дія обраного стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 07.12.2022, однак судом обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 ще не розглянуто, у зв`язку із чим існує необхідність продовжити його дію.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. З ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.

Санкція ч. З ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою до застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Як зазначено у п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Також, спричинена шкода потерпілому, на даний час не відшкодована, що може спонукати останнього до зміни місця проживання, якщо застосувати більш м`який запобіжний захід аніж тримання під вартою.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може вчинити інший злочин є те, що підозрюваний раніше судимий та неодноразово вчиняв умисні корисливі злочини. Крім того, є засудженим за вчинення аналогічного злочину до реальної міри покарання і продовжив злочинну діяльність. Офіційних доходів немає, а тому може вчинити нові корисливі злочини з метою отримання фінансових джерел для забезпечення своїх особистих потреб.

Під час оцінки в сукупності всіх обставин, керуючись ст.178 КПК України, потрібно врахувати те, що підозрюваний ніде офіційно не працює, доходів немає, шкода не відшкодована.

Враховуючи викладене вважаю, що існують достатні підстави, які обґрунтовують ризик, передбачений п.1 ч.І ст.177 (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), а також ризик, передбачений п.5 ч.І ст.177 КПК України (вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується особа).

Крім того, згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України, до підозрюваного ОСОБА_4 можливо застосувати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до шести років.

Згідно з положенням ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Обґрунтування неможливості запобігання ризику, застосуванням більш м`яких запобіжних заходів: застосування застави щодо ОСОБА_4 не є можливим, оскільки останній ніде офіційно не працює, не має постійного джерела доходів і, перебуваючи на волі, може вчиняти нові корисливі злочини. Застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_4 не є можливим, оскільки останній може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду. Застосування особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_4 не є можливим, оскільки перебуваючи на волі, останній може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду, а також може вчиняти нові злочини.»

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснив, що подане клопотання підтримує в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив стосовно задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 заперечив щодо клопотання прокурора посилаючись недоведеність та необґрунтованість ризиків зазначених у клопотанні, та не доведенні обставин, що більш м`який запобіжних захід не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, тому просить обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ознайомившись із клопотаннями сторін, наявними матеріалами судового провадження, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України крадіжка, поєднана з проникненням у сховище, що слідує із реєстру матеріалів досудового розслідування долученого до обвинувального акту. Однак суд звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Згідно з частиною першою статті 183 Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07 грудня 2022 року.

Прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальше його продовження щодо ОСОБА_4 не зменшились та продовжують існувати зокрема:

- ризиком того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Також, спричинена шкода потерпілому, на даний час не відшкодована, що може спонукати останнього до зміни місця проживання, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу;

- ризиком того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інший злочин є те, що підозрюваний раніше судимий та неодноразово вчиняв умисні корисливі злочини. Крім того, будучи засудженим за вчинення аналогічного злочину до реальної міри покарання, продовжив злочинну діяльність. Офіційних доходів немає, а тому може вчинити нові корисливі злочини з метою отримання фінансових джерел для забезпечення своїх особистих потреб.

Під час оцінки в сукупності всіх обставин ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

В п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 року Справа N 800/331/16 (800/13/16) значено, що відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено та сторонами не доведено, а тому суд відхиляє доводи обвинуваченого та його захисника стосовно відсутності підстав, для продовження строку тримання під вартою та обрання стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Зокрема, доказів існування інших обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченого, стороною захисту суду також не надано, тому клопотання обвинуваченого та його захисника про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведене прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Суд оцінюючи всі докази у їх сукупності вважає, що у даному випадку реальне існування ризиків, які не є абстрактними та ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, оскільки він своїми умисними злочинними діями завдав матеріальної шкоди потерпілому, порушивши право приватної власності.

Суд вважає слушними обґрунтування прокурора, зазначені ним у клопотанні про продовження запобіжного заходу, стосовно неможливості запобігання ризику, застосуванням більш м`яких запобіжних заходів: застосування застави щодо ОСОБА_4 не є можливим, оскільки останній ніде офіційно не працює, не має постійного джерела доходів і, перебуваючи на волі, може вчиняти нові корисливі злочини. Застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_4 не є можливим, оскільки останній може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду. Застосування особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_4 не є можливим, оскільки перебуваючи на волі, останній може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду, а також може вчиняти нові злочини.

Разом з тим суд вважає, що продовження строку застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі Летельє проти Франції" особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , його стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи перебіг судового розгляду, оскільки жоден із більш м`яких не буде здатен запобігти існуючим ризикам.

Проаналізувавши наведене у сукупності суд приходить до переконання про те, що заперечення сторони захисту спростовуються матеріалами справи та доводами прокурора про продовження існування заявлених ризиків.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 8, 22, 94, 177, 178, 182, 183, 198, 315 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовільнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою на 2 (два) місяці до 05 лютого 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали закінчується 05 лютого 2023 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» Міністерства юстиції України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1