Справа № 468/898/21-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

28.03.2023 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження № 0000104 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костичі Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, непрацюючого, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2021 року близько 18:30 год. між ОСОБА_4 , який знаходився на своїй присадибній ділянці по АДРЕСА_1 , та ОСОБА_6 , який знаходився на своїй присадибній ділянці, суміжній з вказаною вище, виник конфлікт та ОСОБА_4 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин з мотивів особистої неприязні, діючи з умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, тримаючи в руках трубку від оприскувача, намагався завдати нею один удар в область голови потерпілого, але захищаючись від удару, ОСОБА_6 прикрив обличчя правою рукою, внаслідок чого удар відбувся по правій руці ОСОБА_6 , спричинивши останньому легке тілесне ушкодження у вигляді синця та садна на тильній поверхні середньої фаланги третього пальця правої кисті.

Крім того, продовжуючи реалізовувати свій умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 відійшов у бік та взяв до рук камінь, який кинув в бік потерпілого, потрапивши йому в обличчя, спричинивши потерпілому легке тілесне ушкодження у вигляді садна в області зовнішнього кінця лівої брови.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_4 не визнав, вказавши, що 18.06.2021 року увечері близько 18.00 год. він вийшов на свій город обробляти картоплю засобом від шкідників, при цьому він неголосно «про себе» виражався нецензурною лайкою. На сусідній ділянці стояв ОСОБА_6 , на відстані близько 10 метрів від обвинуваченого та почувши слова обвинуваченого, підійшов до нього на його земельну ділянку та першим вдарив його кулаком в щелепу, а обвинувачений, захищаючись, вдарив ОСОБА_6 пластмасовою трубкою від оприскувача по лівій руці (тильній стороні передпліччя), від чого трубка зламалась. Далі ОСОБА_4 почав тікати до свого двору, а ОСОБА_6 погнався за ним, але у двір не зайшов. Коли обвинувачений забіг до двору, то кинув камінь в бік ОСОБА_6 , який також кидав каміння до нього в двір. У обвинуваченого з потерпілим до цього склались погані відносини. Обвинувачений не звертав увагу на те, чи був ще хтось на городах під час конфлікту з потерпілим. Від удару потерпілого у обвинуваченого утворився синець, але щодо фіксації даного тілесного ушкодження обвинувачений нікуди не звертався.

Показання обвинуваченого спростовується, а його винуватість у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Потерпілий ОСОБА_6 вказав, що 18.06.2021 року близько 17.00 год. він працював на своєму городі. На сусідньому городі ОСОБА_4 оприскував картоплю та при цьому виражався нецензурною лайкою на адресу потерпілого, його сім`ї та його віросповідання. Потерпілий підійшов до невисокої сітки, яка розмежовувала його та обвинуваченого город, та хотів йому зробити зауваження, але ОСОБА_4 одразу вдарив його трубкою оприскувача у область голови, проте потерпілий закрив голову правою рукою і удар відбувся по пальцям правої руки потерпілого, від чого трубка оприскувача зламалась. Обвинувачений вдарив потерпілого трубкою від оприскувача двічі, але лише один удар спричинив йому тілесні ушкодження. Потім вони розійшлись та ОСОБА_4 , ще не зайшовши до двору, почав кидати по потерпілому каміння, одним з яких влучив по дотичній траєкторії в ліву брову. Далі обвинувачений та потерпілий повернулись до своїх дворів та ОСОБА_4 через паркан кинув вила, ледь не влучивши в дітей, а потім почав кидати каміння у двір потерпілого, влучивши також по автомобілю потерпілого, який стояв біля двору. Потерпілий заперечив, що завдавав будь-яких ударів обвинуваченому, натоміть внаслідок дій обвинуваченого у потерпілого утворились два тілесних ушкодження: на руці від удару трубкою оприскувача та на брові від кинутого обвинуваченим каміння, трубкою від оприскувача в обличчя потерпілого обвинувачений не влучав. Потерпілий не примирився з обвинуваченим, оскільки умовою такого примирення потерпілий бачить відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_9 вказав, що є батьком обвинуваченого та підтвердив, що між його сином та сусідом сина ОСОБА_6 склались непрості відносини та ще до вказаних подій ОСОБА_6 15.06.2021 року скаржився йому на його сина. 18.06.2021 року свідок самого конфлікту не бачив, оскільки пішов зустрічати корів з череди, а коли повертався та гнав корову повз двір ОСОБА_6 , то останній сказав йому, що обвинувачений побив його автомобіль. При цьому ніяких тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_6 свідок не бачив, а вже коли загнав корів до свого дому та через 15-20 хвилин повернувся, то бачив у ОСОБА_6 подряпину на обличчі. В дворі обвинуваченого свідок виявив вибиті шибки у вікні, що виходить до двору ОСОБА_6 та у вікнах, які виходять на вулицю. Біля одного з розбитих вікон свідок виявив диск від автомобіля та ОСОБА_6 на питання свідка повідомив, що то він кинув у вікно диск та забрав його у свідка. Також в будинку свідок виявив шматок цеглини, яким було розбите інше вікно. До приїзду на місце події поліції потерпілий та його друзі загалом шість чоловік також били обвинуваченого, але свідок не бачив на обвинуваченому тілесних ушкоджень, оскільки не придивлявся та не звертав на це уваги. Наступного дня, оскільки металева трубка оприскувача обвинуваченого була зламана, то свідок приніс свій оприскувач та закінчив обробіток картоплі на городі сина та бачив в одному місці на його городі витоптану ділянку на картоплі, приблизно на площі 3-4 кущів.

Свідок ОСОБА_10 вказала, що є невісткою обвинуваченого. Між обвинуваченим та потерпілим склались тривалі неприязні відносини. Подій конфлікту між обвинуваченим та потерпілим 18.06.2021 року вона не бачила та знає про них лише зі слів інших. 18.06.2021 року вже вночі свідок забирала обвинуваченого з відділення поліції та помітила, що в нього було синього кольору вухо, ОСОБА_4 казав, що ОСОБА_6 його вдарив та свідок зробила висновок, що це саме слід від цього удару. Зі слів інших свідок знає, що того дня ОСОБА_4 побили шість чоловік. 19.06.2021 року до них вдруге приїздила поліція та свідку батько потерпілого казав, що його син не витримав нецензурних слів обвинуваченого та вдарив його. Також свідок бачила, що в будинку ОСОБА_4 були розбиті шибки на вікнах: на одному, що виходить до двору ОСОБА_6 та на інших, які виходили на вулицю. В подальшому батько потерпілого замурував вікно, яке виходило в двір ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_11 вказала, що є дружиною потерпілого та 18.07.2021 року близько 18.30 год. потерпілий з батьком був на своєму городі, на своєму городі також був їх сусід ОСОБА_12 та висловлювався при цьому нецензурною лайкою в бік потерпілого ОСОБА_13 та ображав їх релігію. ОСОБА_13 при цьому був біля невисокої сітки, яка відмежовувала городи. Там вони зійшлись з ОСОБА_12 , при цьому кожен був на своєму городі, та ОСОБА_12 кілька разів вдарив ОСОБА_13 трубкою від оприскувача, в тому числі біля правого ока та по руці, а ОСОБА_13 захищався. Внаслідок ударів у ОСОБА_13 залишився слід на руці та синець під оком. Вона втекла з городу. ОСОБА_12 також кинув камінь в бік ОСОБА_13 , а потім втік до свого двору, після чого почав кидати каміння їм в двір, розбивши сам собі вікно, та вона завела дітей до будинку, щоб вони не постраждали. Після цього посходились сусіди та все припинилось.

Свідок ОСОБА_14 вказала, що є старостою старостинського округу та того дня увечері перебувала в себе вдома, коли до неї зателефонував ОСОБА_13 і повідомив, що в нього проблеми із сусідом. Вона прийшла до двору ОСОБА_13 , де була його родина та вони переповіли їй події, які стались. Власне вона події не бачила. У ОСОБА_13 вона бачила тілесне ушкодження у вигляді почервоніння від удару біля брови у формі полоси та червоні капіляри в оці. ОСОБА_12 на двір не виходив. Після цього свідок пішла додому та повернулась приблизно через півгодини, коли на місце прибула поліція. В дворі у ОСОБА_12 останній сварився із ОСОБА_13 та їх заспокоювали поліцейські. Вона помітила у ОСОБА_12 за вухом чи на мочці вуха почервоніння, подряпину. У будинку ОСОБА_12 були вибиті шибки у вікнах, які виходять на вулицю, в дворі було розкидане каміння. При цьому їй ОСОБА_15 казала, що ОСОБА_12 сам собі вікна повибивав та показувала їй відео. Також у потерпілого ОСОБА_13 було пошкоджене лобове скло автомобіля, який стояв біля двору, а також бік автомобіля біля дверцят. Діти ОСОБА_13 були налякані, а в його дворі також було розкидане каміння, як і в дворі ОСОБА_12 . За кілька днів до цього ОСОБА_13 приходив до свідка та повідомляв, що в нього з сусідом ОСОБА_12 виникають суперечки. ОСОБА_12 також конфліктував із мешканцем села Ахмедовим.

Свідок ОСОБА_16 вказав, що працював на своєму городі, приблизно в 100-150 метрах від городу потерпілого, де почув крики, шум, грохот. Коли він прийшов на місце події, то на вулиці було багато людей. Свідок бачив, як з двору ОСОБА_12 летіло каміння по машині ОСОБА_13 , який в цей час був поблизу машини. Дітей в дворі свідок не бачив та на наявність чи відсутність тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 чи ОСОБА_12 не звертав уваги, ОСОБА_12 свідок бачив, коли той стояв у себе в дворі. Після цього викликали поліцію та свідок приблизно на 15-20 хв. залишив місце події.

Відповідно до заяви ОСОБА_6 від 18.06.2021 року він звернувся до поліції із заявою про притягнення до відповідальності ОСОБА_4 , який 18.06.2021 року заподіяв йому тілесні ушкодження, завдавши йому два удари палкою по обличчю та кинув камінь в обличчя.

Згідно з протоколом огляду місця події від 18.06.2021 року та фототаблицею до нього - місцем події є ділянка місцевості на межі між присадибними ділянками домоволодінь по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , на якій наявна огорожа, з сітки невеликої висоти.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 74 від 25.06.2021 року у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна в лівій виличній області, синця та садна на тильній поверхні середньої фаланги третього пальця правої кисті, садна в області зовнішнього кінця лівої брови. Всі наявні ушкодження утворились від дії якихось тупих твердих предметів, можливо 18.06.2021 року внаслідок не менш як 2-3 ударів, можливо металевою палицею, як вказано в постанові та зі слів потерпілого. Наявні ушкодження в області обличчя могли утворитись від влучення в обличчя каменем. Всі наявні тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Утворення наявних ушкоджень внаслідок падіння на площину мало вірогідне.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 03.07.2021 року слідує, що потерпілий ОСОБА_6 на місці в присутності понятих розповів та показав обставини та механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , вказавши, що 18.06.2021 року близько 18.00 год. він працював на своїй присадибній ділянці, а на свій город вийшов його сусід ОСОБА_4 з оприскувачем. ОСОБА_6 почув як ОСОБА_4 висловлювався нецензурними словами на його адресу, на адресу його родини та щодо його віросповідання, на що потерпілий зробив ОСОБА_4 зауваження, а ОСОБА_4 підійшов до нього та завдав одного удару в область обличчя та ще один удар трубкою від оприскувача по руці. Після цього обоє пішли у свої двори та в двір потерпілого з боку двору ОСОБА_4 почало летіти каміння, одне з яких влучило потерпілому в область лівої брови. Каміні також влучили в автомобіль потерпілого, який стояв біля двору, залишивши відповідні пошкодження. Судом переглянутий відеозапис слідчого експерименту.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 03.07.2021 року обвинувачений ОСОБА_4 на місці в присутності понятих та захисника розповів та показав обставини конфлікту між ним та потерпілим, який почався з того, що обвинувачений про себе вживав нецензурну лексику, а потерпілий переступив через огорожу, підійшов до обвинуваченого та завдав одного удару в обличчя. А обвинувачений, захищаючись, завдав один удар по правій чи лівій руці потерпілого та вони розійшлись кожен до свого двору та почали кидати один одному в двір каміння. Судом переглянутий відеозапис слідчого експерименту.

Суд оцінює показання обвинуваченого в тій частині, яка не узгоджується з комплексом інших досліджених судом доказів, критично та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.

Оцінюючи показання потерпілого, суд, по-перше, керується межами судового розгляду, визначеними ст. 337 КПК України, та не оцінює показання, які виходять за межі пред`явленого обвинувачення (щодо подальшого пошкодження майна, яке не входить до обсягу викладеного в обвинувальному акті обвинувачення), по-друге, суд також враховує неприязні відносини, що склалися між потерпілим та обвинуваченим, а тому вважає достовірними показання потерпілого в тій частині, яка узгоджується з іншими доказами по справі.

Так само зафіксовані на наданому суду потерпілим відеозаписі події пошкодження його майна відповідно до ст. 337 КПК України виходять за межі судового розгляду, оскільки стосуються фактів, які відбувались вже після того, як обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження та обидва перейшли з городів до власних дворів.

Аналогічно оцінюючи показання свідків сторони захисту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і свідка сторони обвинувачення ОСОБА_11 суд також враховує, що вказані свідки є членами сім`ї або родичами обвинуваченого та потерпілого відповідно та неприязні відносини, що склалися між потерпілим та обвинуваченим, тому такі свідки є заінтересованими у результатах розгляду справи, тому суд також вважає достовірними їх показання в тій частині, яка узгоджується з іншими доказами по справі (протоколом огляду, висновком судово-медичної експертизи), а також узгоджується зі встановленими на підставі таких доказів з очевидністю обставинами.

Також свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 безпосередніми очевидцями обставин та механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . ОСОБА_6 не були та їх показання не стосуються власне факту заподіяння таких тілесних ушкоджень, але всі вони підтвердили що 18.06.2021 року між сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стався конфлікт такого напруження та інтенсивності, за загальними результатами якого не тільки були заподіянні тілесні ушкодження потерпілому, а і було пошкоджене майно учасників даного конфлікту.

При цьому, факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень 18.06.2021 року доведений, він підтверджується не тільки даними під присягою та попередженням про кримінальну відповідальність показаннями потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 , а і висновком судово-медичної експертизи № 74 від 25.06.2021 року.

Крім того сам обвинувачений в суді підтвердив, що він дійсно вдарив пластмасовою трубкою від оприскувача по руці ОСОБА_6 , але пояснив це тим, що він захищався.

Відповідно до ч.1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Показання обвинуваченого щодо того, що він завдав потерпілому удар, захищаючись, суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються тим, що жодні медичні документи про те, що ОСОБА_4 18.06.2021 року отримав будь-які тілесні ушкодження суду не надані, натомість висновком експерта № 74 від 25.06.2021 року підтверджене отримання потерпілим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, характер, локалізація яких узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_11 та частково показаннями самого ОСОБА_4 щодо їх спричинення останнім.

Також суду не надані інші достатні та допустимі докази того, що 18.06.2021 року потерпілий ОСОБА_6 перед заподіянням йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 завдавав ударів обвинуваченому чи вчинив щодо нього будь-яке інше протиправне посягання, яке б дало підстави ОСОБА_4 вчиняти дії в умовах необхідної оборони.

Надані ж стороною захисту відомості про те, що паралельно розслідуються кримінальні провадження за фактом завдання удару ОСОБА_4 ОСОБА_6 18.06.2021 року та за фактом незаконного проникнення останнього 18.06.2021 року на земельну ділянку ОСОБА_4 жодним чином не спростовують вказаних вище висновків суду у зв`язку з наступним.

По-перше, з врахуванням положень ст. 214 КПК України щодо обов`язковості внесення до ЄРДР всіх заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень сам по собі факт внесення таких відомостей до ЄРДР та здіснення досудового розслідування ще не є доказом того, що такі події в дійсності відбулись.

По-друге, з наданих стороною захисту документів слідує, що після подій 18.06.2021 року в ОСОБА_4 в червні 2021 року звернувся до правоохоронних органів тільки із заявою про пошкодження його майна, при цьому, як вказано судом вище, пошкодження майна учасників конфлікту сталось пізніше заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ОСОБА_6 . Натомість щодо заподіяння йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень чи навіть удару, а також незаконного проникнення у його володіння ОСОБА_4 одразу чи незадовго після подій 18.06.2021 року до правоохоронних органів не звертався, а звернувся тільки в січні 2022 року, вже після того як обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України був переданий до суду та розпочатий його судовий розгляд, що може бути свідченням того, що такі заяви в першу чергу спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності обвинуваченого в даному кримінальному провадженні.

Не є підтвердженням того, що заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 були зумовлене необхідною обороною і те, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_14 бачили у ОСОБА_4 в районі вуха певні тілесні ушкодження. Що стосується показань свідка ОСОБА_10 , яка є невісткою обвинуваченого, то судом вище дана оцінка достатності та достовірності показань свідків, які є родичами потерпілого та обвинуваченого, тому такі їх показання мають узгоджуватись з іншими матеріалами справи. Крім того, як також вказувалось вище, такі свідки безпосередніми очевидцями події, що відбувалась між обвинуваченим та потерпілим на території їх суміжних городів не були та їм особисто обставини отримання відповідних тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 невідомі, а свідок ОСОБА_10 знає такі обставини саме зі слів обвинуваченого, чого недостатньо для висновку про їх достовірність в цій частині. Крім того, власне події на межі городів обвинуваченого та потерпілого, де були заподіянні тілесні ушкодження потерпілому та які і є саме предметом даного судового розгляду, тривали незначний проміжок часу, але після цього конфлікт між ними не завершився та вилився у пошкодження майна шляхом перекидування каміння та інших предметів до двору один одного, тому немає доказів того, що тілесне ушкодження, яке помітили вказані свідки на вусі ОСОБА_4 , було спричинене саме ОСОБА_6 та саме перед заподіяння останньому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Натомість відповідно до постанови Верховного Суду від 20.11.2018 року по справі №490/11155/14-к стан необхідної оборони існує лише протягом суспільного небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільного небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 12.05.2020 року по справі №748/1226/18 вирішення питання, чи перебував засуджений у стані необхідної оборони, залежить від сукупності обставин, установлених під час розгляду справи. Зокрема, на підставі всієї сукупності обставин має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання. Особа, що завдала шкоду, не може посилатися на стан необхідної оборони, якщо саме насильство було спровоковано нею ж самою, тобто було передбачуваним наслідком її власної поведінки. Окремим випадком такого спровокованого насильства є бійка, під час якої учасники застосовують один до одного насильство певного ступеня. Таке спровоковане насильство не можна вважати «посяганням» у тому значенні, яке цьому терміну надається статтею 36 КК.

В даному ж випадку саме висловлювання нецензурною лайкою обвинуваченого ОСОБА_4 , яке почув потерпілий ОСОБА_6 , і було причиною конфлікту, який між ними виник 18.06.2021 року, тому відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_4 заподіяв відповідні тілесні ушкодження ОСОБА_6 в ході даного конфлікту в умовах необхідної оборони, натомість характер заподіяних ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та їх локалізація (в області ока від кинутого каменя та на руці, якою потерпілий закривався від удару трубкою від оприскувача) в додаток до описаного вище спростовують те, що ОСОБА_4 в дійсності захищався, а навпаки з врахуванням заснованих ним підручних засобів (трубки оприскувача та каменя) свідчать про спрямованість його активних дій на умисне заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Суд не погоджується з позицією сторони захисту щодо того, що подія відбувалась не на межі суміжних земельних ділянок, а потерпілий протиправно проник на земельну ділянку обвинуваченого, внаслідок чого останній перебував в стані необхідної оборони, у зв`язку з наступним.

В даному випадку місце вчинення кримінального правопорушення, наскільки це можливо за обставин події, характеру місцевості та її властивостей щодо можливості залишення слідів, визначена одразу в день вчинення кримінального правопорушення 18.06.2021 року відповідним протоколом огляду місця події, відповідно до якого місцем вчинення кримінального правопорушення є ділянка місцевості на межі між присадибними ділянками домоволодінь по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . До такого місця мали вільний доступ обидва учасника конфлікту кожен зі своєї земельної ділянки. Зафіксоване відповідним протоколом огляду місце вчинення кримінального правопорушення підтверджене показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_11 .

Заявлений стороною захисту факт того, що картопля, яку оприскував обвинувачений ОСОБА_4 , проростає не біля огорожі на межі городів обвинуваченого та потерпілого, а не деякому відділенні від неї вглиб городу обвинуваченого, жодним чином не спростовує встановленого органом досудового розслідування місця вчинення кримінального правопорушення, оскільки на досудовому розслідування сторона захисту не заявляла клопотань про огляд дізнавачем того місця, на яке як на дійсне місце події вона вказує. Висловлені ж захисником зауваження щодо цього при проведенні з підозрюваним слідчого експерименту 03.07.2021 року не замінюють такого протоколу огляду, оскільки, по-перше, такий слідчий експеримент був проведений значно пізніше, аніж час вчинення кримінального правопорушення і за той час на відповідному місці могли утворитись сліди, які безпосередньо події кримінального правопорушення не стосуються, по-друге, завданням слідчого експерименту є не огляд та фіксація місця події, а відповідно до ч.1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Таким чином слідчий експеримент, головним чином, полягає у проведенні відповідних дослідів чи випробувань, у відтворенні дій, обставин, тобто сутність такої слідчої дії як слідчий експеримент полягає саме в експериментальних діях, дослідженнях з метою перевірки - чи об`єктивно могли відбутись події у такий спосіб чи за таких обставин, як встановлено органом досудового розслідування та чи вдасться відтворити події так, як встановлено органом досудового розслідування.

За такого протокол слідчого експерименту з підозрюваним не замінює собою протоколу огляду місця події, яким і фіксується місце вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Натомість при проведенні слідчого експерименту, як з підозрюваним ОСОБА_4 , так і з потерпілим ОСОБА_6 , вказані слідчі дії полягали виключно у наданні підозрюваним та потерпілим дізнавачу показань на місці. За такого проведені слідчі експерименти не були спрямовані на перевірку отриманих дізнавачем відомостей, шляхом відповідних досліджень та відтворень, а її дійсне спрямування - закріплення в протоколі та шляхом відеофіксації отриманих під час досудового розслідування показань підозрюваного та потерпілого, що при цьому жодним чином не змінює суті такої слідчої дії саме як надання показань дізнавачу, а не слідчий експеримент в розумінні ст. 240 КПК України.

При цьому, відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Вказана норма кореспондується з загальними засадами безпосередності дослідження показань, закріплених в ст.ст. 7, 23 КПК України (за якими суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно).

Не можна вважати, що суд, прочитавши зміст протоколів слідчих експериментів та переглянувши відеозаписи, - безпосередньо сприйняв та дослідив надані при такій слідчій дії показання, оскільки при такому дослідженні, по-перше, не забезпечується право на допит особи перед незалежним та неупередженим судом з можливістю ставити питання саме під час надання таких показань, по-друге, таке дослідження не є безпосереднім, а є опосередкованим та ретроспективним.

У будь-якому разі, з врахуванням загальної засади безпосередності дослідження доказів, суд не може спростовувати показання учасників, які вони надають в суді, посиланням на їх показання, які надавались ними на досудовому розслідуванні дізнавачу, навіть, якщо такі показання надавались при проведенні слідчого експерименту.

За такого при наявності суперечностей в показаннях обвинуваченого чи потерпілого, які надані ними при розгляді справи в суді, та показаннях, які вони надали при проведенні слідчих експериментів, суд за основу бере саме їх показання в судовому засіданні.

Крім того, як вказано судом вище, з врахуванням причин виникнення конфлікту, встановлених судом обставин його розвитку, відсутні підстави для висновку, що обвинувачений, спричинивши потерпілому відповідні тілесні ушкодження, перебував в стані необхідної оборони.

Таким чином, описані вище обставини в межах, визначених ст. 337 КПК України, вказують на доведеність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України.

При цьому, допитаний в суді потерпілий ОСОБА_6 вказав, що за викладених в обвинувальному акті обставин обвинувачений не влучав трубкою від оприскувача в обличчя потерпілого, інші докази прямо та поза розумним сумнівом цього не доказують та не спростовують показань потерпілого, а тому обставини того, що обвинувачений завдав трубкою від оприскувача один удар потерпілому в область лівого ока, - підлягають виключенню з обвинувачення.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо та як такий, що образливо лається на громадян та на якого надходили скарги з цього приводу, характер вчиненого ним кримінального правопорушення, що віднесене до категорії кримінальних проступків.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутні.

Суд не визнає такою, що обтяжує покарання обвинуваченого, вказану в обвинувальному акті обставину - вчинення кримінального правопорушення на ґрунті расової, національної, релігійної ворожнечі, оскільки відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, натомість в обвинувальному акті хоч і вказана така обставина в якості такої, що обтяжує покарання обвинуваченого, але ані у викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, ані у формулюванні обвинувачення взагалі не вказується, що дії обвинуваченого були обумовлені расовою, національною або релігійною ворожнечею, натомість у формулюванні обвинувачення та викладенні фактичних обставин в обвинувальному акті прямо та однозначно вказано, що обвинувачений діяв на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин з мотивів особистої неприязні і суд в цій частині обмежений ч.1 ст. 337 КПК України.

З урахуванням наведених обставин, з врахуванням позиції прокурора про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, враховуючи позицію потерпілого, який бажав притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за скоєне без висловлення позиції щодо виду та міри покарання, суд приходить до висновку про достатність призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Що стосується поданого потерпілим до суду цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то ухвалою від 14.07.2021 року про призначення кримінального провадження до судового розгляду позовна заява потерпілого була повернута позивачу, оскільки в такому цивільному позові потерпілий об`єднав вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням його здоров`я, що входить в межі судового розгляду даного кримінального провадження за ч.1 ст. 125 КК України, та про відшкодування матеріальної шкоди, завданої транспортному засобу, яка відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України виходить за межі обставин висунутого відповідним обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачення, тому не може розглядатись в даному кримінальному провадженні в порядку кримінального судочинства, а підлягає розгляду виключно в порядку цивільного судочинства.

Подана ж потерпілим повторно аналогічна за змістом та вимогами позовна заява в судовому засіданні, яке відбулось 04.08.2021 року, не була прийнята судом до розгляду у межах даного кримінального провадження, про що 04.08.2021 року була постановлена відповідна ухвала суду без видалення до нарадчої кімнати, оскільки відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України цивільний позов в кримінальному провадженні міг бути поданий виключно до початку судового розгляду, натомість відповідно до ст.ст. 342-350 КПК України заявлення учасниками судового провадження будь-яких клопотань та їх вирішення судом на стадії судового розгляду можливе тільки після оголошення прокурором обвинувального акту та визначення обсягу та порядку дослідження доказів, тобто вже після початку судового розгляду.

Натомість це не позбавило права потерпілого звернутись з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів.

суддя: