ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року

м. Київ

справа № 161/2956/21

провадження № 51-5342км21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ( у режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

( у режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_10 (у режимі відеоконференції),

розглянув у закритому судовому засіданні касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15,пунктів 6, 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК), та

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 27 - ч. 3 ст. 15, пунктів 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15,пунктів 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту фактичного його затримання - з 29 серпня 2020 року.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 15,пунктів 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту фактичного його затримання - з 29 грудня 2020 року.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів, арешту майна та процесуальних витрат.

За вироком місцевого суду неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою із неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 , умисно, з корисливих мотивів, спрямованих на незаконне заволодіння грошовими коштами, які зберігалися за місцем проживання потерпілої ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_10 , вирішили вчинити її умисне вбивство, зокрема: ОСОБА_6 , не бажаючи особисто вчиняти активні дії, спрямовані на умисне позбавлення життя іншої людини - вбивство, організував вчинення даного кримінального правопорушення, а ОСОБА_7 мав виконати усі активні дії, направленні на позбавлення життя ОСОБА_10 .

Так, в середині липня 2020 року, точної дати, часу та місця органом досудового розслідування не встановлено, з метою реалізації свого протиправного наміру ОСОБА_6 , виконуючи роль організатора кримінального правопорушення, скориставшись неприязними відносинами між потерпілою ОСОБА_10 та її неповнолітнім сином ОСОБА_7 , володіючи організаторськими здібностями та здатністю впливати на думку ОСОБА_7 , запропонував останньому вчинити умисне вбивство його матері з корисливих мотивів. Отримавши добровільну згоду ОСОБА_7 на вчинення злочину, вони спільно розробили план дій, за яким 27 серпня 2020 року ОСОБА_7 у нічну пору доби повинен був, із застосуванням заздалегідь підготовленого молотка, який зберігався за місцем його проживання у квартирі АДРЕСА_3 , нанести удари у скроневу ділянку голови матері, з метою спричинення їй смерті. Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 за допомогою мобільного телефону повинен був надіслати смс-повідомлення ОСОБА_6 про виконану роботу (а саме - вбивство матері), а останній мав чекати цього «сигналу» неподалік будинку. В подальшому, згідно з попередньо узгодженим планом, ОСОБА_6 , одягнувши рукавиці на руки та поліетиленові пакети на взуття, з метою уникнення залишення своїх біологічних слідів, повинен був зайти до квартири потерпілої, де, з використанням заздалегідь придбаних ОСОБА_7 презервативів, вступити у статеві зносини з трупом ОСОБА_10 , та фільмувати вказані дії на свій мобільний телефон. У подальшому, із корисливих мотивів, вказаний відеозапис ОСОБА_6 планував розмістити в мережі Інтернет, за що отримати грошові кошти та розділити із ОСОБА_7 . Після статевого акту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мали помістити труп ОСОБА_10 у дорожню валізу, яка знаходилась у квартирі, та автомобілем таксі перевезти на територію дачного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де закопати поблизу лісу. В подальшому повернутись до квартири, де повністю приховати сліди вчиненого вбивства, та незаконно заволодіти грошовими коштами, що належали потерпілій та знаходились у сейфі в сумі 2 360 Євро, 300 доларів США та 200 Злотих.

Однак, 27 серпня 2020 року реалізувати свій злочинний план неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не змогли, з причин що не залежали від їх волі, а саме: через непередбачувані обставини зі сторони потерпілої ОСОБА_10 , у зв`язку з чим узгодили вчинення запланованого ними кримінального правопорушення на наступну добу - в ніч з 28 на 29 серпня 2020 року.

Так, 29 серпня 2020 року близько 01:00, неповнолітній ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_6 , згідно з заздалегідь розробленим ними планом, з метою заподіяння смерті своїй матері - ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин та з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді її смерті і бажаючи їх настання, тримаючи в руках раніше заготовлений молоток, прийшов у спальню кімнату потерпілої, що у квартирі АДРЕСА_3 , підійшов до ліжка де вона спала, маючи намір нанести ним удари у скроневу ділянку голови останньої, однак не вчинив дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла несподівано прокинулась. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір з метою виконання плану на позбавлення життя своєї матері неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи у своїй кімнаті, куди він забіг після того як потерпіла прокинулась та пішла за ним, спробував нанести один сконцентрований удар молотком в її голову, однак остання руками схопила його руку з молотком та почала чинити активний опір, вибивши вказаний предмет з його руки. В подальшому неповнолітній ОСОБА_7 , продовжуючи свої активні дії, спрямовані на заподіяння смерті своїй матері, кулаками рук наніс близько 20-ти сконцентрованих ударів в голову та інші ділянки тіла, де знаходяться інші життєво важливі органи, однак не довів свої дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки на крики потерпілої прибігли сусіди та батько потерпілої та, відчинивши двері квартири, припинили дії ОСОБА_7 .

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 28 серпня 2020 року близько 23:00, діючи згідно з узгодженим злочинним планом з неповнолітнім ОСОБА_7 , з метою вчинення спільних протиправних дій по вбивству потерпілої, зокрема: переміщення та перевезення трупа ОСОБА_10 , прибув автомобілем таксі до готелю-ресторану «Patio di Fiori», що на вул. Кравчука в м. Луцьку, після чого, вийшовши із автомобіля, попрямував у парк, що поблизу будинку потерпілої та надіслав через мобільний додаток «Viber» смс-повідомлення ОСОБА_7 про його перебування на заздалегідь визначеному місці та очікування «сигналу» про вбивство ОСОБА_10 , підтверджуючи свій намір умисного протиправного заподіяння смерті потерпілій за попередньою змовою із ОСОБА_7

29 серпня 2020 року близько 03:00 обвинувачений ОСОБА_6 , очікуючи на спеціальний «сигнал» від ОСОБА_7 про скоєння вбивства ОСОБА_10 , отримав на мобільний телефон через мобільний додаток «Viber» фото-повідомлення від потерпілої ОСОБА_10 , а саме: фото останньої із наявними на ній тілесними ушкодженнями. Зрозумівши, що ОСОБА_7 не вдалося довести злочин до кінця з невідомих для нього на той час причин, з метою приховати свою причетність до організації вчинення даного кримінального правопорушення, залишив територію парку.

Внаслідок вищевказаних дій обвинувачених потерпілій ОСОБА_10 було спричинено легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_7 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 - пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК, тобто умисно вчинив дії, безпосередньо спрямовані на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_10 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Неповнолітній ОСОБА_6 своїми умисними діями, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15 - пунктами 6, 12 ч. 2 ст.115 КК, тобто, будучи організатором - особою, яка організувала вчинення кримінального правопорушення, умисно, вчинив дії, безпосередньо спрямовані на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_10 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 29 вересня 2022 року вирок місцевого суду залишив без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_10 - без задоволення.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

У поданих касаційних скаргах:

- захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції щодо його підзахисного.

Обґрунтовуючи свою позицію, захисник погоджується з судовими рішеннями та кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст.15 п.12 ч.2 ст.115 КК, однак заперечує кваліфікацію дій підзахисного за ч. 3 ст. 27 КК як організатора вчинення злочину. На думку захисника, суди попередніх інстанцій в цій частині дали неправильну правову оцінку фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, залишились поза увагою суду показання самого ОСОБА_6 , який заперечував організацію вбивства ОСОБА_10 , при цьому він зазначав, що погодився на пропозицію ОСОБА_7 у допомозі останньому в підготовці та вчиненні вбивства ОСОБА_10 лишевчастині транспортування та сховання її трупа. Додає, що за вказівкою ОСОБА_7 , ОСОБА_6 залучив ОСОБА_12 для допомоги у транспортуванні трупа ОСОБА_10 , при цьому спосіб, час, місце та знаряддя вбивства визначав саме ОСОБА_7 . Стверджує, що зі сторони ОСОБА_6 прослідковується лише підтримка ОСОБА_7 у поглядах щодо неналежної поведінки потерпілої, у зв`язку з чим його підзахисний погодився на вмовляння друга ( ОСОБА_7 ) допомогти у вчиненні злочину.

Крім іншого, захисник оспорює кваліфікацію дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, оскільки будь-яких коштів ОСОБА_7 йому не обіцяв, а суму в 300 доларів США ОСОБА_7 мав взяти у матері до її вбивства, про гроші у сейфі знав, однак домовленості між ним і ОСОБА_7 про їх взяття не було.

Також висловлює незгоду з встановленими фактичними обставинами судом щодо запланованих статевих зносин ОСОБА_6 з трупом ОСОБА_10 , фільмування цього з подальшим розміщенням в мережі Інтернет для отримання за це коштів. Аргументує, що факт придбання презервативів не свідчить про намір вступу в статеві зносини будь з ким. Додає, що суд залишив поза увагою, показання ОСОБА_7 , який ствердив, що оговорив ОСОБА_6 .

Як уважає захисник, покарання, призначене ОСОБА_6 , є занадто суворе, враховуючи, що суд першої інстанції не повністю врахувавпозиції законного представника обвинуваченого, потерпілої, які просли застосувати до його підзахисного положення ст.69 КК, а також судом не дотримано загальнихта спеціальнихвимогпризначення покарання.

Акцентує, що захист звертав увагу на вищезазначені порушення, однак апеляційний суд не звернув уваги та необґрунтовано, як уважає захисник, відмовив у задоволенні клопотань сторони захисту про повторне дослідження доказів, що свідчить про порушення ч. 3 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Таким чином, на думку адвоката ОСОБА_9 , ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 цього Кодексу;

- потерпіла ОСОБА_10 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в суді першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на судово-психіатричну експертизу, відповідно до якої ОСОБА_7 не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними і цей стан мав значний вплив у період інкримінованих йому дій на раціональність прийняття рішень, його здатність регулювати свою поведінку та контролювати свої дії. На підставі цього, вважає, що суди повинні були врахувати цю обставину під час призначення покарання ОСОБА_7 .

Вбачає порушення вимог статей 65, 66 КК при призначенні покарання ОСОБА_7 , зокрема, судом не враховано ряду обставин, що пом?якшують покарання: даних про особу засудженого, який є особою зовсім молодого віку, щиро розкаявся та просив вибачення. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не відніс до обставин, що пом`якшують покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки, на думку потерпілої, засуджені щиро розкаялись у вчиненому, а тому ця обставина також має бути врахована, як пом`якшуюча.

Додає, що апеляційний суд не виконав покладену на нього функцію щодо перевірки законності та обґрунтованості вироку місцевого суду, не надав відповідей на доводи її скарги, в зв`язку з чим уважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Позиції учасників судового провадження

На касаційні скарги заперечень не надходило.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_8 , засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали касаційні скарги сторони захисту й потерпілої та просили їх задовольнити, прокурор ОСОБА_5 заперечила проти задоволення касаційних скарг, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту, і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Отже, касаційний суд не перевіряє вироки щодо неповноти та однобічності судового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник ОСОБА_9 , не погоджуючись з кваліфікацією дій засудженого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 15, пунктами 6, ч. 2 ст. 115 КК, оспорює правильність встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, вказує на неповноту судового розгляду.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК.

Разом із тим під час перегляду оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду про винуватість кожного із засуджених у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості кожного із засуджених у вчиненні інкримінованого злочину, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до вимог закону в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, в основу обвинувального вироку суд поклав лише ті докази, які обґрунтовано підтверджують винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема: показання самих засуджених, які частково визнали вину у скоєному злочині, не заперечували наміру вбивства потерпілої та взяття в неї коштів як з гаманця, так і з сейфу; показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка підтвердила факт її побиття сином ( ОСОБА_7 ) молотком, наявність у неї грошових коштів, які засуджений неодноразово брав у неї без дозволу, виклик поліції та швидкої допомоги; свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які підтвердили, що прибігли на крик потерпілої, але відразу вхідні двері не могли відкрити, оскільки засуджений ОСОБА_7 не впускав їх, після відкриття побачили побиту потерпілу, яка в подальшому викликала поліцію та швидку; свідка ОСОБА_12 , який зазначив, що саме ОСОБА_6 запропонував йому роботу - (вбивство жінки), яка мала бути приблизно осінню, за яку мав заплатити приблизно 300 доларів США, при цьому всі деталі та подробиці вбивства, його підготовку озвучував лише ОСОБА_6 .

Показання законних представників засуджених ( ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ), які не були очевидцями події, судом враховано при призначенні ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання.

Також суд дійшов висновку про належність, достовірність і допустимість доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину, які містяться в: протоколах слідчих експериментів за участі потерпілої (від 30 серпня 2020 року), за участі обвинуваченого ОСОБА_7 (від 29 серпня та 16 вересня 2020 року); протоколах огляду місця події від 29 серпня 2020 року; протоколах огляду речей з фототаблицями від 29 серпня 2020 року, від 09, 12 та 26 січня 2021 року; протоколах тимчасового доступу до речей і документів від 05 жовтня 2020 року; довідці від 29 серпня 2020 року № 7739, висновках експерта від 07 жовтня 2020 року № 792, додаткового висновку експерта від 15 грудня 2020 року № 961, від 02 грудня 2020 року № 81-МК (щодо тілесних ушкоджень, виявлених в потерпілої); висновках експертів від 06 листопада 2020 року №59, від 05 січня 2021 року № 1, від 06 січня 2021 року № 2 (щодо дослідження крові та змивів слідів РБК); постанові слідчого від 29 серпня 2020 року про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів провадження; протоколі пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 14 вересня 2020 року та інших наведених у вироку доказах, яким суд дав належну оцінку, критичний аналіз окремих доказів, належним чином вмотивувавши своє рішення.

Сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (кожного окремо) у вчиненні інкримінованого правопорушення.

За встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 отримали належну правову оцінку за ч.3 ст. 27 - ч. 3 ст.15,пунктами 6,12 ч. 2 ст. 115 КК, а ОСОБА_7 за ч. 3 ст.15 - пунктами 6,12 ч. 2 ст.115 КК.

Суд дотримався вимог статей 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуті відповідно до вимог КПК.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що судом неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 27, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, як організатора вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 з корисливих мотивів, на думку колегії суддів, є неспроможними та спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Відповідно до системного аналізу кримінального закону організатором, у розумінні ч. 3 ст. 27 КК є особа, яка організувала вчинення кримінального правопорушення (кримінальних правопорушень) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням. Організатором також є особа, яка утворила організовану групу чи злочинну організацію або керувала нею, або особа, яка забезпечувала фінансування чи організовувала приховування кримінально протиправної діяльності організованої групи або злочинної організації.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, апеляційний суд перевірив ці доводи сторони захисту та зазначив, що вони є безпідставними та об`єктивно спростовуються:

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який чітко та ствердно показав суду, що саме ОСОБА_6 запропонував йому «цю роботу». Він же мав психологічний вплив на ОСОБА_7 , розповідав про план злочину, усі його деталі. При цьому, вплинути на прийняття остаточного рішення, ані він, ані ОСОБА_7 не могли;

- даними протоколу огляду речей від 29 серпня 2020 року (з доданими фототаблицями), в ході огляду мобільного телефону чорного кольору марки «Хіаомі» установлено наявність у додатку «Telegram» бесіди з користувачем « ОСОБА_18 » із номером НОМЕР_1 ( ОСОБА_6 ) ще 02 серпня 2020 року, за змістом якої ОСОБА_6 запитує у ОСОБА_12 чи пам`ятає він про запропоновану ним роботу, приблизний термін її виконання, а також кошти, які будуть за неї оплачені, а згідно даних протоколів тимчасового доступу до речей і документів від 05 жовтня 2020 року, проведених на підставі ухвали слідчого судді від 14 вересня 2020 року убачаються неодноразові телефонні та Інтернет з`єднання у період з 01 липня по 29 вересня 2020 року виключно між абонентами за номером НОМЕР_2 ( ОСОБА_12 ) та НОМЕР_1 ( ОСОБА_6 ). З`єднань між абонентським номером НОМЕР_3 ОСОБА_7 установлено не було;

- даними протоколу огляду речей від 12 січня 2021 року, та додаткового огляду предмету від 28 січня 2021 року, з яких вбачається, що в ході оглянутого судом паперового конверту білого кольору із наявними у ньому дисками, установлено наявність переписок ОСОБА_7 із контактом «Дружище» із номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , з яких вбачається, що саме ОСОБА_6 керував діями ОСОБА_7 (в тому числі підбадьорював, підбурював, давав поради, не давав можливості, щоб гнів та роздратування останнього по відношенню до матері стихали і т. д., при цьому, з метою унеможливлення його викриття частину з надісланих повідомлень ОСОБА_7 - видаляв) і що умисел обох обвинувачених був спрямований саме на позбавлення життя потерпілої;

- даними протоколу огляду огляду речей (з доданими фототаблицями) від 26 січня 2021 року, з якого вбачається, що у належному ОСОБА_6 мобільному телефоні установлено інформацію про 56 номерів телефонів та імен абонентів. Серед них:наявність контакту НОМЕР_4 « ОСОБА_19 » та НОМЕР_5 з іменем « ОСОБА_20 », що згідно з матеріалами кримінального провадження належить ОСОБА_21 . У папці «Viber» - 16 папок з іменами та 19 файлів, серед яких один під назвою « ОСОБА_22 », який містить два файли типу JPG «01(1), «01(2)», з чатом контактів ОСОБА_6 з ОСОБА_12 за 09, 14, 19, 26 липня 2020 року, 07, 08серпня 2020 року, у якому наявні вхідні та пропущені виклики, при цьому, усі повідомлення у чаті видалено.

Детально аналізуючи вищезазначені докази, суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_6 , умисно видаляючи повідомлення, намагався приховати свою фактичну роль у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також суди врахували, що потерпіла ОСОБА_10 після недоведення ОСОБА_7 до кінця запланованих протиправних дій щодо позбавлення її життя, для з`ясування мотивів з яких останній міг вчинити її побиття, надіслала ОСОБА_6 фотографії тілесних ушкоджень, завданих їй сином. Проте ОСОБА_6 заперечив про обізнаність в будь-яких планах ОСОБА_7 .

Водночас в підтвердження того, що саме ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_7 вбити його ж матір, останній повідомляв під час проведеного з ним 16 вересня 2020 року слідчого експерименту (відеозапис від 16 вересня 2020 року - 17:15), також ОСОБА_6 залучив ОСОБА_12 до вчинення цього злочину (відеозапис від 16 вересня 2020 року - 17:05), маніпулював його діями (відеозапис від 16 вересня 2020 року - 29 сек.).

Таким чином, наведені докази у їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують той факт, що ОСОБА_6 , виконуючи злочинну роль організатора кримінального правопорушення, володіючи організаторськими здібностями та здатністю впливати на думку інших, організував вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , у тому числі, з корисливих мотивів. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Висловлення захисником незгоди щодо встановленого факту про заплановані статеві зносини ОСОБА_6 з трупом ОСОБА_10 , фільмування цього з подальшим розміщенням в мережі Інтернет для отримання за це коштів, колегія суддів розцінює критично.

Так, місцевим судом встановлено, а апеляційним судом перевірено про можливий намір ОСОБА_6 щодо вступу у статеві зносини з трупом ОСОБА_10 , фільмування цього та розміщення відео в мережі Інтернет, з метою отримання грошових коштів, що підтверджується даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05 жовтня 2020 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 16 вересня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_6 саме 28 серпня 2020 року надсилав на банківський рахунок НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_7 , грошові кошти у сумі 175 гривень, зокрема, з метою придбання останнім презервативів, що повністю підтверджується протоколом огляду документів від 08 жовтня 2020 року.

Окрім того, про наявність у планах обвинувачених наміру на вчинення вищеописаних дій, обвинувачений ОСОБА_7 повідомляв і під часпроведеного з ним слідчого експерименту. Зокрема, відповідно до протоколу слідчого експерименту на запитання адвоката ОСОБА_23 «для чого треба були презервативи» ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_24 мав по домовленості зґвалтувати вже мертве тіло матері. А тому він ( ОСОБА_7 ) їх і купив для цього, хоча йому це не сильно сподобалось. Також зазначив, що дану частину плану запропонував ОСОБА_24 і він погодився.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 оговорив його підзахисного колегія суддів уважає як обраний спосіб захисту задля уникнення від відповідальності.

Разом з тим місцевий суд перевірив версію ОСОБА_6 щодо можливого використання куплених презервативів зі своєю дівчиною, та зазначив, що презервативипридбані поспіхом у день, коли планувалось вчинення злочину, шляхом перерахунку грошових коштів на картку, і у разі доведення їх задуму до кінця, у ОСОБА_6 , який ствердив, що єдиним його другом був лише ОСОБА_7 , не було б змоги проводити час з іншими особами, а відповідно і скористатись такими засобами.

Отже, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, версія ОСОБА_6 не узгоджується з вищенаведами доказами, які досліджені судом.

Встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши і проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції надав їм оцінку з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і дійшов обґрунтованого висновку, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК, тобто, умисно, вчинив дії, безпосередньо спрямовані на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК, тобто, будучи організатором - особою, яка організувала вчинення кримінального правопорушення, умисно, вчинив дії, безпосередньо спрямовані на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Зміст вироку відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК.

Доводи захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 , викладені в касаційних скаргах, щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 районним судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок суворості є необґрунтованими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Стаття 69 КК передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Таких вимог районний суд дотримався.

Під час призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на певний строк, місцевий суд врахував, що обвинувачений на момент вчинення злочину був неповнолітньою особою, який має постійне місце проживання, де характеризувався задовільно, за місцем навчання -позитивно, виховується в неповній сім`ї (проживає з бабусею - ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), мати померла у 2018 році, батько перебуває за кордоном, умови його проживання задовільні, під час судового розгляду розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілої, остання претензій до нього не має, думку потерпілої, яка просила призначити мінімально можливе покарання, обвинувачений не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою зовсім молодого віку, вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, визнав частково, однак вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, при цьому, зважаючи на його суспільну небезпечність - так як саме він організував та розпланував вчинення злочину, який вчинявся умисно, цинічно та холоднокровно, з використанням нікчемного приводу - психологічних образ його товариша та власних корисливих інтересів, а також того, що він не був закінчений лише через втручання у це сторонніх осіб, при цьому, він намагався приховати свою причетність до його вчинення.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на певний строк, місцевий суд зазначив, що обвинувачений на момент вчинення злочину був неповнолітньою особою, по місцю проживання та навчання характеризується задовільно, скарг на його поведінку не надходило, виховується в неповній сім`ї, оскільки батьки його проживають окремо, умови його проживання задовільні, під час судового розгляду він розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілої, остання жодних претензій до нього не має, думку потерпілої, яка просила призначити мінімально можливе покарання, обвинувачений не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою зовсім молодого віку, вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, визнав частково, враховуючи стан його здоров`я, що підтверджений висновком вищезазначеної експертизи, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, щодо найріднішої людини - матері, вчинений він умисно, цинічно та холоднокровно, з використанням нікчемного приводу - дитячих образ, саме він вчиняв активні дії, спрямовані на позбавлення її життя, а також того, що він не був закінчений лише через втручання у це сторонніх осіб.

Таким чином твердження потерпілої ОСОБА_10 про те, що судом не враховано висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 , за якою останній на час вчинення злочину не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та контролювати ними спростовуються матеріалами провадження, адже суд в повному обсязі прийняв до уваги зазначену експертизу та з її врахуванням призначив ОСОБА_7 покарання.

Між тим, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд визнав: вчинення злочину неповнолітніми та щире каяття, оскільки в судовому засіданні останні щиро розкаялись у вчиненому та висловлювали жаль з приводу вчинених ними дій, просили вибачення у потерпілої.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.

Аргументи потерпілої ОСОБА_10 про те, що суд не вірно зазначив у вироку, що обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав не частково, а повністю, спростовуються звукозаписом судового засідання від 07 липня 2021 року, де ОСОБА_7 ствердив, що погоджується з обвинуваченням, але не повністю.

Так в суді першої інстанції, під час їх допитів (кожного окремо) обвинувачені визнали свою провину саме в плануванні та реалізації їх плану на вбивство потерпілої ОСОБА_10 , висловлювали жаль з приводу вчинених ними дій, просили вибачення у потерпілої, вказували про готовність понести відповідальність за вчинене. Тому такі висловлення потерпілої колегія суддів уважає безпідставними.

Доводи потерпілої про те, що суд не відніс до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - активне сприяння розкриттю злочину колегія суддів розцінює критично, адже апеляційний суд, перевіряючи ці ж доводи її скарги, зазначив, що активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 66 КК та означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Проте визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Також колегія суддів перевірила доводи апеляційних скарг щодо можливості застосування до обвинувачених положень ст. 69 КК та визнала їх такими, що задоволенню не підлягають, мотивувавши своє рішення тим, що обвинуваченні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 цинічно та холоднокровно планували вбивство потерпілої, вибираючи найефективніший та найнепомітніший, на їх думку, спосіб виконання задуманого, при цьому в них був наявний і корисливий мотив, а також те, що обвинувачені вчинили інкриміноване їм кримінальне правопорушення з використанням нікчемного приводу - дитячих образ та, відповідно, психологічних образ товариша на матір. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Крім того, апеляційний суд встановив, що наведені судом першої інстанції обставини при обранні виду і міри заходу примусу, та визначення остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років без конфіскації всього належного на праві приватної власності майна, відповідно до ст. 98 КК, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи. При призначенні обвинуваченим покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Безпідставними є і доводи касаційної скарги захисника про порушення апеляційним судом вимог процесуального закону, зокрема статей 23, 404, 419 КПК.

За правилами частин 1, 3 ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції. Для прийняття рішення апеляційному суду достатньо перевірити ці докази.

Під час перевірки доводів апеляційних скарг захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також потерпілої ОСОБА_10 щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є необґрунтованими. При цьому, з огляду на зміст апеляційних скарг, жоден із їх доводів не залишився поза увагою апеляційного суду та на кожен із них суд в оскаржуваній ухвалі дав належну відповідь, навівши докладні мотиви свого рішення щодо залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваного вироку - без змін.

Разом із цим, дійшовши вказаних вище висновків, апеляційний суд, врахувавши встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження й докази, досліджені й перевірені місцевим судом під час судового розгляду, яким місцевий суд надав відповідну правову оцінку, дійшов безспірного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за яке їх засуджено кожного окремо. При цьому апеляційний суд не давав іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції.

Частиною 3 ст. 404 КПК визначено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень при їх дослідженні. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

В оскаржуваній ухвалі апеляційний суд зазначив, що заявляючи клопотання про повторне дослідження доказів встановлених під час судового розгляду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 не зазначив обґрунтованих доводів про порушення, допущені судом першої інстанції при їх дослідженні, та не зазначено в апеляційній скарзі обґрунтованих мотивів невірної оцінки місцевим судом наданих стороною обвинувачення доказів, або не врахування будь-яких доказів.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, апеляційний розгляд здійснено з дотримання вимог статей 405, 404 КПК, а постановлена ухвала щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, а тому твердження касаційної скарги сторони захисту про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог КПК є безпідставним.

Також, на думку Суду, покарання, призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_6 за ч. 3 ст.27,ч. 3 ст.15, пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 ККта засудженому ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15, пунктами 6, 12 ч. 2 ст.115 КК і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для їх виправлення, попередження вчинення ними нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість, Суд не вбачає.

Доводи касаційних скарг є аналогічними доводам, що були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який ретельно перевірив та проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, на яких визнав ці доводи необґрунтованими, та не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції правильно встановити обставини вчиненого.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які би були безумовними підставами для скасування судових рішень, як того просять захисник і потерпіла, під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд касаційної інстанції не встановив.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_10 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3