В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгороді кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003129 від 09.11.2017 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гута, Немирівського району, Вінницької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, проживає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , не одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:

01 жовтня 2017 року близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на території скверу-альпінарія, розташованого на розі вулиць Довженка та Жупанатської в м. Ужгороді, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останньому в область нижньої щелепи зліва два удари рукою, зажатою в кулак, внаслідок чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які кваліфікуються, як тілесні ушкодження середньої тяжкості, а саме у потерпілого виявлено травматичний подвійний перелом нижньої щелепи тіла справа та кута зліва, що потягло за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня.

Вищевказані тілесні ушкодження є наслідком дії тупих твердих предметів, які діяли з прикладанням значної сили по ударному механізмі дії, якими найбільш ймовірно могли бути пальці рук сторонньої людини затиснуті в кулак.

Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості і укладаються в час і місце події які відбувались 31.10.2017 року.

Беручи до уваги характер і локалізацію тілесних ушкоджень, які були спричиненні ОСОБА_6 по своєму механізму дії виникли в результаті дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно могли бути пальці рук сторонньої людини затиснуті в кулак і не могли виникнути при вільному падінні тіла з висоти власного росту і ударом об тупі тверді предмети.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

По справі потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на його користь 80000 гривень у відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та пояснив, що дійсно 31.10.2017 року на ґрунті особистих неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_6 наніс тому удари кулаком в обличчя. Свою вину визнає. Цивільний позов визнав у повному обсязі. В скоєному злочині розкаюється, жалкує про свою злочинну поведінку та засуджує свої злочинні дії.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, визнав цивільний позов, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкцій частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить щире каяття, визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Окрім цього суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є умисним, не тяжким злочином, та особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває та наявність обставин, що пом`якшують покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, пом`якшуючі обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

З врахуванням обставин, що пом`якшують покарання, зокрема активної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , як в ході досудового та судового слідства в сприянні розкриттю злочину, щире каяття обвинуваченого, визнання цивільного позову потерпілого, суд прийшов до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства і можливо призначити покарання звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні мас право заявити цивільний позов.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що потерпілому ОСОБА_6 діями обвинуваченого ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, вина якого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України доказана під час судового розгляду. Внаслідок цього потерпілому ОСОБА_6 завдано моральних страждань, які виразились у душевних стражданнях викликаних спричиненими тілесними ушкодженнями, тривалим лікуванням, хвилюваннях за стан свого здоров`я, необхідності змінювати звичайний спосіб життя. Суд враховує, що обвинувачений до цих пір не вжив жодних заходів до відшкодування моральної шкоди за власною ініціативою.

З огляду на викладене, суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 та розмір стягнення моральної шкоди у 80000 гривень узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілого. І тому, слід стягнути моральну шкоди у розмірі 80000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_6 з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Судові витрати відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, 370, 373 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з випробувальним строком на 1 (один) рік.

Покласти на засудженого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 76 КК України наступні обов`язки.

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди 80000 (вісімдесят тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1