ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/818/340/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі всіх інших учасників по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких заяв чи клопотань про розгляд справи за участю сторін не надійшло, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ст. 422-1 КПК України, тобто без участі сторін, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 02 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 15 квітня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді застави обвинуваченому ОСОБА_8 відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою скасувати.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, оскільки продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених було здійснено без оголошення прокурором відповідного клопотання та за відсутності захисника обвинувачених.

Вказує, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених самим прокурором оголошено та підтримано у суді не було, тобто під час судового засідання судом не було розглянуто заявленого клопотання, а іншими учасниками в свою чергу не було заявлено заперечень щодо нього.

Зазначає, що ініціюючи питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції виходить за межі судової функції і фактично стає на бік обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.

На підставі викладеного, вважає, що ухвала Київського районного суду м. Харкова від 15 02 2023 року є незаконною, постановленою з порушенням процесуального права.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Вказаних клопотань до апеляційного суду не надходило, відсутні останні і в апеляційній скарзі захисника, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за можливе провести розгляд без участі сторін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст. 187 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжкого й передбачає покарання до 15 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченим, тяжкості покарання, у разі доведення його винуватості, відомостям, які характеризують особу обвинуваченого та навів підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 , його тяжкості та суспільної небезпечності, вчиненого із застосуванням насильства та з посяганням на власність, враховуючи те, що обвинувачений не працевлаштований протягом тривалого часу, не має стійких соціальних зав`язків, є громадянином іншої держави, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілих.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Що стосується посилання апелянта на те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень ініціювавши продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження та нормам кримінального процесуального законодавства.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тобто, констатації підлягає факт, що за наявності достатніх підстав суд не лише мав би право на продовження строку тримання під вартою обвинувачених, а був зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ініціатором продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 був саме прокурор, який посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України подав до Київського районного суду м. Харкова відповідне клопотання (а.к.п.8).

Твердження апелянта про те, що строк тримання під вартою обвинуваченим було продовжено судом першої інстанції без оголошення прокурором відповідного клопотання та за відсутності захисника обвинувачених не знайшли свого підтвердження та спростовуються даними журналу судового засідання №1258809 від 15 02 2023 року, яким зафіксовано перелік всіх дій під час проведення судового засідання в режимі відеоконференції та з якого вбачається, що на 13:48:28 годині прокурором ОСОБА_10 було оголошено клопотання про продовження запобіжного заходу (а.к.п.17 зворотня сторінка).

Крім того, на 13:49:32 годині захисником ОСОБА_9 було долучено письмові заперечення на вказане клопотання (а.к.п. 17 зворотня сторінка).

Присутність же захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , всупереч доводам захисника, підтверджується відомостями журналу судового засідання №1258809 від 15 02 2023 року та ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 02 2023 року.

На думку колегії суддів, жоден з доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_8 не знайшов свого підтвердження та спростовується матеріалами справи.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 02 2023 року про продовження щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як обвинуваченого за ч. 5 ст. 27 і ч.4 ст. 187 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 15 04 2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4