ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023 Справа №607/15297/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_5 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні в кримінальному провадженні №0000081, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, освіта вища, неодруженого, офіцера резерву запасної батареї військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судженого,

про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

встановив:

Старший лейтенант військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , без поважних причин о 8 годині 30 хвилин 05 серпня 2022 року не з`явився та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 8 годині 30 хвилин 09 вересня 2022 року прибув до військової частини НОМЕР_1 , чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України. Він же, будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.9, 11, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , без поважних причин о 8 годині 30 хвилин 13 жовтня 2022 року не з`явився та, в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 8 годині 30 хвилин 25 жовтня 2022 року прибув до військової частини НОМЕР_1 , чим повторно вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем крім строкової служби, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 21 грудня 2022 року укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

Сторони погодили призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання передбаченого ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, а також покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив: угоду про визнання винуватості укладено добровільно, тобто вона не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або обіцянок, чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в ній; розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватою; вид покарання, а також, інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом і те, що наслідком укладення і затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394, 424 КПК України та його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 пункту 1 частини 4 ст.474 КПК України; розуміє наслідки умисного невиконання угоди; просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник ОСОБА_5 пояснив, що угоду укладено добровільно, вона відповідає вимогам закону. Просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_3 пояснив, що сторони добровільно уклали угоду. Вона відповідає вимогам закону. Йому зрозумілі наслідки укладення сторонами і затвердження судом угоди про визнання винуватості. Просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Отже, суд переконався в добровільному укладенні угоди про визнання винуватості сторонами. При укладенні угоди враховано вимоги ст.470 та ст.472 КПК України.

Суд вважає, що визнання ОСОБА_4 вини є належним і допустимим доказом вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Його дії кваліфіковано правильно. За таких обставин ОСОБА_4 необхідно визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не суджений, характеристику, обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання в обвинувальному акті не зазначено. Суд вважає, що з метою виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень йому доцільно призначити узгоджене сторонами мінімальне покарання передбачене ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі.

В контексті ч.1 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи особу винного, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, правову позицію прокурора щодо призначення покарання із звільненням засудженого від його відбування з випробуванням, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства. Отже, в порядку передбаченому ст.75 КК України ОСОБА_4 доцільно звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на нього відповідних обов`язків передбачених ст.76 КК України, необхідних і достатніх для його виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання.

Отже, укладену між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості від 21 грудня 2022 року необхідно затвердити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2022 року у даному кримінальному провадженні обвинуваченому був продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 лютого 2023 року.

У зв`язку з тим, що за наслідками розгляду кримінального провадження шляхом ухвалення вироку відносно ОСОБА_4 , до якого було застосовано покарання у виді позбавлення волі та звільнено від його відбування з випробуванням із застосуванням іспитового строку, тому запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою слід скасувати.

Керуючись статтями 8, 59, 62, 63, 68, 129 Конституції України, 373-376, 392 - 395, 468 - 476, 532, 533, 535 КПК України, Розділом ХІ, ХІІ, ст.407 КК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 грудня 2022 року укладену між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з випробуванням та встановити йому іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України на ОСОБА_4 покласти обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.4 ст.76 КК України нагляд за ОСОБА_4 , в період дії іспитового строку, може здійснювати командир військової частини за місцем проходження ним служби, а у випадку звільнення його з військової служби - орган пробації за місцем проживання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 скасувати і негайно звільнити його з під варти.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляції до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляції, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для виконання осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили підлягає негайному виконанню. Судове рішення звертається до виконання не пізніше як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої ст.389-1 КК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Головуючий суддяОСОБА_1