Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3512/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 29.12.2022,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_10 , погоджене заступником керівника Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_11 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 лютого 2023 року включно, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000338 від 27.12.2022 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі. Зазначає, що слідчим не надано суду жодних доказів, які б підтверджували фактичну участь та обізнаність ОСОБА_8 у можливому здійсненні кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , передбаченого ч.3 ст.307 КК України. Вказує, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 належним чином виконує свої процесуальні обов`язки та не вчинив жодних дій, які б вказували на можливість настання ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України. Звертає увагу, що ОСОБА_8 має стійкі та міцні соціальні зв`язки, понад 5 років проживає за однією адресою, має дружину, яка має ряд хронічних захворювань та малолітню дитину, надає посильну допомогу батькам. Зазначає, що хоча ОСОБА_8 і не має постійного місця роботи, однак береться за будь-яку роботу, що пропонують односельці, позитивно характеризується, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Вказує, що у кримінальному провадженні вилучено всі можливі докази, крім того, на момент затримання та перебування в ізоляторі тимчасового тримання, за місцем проживання ОСОБА_8 було проведено обшук, будь-яких предметів, речей чи документів, які б мали значення для кримінального провадження, виявлено та вилучено не було. Посилається на те, що слідчим не надано доказів того, що ОСОБА_8 перебуває в дружніх стосунках з іншими підозрюваними, останній пояснював, що ОСОБА_15 взагалі не знає, а ОСОБА_12 та ОСОБА_13 наймали його за грошову винагороду для здійснення різного типу робіт. Вважає, що посилання суду на те, що ОСОБА_8 проживає на віддаленій відстані від місця проведення досудового розслідування є необґрунтованим і не можу бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення О`Нага United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Стандарт, встановлений статтею 5 § 1(c) Конвенції, не передбачає, що поліція повинна мати достатні докази для пред`явлення обвинувачення на момент арешту (О`Нага v. United Kingdom 16 October 2001, §36).

Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom, of 28 October 1994, § 55; K.-F. v. Germany of 27 November 1997, § 57; Erdagoz v. Turkey, of 22 October 1997, § 51).

Задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано виходив з доведеності підстав для застосування саме такого запобіжного заходу, у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Наявні у матеріалах клопотання слідчого докази та обставини підтверджують, що на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу наявні достатні підстави вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, підозрюваний причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, що підтверджується, зокрема: копією повідомлення про виявлення кримінального правопорушення 9 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України від 27.12.2022 №50/27; копією протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 28.12.2022; копією протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 28.12.2022; протоколом огляду місця події від 27.12.2022 та фототаблицею, долученою до нього; копією висновку експерта №СЕ-19/106-22/14096-НЗПРАП від 28.12.2022; копією протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_14 від 28.12.2022; копією протоколу допиту свідка ОСОБА_16 від 28.12.2022.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає, що сукупність доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_8 і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_8 має стійкі та міцні соціальні зв`язки, понад 5 років проживає за однією адресою, має дружину, яка має ряд хронічних захворювань та малолітню дитину, надає посильну допомогу батькам, позитивно характеризується, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Апеляційний суд звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, а лише встановлює наявність обставин підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги захисника в тій частині, що слідчим не надано доказів того, що ОСОБА_8 перебуває в дружніх стосунках з іншими підозрюваними, пояснював, що ОСОБА_15 взагалі не знає, а ОСОБА_12 та ОСОБА_13 наймали його за грошову винагороду для здійснення різного типу робіт, є передчасними та мають бути встановлені у ході досудового розслідування.

З журналу судового засідання та технічного запису судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи перевірялись судом при його розгляді. При цьому була вислухана думка захисників та підозрюваного, які заперечували щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи застави, а також вислухана думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема, обґрунтовано послався на те, що тяжкість вчиненого злочину та сукупність встановлених обставин, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, його репутація, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи, на які послався в апеляційній скарзі захисник про те, що слідчим не надано суду доказів, які б підтверджували фактичну участь та обізнаність ОСОБА_8 у можливому здійсненні кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , передбаченого ч.3 ст.307 КК України; виконання ОСОБА_8 належним чином процесуальних обов`язків; не вчинення ним жодних дій, які б вказували на можливість настання ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України; проживає на віддаленій відстані від місця проведення досудового розслідування, що на думку захисника не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, є необгрунтованими, оскільки були враховані судом при прийнятті ухвали по даній справі, в зв`язку з чим, до підозрюваного застосовано запобіжний захід, який на думку колегії суддів співмірний з існуючими ризиками та даними про його особу, підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, колегія суддів не знаходить.

Таким чином, суд у відповідності з вимогами ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про його особу, за відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, цілком обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для її скасування та зміни щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 29.12.2022, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_10 , погоджене заступником керівника Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_11 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 лютого 2023 року включно, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: