ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000070 від 16.08.2022 року за апеляційними скаргами прокурора відділу нагляду Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 вересня 2022 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Банилів Вижницького району Чернівецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, -

УСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 вересня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі відкритого типу, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 підтримуючи загарбницьку політику держави-агресора російської федерації та її вищого політичного керівництва, вирішив поширити у соціальних мережах матеріали, які містять виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України. З метою реалізації свого

ЄУНСС: 727/7164/22 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8
НП: 11-кп/822/441/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.436-2 КК України
протиправного наміру, обвинувачений ОСОБА_6 , використовуючи особисту сторінку в соціальній мережі «Однокласники» з мережевим іменем « ОСОБА_9 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 систематично поширював дописи, антиукраїнського спрямування.

Оскільки сторінка обвинуваченого ОСОБА_6 в соціальній мережі «Однокласники» є публічною, це дозволяє ознайомлюватися із поширеними нею матеріалами необмеженій кількості осіб з числа користувачів вказаної соціальної мережі.

Так, 27 червня 2022 року обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , поширив відеозапис іншого користувача з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який містить слова та фрагменти тексту наступного змісту: «это ждет всех военных неонацистов, кто уничтожал города Донбаса»; «нацист», «убийца», «фашист»; «можно ли поверить, что русские творят те зверства, о которых говорит весь мир: убийства в Буче, насилие женщин, детей…» «чудовищный бред…мир заставили в это поверить».

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 19 травня 2022 року поширив на своїй сторінці допис з посиланням на статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яка містить наступні фрагменти тексту: «Что сулит новый розклад? С одной стороны, границы НАТО вновь приблизятся к нам еще на километров на пятьсот, хотя и не так далеко, как хотели на Западе. С другой, при таком раскладе у России не будет никаких препятствий превратить в реальность проект «Новороссия», объединив в нем весь юго-восток АДРЕСА_2 (а там будет уже другое правительство) с остатком центральных регионов придется выбирать, к кому примкнуть: непонятному конгломерату карпатских селян, костела и недобитых бандеровцев или проверенному вековыми связями братскому народу, у которого есть не только сильная воля, но и щедрая душа».

Як встановлено в ході досудового розслідування у зазначених вище дописах, які були опубліковані у всесвітній мережі Інтернет, в соціальній мережі «Однокласники», на сторінці користувача з мережевим іменем « ОСОБА_9 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 містяться висловлювання, які спрямовані на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, глорифікації її учасників.

Таким чином внаслідок умисних протиправних дій, що виразилися у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також представників окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

На вказаний вирок прокурор відділу нагляду Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.
Зі змісту апеляційної скарги прокурора відділу нагляду Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 вбачається, що він не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, просить оскаржуваний вирок, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з відбуванням покарання в кримінально-виконавчий установі відкритого типу, без конфіскації майна, в частині призначеного покарання змінити та призначити покарання не пов`язане з обмеженням волі, зокрема за ч.2 ст.436-2 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 353 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6001 (шість тисяч одну) грн.

Обґрунтовуючи свої доводи тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що на момент розгляду даного кримінального провадження в районному суді обвинувачений досяг 63 (шістдесяти трьох) років, тобто пенсійного віку, що було підтверджено з показів обвинуваченого ОСОБА_6 , який був допитаний в районному суді.

Однак, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі суд вказані обставини не перевірив та в порушення вимог ст.61 КК України визначив саме таке покарання.

Звертає увагу суду на те, що з метою перевірки зазначеної обставини стороною обвинувачення після ухвалення судом вироку з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області було витребувано інформацію про те, що ОСОБА_6 перебуває на обліку ГУ ПФУ в Чернівецькій області, як одержувач пенсії (копія додається).

З огляду на наведе вважає, що застосування покарання до ОСОБА_6 у виді обмеження волі прямо заборонено вимогами Кримінального кодексу України.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , вбачається, що він не заперечуючи правової кваліфікації своїх дій та доведеності його вини у скоєному кримінальному правопорушенню, просить вирок змінити в частині призначеного йому покарання та призначити йому покарання, яке було узгоджено сторонами відповідно до угоди про визнання винуватості укладеної по кримінальному провадженню №0000070 від 16.08.2022 року, зокрема за ч.2 ст.436-2 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 353 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6001 (шість тисяч одну) грн.

Обґрунтовуючи свої доводи тим, що він хоч і умисно поширював інформацію, яка підпадає під дії ч.2 ст.436-2 КК України, на момент її оприлюднення, однак він не знав про існування такої кримінальної відповідальності, через те, що він є юридично необізнаним в особливостях кримінального законодавства України.

Стверджує. що він дійсно щиро розкаявся, оскільки надавав щирі та послідовні покази, що дало змогу в найкоротший термін прийняти рішення в даній справі та направити її до суду, по першій же вимозі органу досудового слідства з`являвся, при цьому, що йому не обирався запобіжний захід, оскільки у ньому не було необхідності.

Зазначає, що на досудовому слідстві уклав договір про визнання ним винуватості та узгоджену сторонами міру покарання, у виді штрафу у розмірі 353 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6001 (шість тисяч одну) грн., однак її не було затверджено суддею.

Звертає увагу суду на те, що він як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні визнавав свою вину в повному обсязі та надавав відверті та послідовні покази.

Апелює на те, що він дійсно покаявся та засудив свою протиправну поведінку за яку він притягується до кримінальної відповідальності. Він відверто шкодує про вчинений ним ганебний вчинок та щиро бажає перемоги нашим ЗСУ над клятими загарбниками з росії, відновлення територіальної цілісності України в межах ДК України на день проголошення Незалежності України, тобто на 1991 рік, створення міжнародного трибуналу та засудження всіх винних та їх пособників в скоєні геноциду українського народу зі сторони держави-терориста росії.

Вважає, що в наведеній у вироці суду судовій практиці, викладені ним обставини не були застосовані при розслідуванні та розгляду справи, а тому в повній мірі посилатися на таку норму, не припустимо.

Крім цього наводить доводи аналогічного змісту, які були наведені в апеляційній скарзі прокурора.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень на подані апеляційні скарги не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав, у них зазначених, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та не заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, вважавши, що районним судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано покарання, яке в даному випадку виключає можливість його застосування, а тому вирок суду в ячастині призначеного покарання підлягає зміні, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому ОСОБА_6 і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.436-2 КК України в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, районним судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст.349 КПК України та правові наслідки її застосування.

Обвинуваченим та стороною обвинувачення оскаржується, зокрема, правильність призначеного ОСОБА_6 покарання.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно вимог ст.65 КК України, п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні вироку вказаних вимог дотримався не у повній мірі.
Зокрема, у вироку суду взагалі не встановлено тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Крім того, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, надав визнавальні показання, що колегія суддів визнає обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України.
Не враховано районним судом і того факту, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Даними про особу обвинуваченого, з урахуванням документів, наданих обвинуваченим та стороною обвинувачення в суді апеляційної інстанції, встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян №1 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області і одержує пенсію за віком з 30.04.2022 року (а.к.п.52-53, 59).
Положеннями статті 61 КК України встановлено, що покарання у виді обмеження волі не застосовується, зокрема, до осіб, які досягли пенсійного віку.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді обмеження волі строком на один рік з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі відкритого типу, без конфіскації майна, районним судом не було враховано зазначені вище обставини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання судом першої інстанції не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, а тому вирок районного суду щодо ОСОБА_6 , за ч.2 ст.436-2 КК України в частині призначення йому покарання необхідно змінити.

Оскільки, у апеляційного суду відсутні апеляційні вимоги прокурора щодо погіршення становища обвинуваченого, то колегія суддів позбавлена можливості призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

А тому, враховуючи позицію сторони обвинувачення, яка просить призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з обмеженням та позбавленням волі, зокрема за ч.2 ст.436-2 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 353 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6001 (шість тисяч одну) грн., та обставини, які були встановлені апеляційним судом, свідчать про можливість призначення більш м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .
Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який у відповідності до вимог ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, є кримінальним правопорушенням проти миру, безпеки та міжнародного правопорядку.
Обставини, які пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України колегія суддів визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та визнає ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.
Обставини, які обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, колегією суддів не встановлено.

Також колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, стан його здоров`я, те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, раніше не судимий.

Враховуючи ступінь фактичної тяжкості діяння, відсутність тяжких наслідків, дані про особу обвинуваченого, який кається у скоєному, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, що у сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, судова колегія вважає за можливе застосувати вимоги ст.69 КК України та перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.436-2 КК України, а саме у виді штрафу.
Саме таке покарання із застосуванням ст.69 КК України буде необхідним й достатнім для досягнення цілей покарання, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, як самими обвинуваченим, так і іншими особами, та за своїм видом та розміром відповідає вимогами ст.ст.50, 65 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора відділу нагляду Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 вересня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України в частині призначеного покарання - змінити.
Вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч.2 ст.436-2 КК України до покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 353 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6001 (шість тисяч одну) грн. в дохід держави.
В решті вирок районного суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3