ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 596/2026/19

провадження № 51-714км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2021 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 0000234 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за 1 ч. ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст. 72 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Як установив суд першої інстанції, 08 червня 2019 року у нічну пору доби ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в будинку АДРЕСА_2 під час конфлікту умисно завдав потерпілому ОСОБА_8 близько 30 ударів ножем у шию, грудну клітку та інші частини тіла, від яких той помер на місці.

Після вбивства потерпілого ОСОБА_7 таємно викрав з кімнати у будинку мобільний телефон «Nокіа 105 ТА-1010» вартістю 241, 38 грн та грошові кошти 10 фунтів стерлінгів і 51 пенс (що, згідно з офіційним курсом валют Національного банку України на день події становило 358,26 грн), які належали ОСОБА_8 , а всього на суму 599, 64 грн, і з місця злочину зник.

При перегляді вироку Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 10 листопада 2021 року залишив це рішення без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вказані вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Аргументуючи свої вимоги зазначає, що оскаржуваний вирок побудований на припущеннях, адже жодних достовірних доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів не встановлено.Зокрема вказує на те, що жоден із досліджених судом доказів - як показання самого засудженого, потерпілих та свідків, так і висновки експертів, протоколи слідчих дій та речові докази не доводять його винуватість у скоєному, чому суд першої інстанції не дав належної оцінки. Також звертає увагу на те, що місцевий суд не дав йому достатньо часу для підготовки до досудових дебатів.

Стверджує, що поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій також залишились заяви засудженого про те, що визнавальні показання під час досудового розслідування були надані ним під тиском працівників поліції.

На переконання захисника, при перегляді вироку місцевого суду суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів, наведених в апеляційних скаргах сторони захисту та не усунув порушень, які були допущені судом першої інстанції, а тому вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена без додержання вимог статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Позиція учасників в суді касаційної інстанції

У судовому засіданні захисник вимоги своєї касаційної скарги підтримав.

Прокурор заперечив проти скарги і просив залишити оскаржувані судові рішення в силі.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке.

За правилами ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

У своїй касаційній сказі захисник зазначає про істотні порушення, які, на його думку, були допущені судом першої інстанції.

Вказані обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність таких порушень як під час досудового розслідування, так і при розгляді справи в суді першої інстанції. Тому, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених місцевим судом.

Як убачається зі змісту судових рішень, при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій ці суди ретельно перевіряли усі доводи, на які посилалася сторона захисту при розгляді кримінального провадження та які є аналогічними тим, що викладені в касаційній скарзі захисника. Зазначені в цих рішеннях мотиви про визнання вказаних доводів безпідставними колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у суді доказам.

Зокрема, свій висновок у вироку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень суд першої інстанції зробив на підставі наданих сторонами доказів, які були перевірені в судовому засіданні, визнані судом належними та допустимими, і яким цей суд надав відповідну правову оцінку.

Встановлені місцевим судом та зазначені у вироку фактичні обставини кримінального провадження ґрунтуються на ґрунтовному аналізі доказів, досліджених й ретельно перевірених у судовому засіданні, а саме: показаннях самого засудженого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; протоколах: огляду місця події від 09 червня 2019 року (домоволодіння потерпілого ОСОБА_8 ), від 10 червня 2019 року (домоволодіння де проживав ОСОБА_7 ), пред`явлення речей для впізнання від 14 червня 2019 року (грошей - фунтів та монет вилучених у будинку за місцем проживання ОСОБА_7 ) та від 15 листопада 2019 року (телефону «Nокіа 105 ТА-1010» належного потерпілому ОСОБА_8 , який був вилучений у будинку за місцем проживання засудженого);слідчого експерименту від 12 червня 2019 року, тимчасового доступу до речей та документів від 19 вересня та 20 листопада 2019 року (з`єднання номерів мобільних телефонів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ); висновках експертиз: судово-медичної від 31 липня 2019 року № 139, від 15 липня 2019 року № 297 (згідно з висновками якої знайдена на джинсах ОСОБА_7 кров належить потерпілому), від 20 червня 2019 року № 787, від 16 липня 2019 року № 109 та від 19 липня 2019 року № 109/141 (щодо виявлених на тілі ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та часу настання смерті останнього), від 26 червня 2019 року № 626, від 16 липня 2019 року № 119, від 25 червня 2019 року № 270, від 14 червня 2019 року № 276, від 09 липня 2019 року № 30 (згідно з висновком якої виявлені на тілі потерпілого ушкодження на шиї та лівій половині грудей завдані клинком ножа), від 19 липня 2019 року №141/109 (відповідно до висновку якої не виключається заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень ножем, наданим на експертизу), від 16 липня 2019 року № 114, судово-товарознавчої від 09 серпня 2019 року № 6.1-879/19 (щодо вартості викраденого ОСОБА_7 телефону), судово-психіатричної від 25 червня 2019 року № 287; акті огляду ОСОБА_7 лікарями - психіатрами від 27 червня 2019 року № 216 (за результатами якого в останнього встановлено розлади психіки і поведінки унаслідок вживання алкоголю, синдром залежності) та іншими доказами у своїй сукупності.

Ці докази зібрані у встановленому законом порядку, є логічними та послідовними, узгоджуються між собою в цілому та в деталях, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.

Із правильністю висновків суду першої інстанції у вироку погоджується і колегія суддів.

У поданих апеляційних скаргах на вирок сторона захисту посилалася на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та просила суд апеляційної інстанції скасувати цей вирок і ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні інкримінованих злочинів і виправдати його з підстав недоведеності вини у їх вчиненні, не заявляючи при цьому жодних клопотань про повторне дослідження судом доказів.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Згідно з положеннями ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушенням.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції дотримався повністю

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість, як доказу протоколу слідчого експерименту, яким суд першої інстанції обґрунтував свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами статей 86, 87 КПКдоказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, у тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

З цією метою 12 червня 2019 року з дотриманням вимог кримінального процесуального закону з участю ОСОБА_7 було проведено слідчий експеримент, результати якого зафіксовано у відповідному протоколі (т. 2, а. к. п. 81).

Зі змісту цього протоколу вбачається, що ця слідча дія була проведена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону (статей 104, 223, 240 КПК) слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_20 за участю ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_21 , спеціалістів - ОСОБА_22 (який здійснював відеофіксацію), ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , статиста - ОСОБА_26 , із залученням понятих ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , і фіксувалась за допомогою технічних засобів фіксування - відеокамери «Panasonic HC-V260». Під час проведення слідчої дії ОСОБА_7 вільно орієнтувався в будинку та на місці показав і пояснив за яких обставин та яким чином він завдав ударів ножем ОСОБА_8 , а після того як останній помер, забрав з гаманця потерпілого гроші та його телефон і пішов спати в іншу кімнату, а зранку закрив двері будинку ключами, які викинув по дорозі, та пішов додому. Пояснив, що був п`яним і як потрапив у будинок не пам`ятає. При цьому жодних зауважень щодо проведення слідчого експерименту та правильності його результатів відображених у протоколі від учасників не надходило.

З урахуванням наведеного Суд не вбачає підстав ставити під сумнів належність і допустимість цього протоколу, як доказу у справі, а тому вказані доводи захисника відхиляє.

Суд погоджується з висновком апеляційного суду про необґрунтованість доводів сторони захисту про порушення права на захист, яке полягало в ненаданні достатнього часу захиснику для підготовки до судових дебатів.

Як убачається з матеріалів провадження, 22 липня 2021 року було завершено судове слідство та колегія суддів постановила, що суд переходить до судових дебатів. За клопотанням сторони захисту суд оголосив перерву в судовому засіданні на 2 год 30 хв для підготовки до судових дебатів, однак після повернення до зали суду було встановлено, що захисник ОСОБА_6 покинув приміщення суду в зв`язку з чим судове засідання було перенесено на інший день (т. 4, а. к. п. 24-29).

З журналу судового засідання від 04 серпня 2021 року вбачається, що цього дня захисник ОСОБА_6 повідомив суд про те, що йому було надано достатньо часу для підготовки до судових дебатів (т. 4, а. к. п. 69-70).

Наведені захисником у касаційній скарзі доводи про застосування до засудженого незаконних методів психологічного та фізичного характеру з боку працівників поліції під час досудового розслідування були предметом ретельної перевірки судів обох інстанцій і свого підтвердження не знайшли.

Під час допиту в судовому засіданні 11 листопада 2020 року ОСОБА_7 заявив, що працівники СУ ГУНП в Тернопільській області та працівники Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області чинили на нього психологічний та фізичний тиск, змусили написати заяву про вчинення ним вбивства ОСОБА_8 і під час проведення слідчого експерименту 12 червня 2019 року давали йому усні вказівки (т. 3, а. к. п. 75).

На виконання протокольної ухвали місцевого суду від 11 листопада 2020 року та з метою перевірки показань ОСОБА_7 щодо неправомірних дій працівників поліції під час досудового розслідування прокурором було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За результатами досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000036 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 373 КК, постановою слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_29 від 22 червня 2021 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, через відсутність у діях співробітників СУ ГУНП в Тернопільській області та працівників Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 373 КК. Ця постанова прокурором не скасовувалась та сторонами у судовому порядку не оскаржувалась (т. 3, а. к. п. 233-239).

Таким чином, заяви засудженого ОСОБА_7 про тиск з боку працівників поліції під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні не знайшли свого підтвердження як під час їх перевірки правоохоронними органами, так і в суді.

Постановлені у кримінальному провадженні вирок районного суду та ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.

При перевірці цих судових рішень судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою їх зміну або скасування.

З урахуванням наведеного підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2021 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3