Справа № 170/667/21 Провадження №11-кп/802/823/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286-1 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000243 від 02.08.2022 року, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 08 грудня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженця та житель АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, та призначено основне покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 51 000 гривень з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком п`ять років.
Вироком суду вирішено долю арештованого майна та речових доказів.
Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 01.08.2021 року близько 19 години 53 хвилини, будучи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, керуючи технічно справним мотоциклом марки «VIPER» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , що на підставі технічного свідоцтва № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 , рухаючись автодорогою по вулиці Центральна в селі Прип`ять Ковельського (колишнього Шацького) району Волинської області, що в межах населеного пункту, в напрямку села Любохини Ковельського (колишнього Старовижівського) району Волинської області, на ділянці дороги, що має по одній смузі руху в обох напрямках на якій відсутня роздільна смуга, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, проявив грубу неуважність, а саме, з урахуванням дорожніх умов, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та допустив з`їзд по ліву сторону із проїзної частини дороги і здійснив наїзд на бетонну основу огорожі моста.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла марки «VIPER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: важка відкрита проникаюча ЧМТ, злам лобної кістки, забій головного мозку, пневмоцефалгія, забійна (ушита) рана волосистої частини голови, забій правої кисті, садно лівого стегна, ЗТГК, забій легень, які згідно висновку експерта у своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою і наслідками, що настали, є те, що ОСОБА_7 вчинив грубе порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:
- п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю громадян;
- п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: 6)1 бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну .. і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- п.12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку..., стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п.2.9. Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;
- п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу (а.с.66-67).
У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання із застосуванням до обвинуваченого вимог ст.69 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавленні волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років (а.с.73-75).

В заперечені на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 вважає, що судом при призначенні покарання дотримано вимоги ст.ст. 69, 50, 65 КК України, враховано пом`якшуючі покарання обставини та призначено покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, саме у виді штрафу, який ОСОБА_7 сплачений 10.12.2021 року. Посилання прокурора на залишення поза увагою суду вживання обвинуваченим в день події спиртних напоїв та не врахування ступеню сп`яніння останнього, з огляду на положення ч.4 ст.67 КК України, не ґрунтуються на вимогах закону. Крім того в суді першої інстанції прокурор просив призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на строк 3 роки, а в апеляційній скарзі просить призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на строк 6 років. Тобто є незрозумілим чим саме керувався прокурор, змінюючи свої вимоги щодо призначення покарання ОСОБА_7 . Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін (а.с.82-88).

В заперечені на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_9 просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Посилається на дружні відносини з ОСОБА_7 , відшкодування останнім, як матеріальної, так і моральної шкоди в повному обсязі та відсутність будь яких претензій до нього (а.с.92-94).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечили доводи апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; потерпілого, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило (заподіяло) потерпілому тяжке тілесне ушкодження, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286-1 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.
Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення.
Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.
У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Водночас є частково слушними доводи прокурора про те, що призначене судом покарання обвинуваченому не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Водночас, як вбачається з оскаржуваного вироку суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, не дотримався даних вимог закону.
Так, статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин.
Частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Крім того ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.
Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
При цьому призначаючи засудженому більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК України, суд має належно обґрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, суд першої інстанції залишив поза увагою вищевикладене, належним чином не обґрунтував, які саме обставини істотно зменшують суспільну небезпеку вчиненого ним правопорушення та слугують підставами для застосування ст.69 КК України.
Окрім того, місцевий суд не виклав обґрунтування співмірності призначеного ОСОБА_7 покарання вчиненому ним кримінальному правопорушенню, передбаченому ч.2 ст.286-1 КК України. Відтак оскаржуване судове рішення не містить аргументів, які би доводили, що саме такий захід примусу буде достатнім для виконання мети покарання, визначеної статтею 50 КК.
На зазначені порушення законодавчих вимог з відповідними мотивами вказав Верховний Суд в своїй постанові від 19.10.2022, зазначивши, що призначене покарання є явно несправедливим через м`якість.
За таких підстав вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.
Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
У відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно з положеннями ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286-1 КК України колегія суддів, відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, його майновий стан, одружений, відшкодування завданої потерпілому шкоди, а також щиросердечне визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини. З досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються, як середній. Також враховується думка потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 завданого збитку (заподіяної шкоди) в повному обсязі.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан. Воєнний стан та загальна мобілізація в Україні продовжені строком на 90 діб до 19 лютого 2023 року. Відповідний Закон від 16.11.2022 року № 2738-ІХ набрав чинності 18 листопада 2022 року.

Разом з тим, як вбачається з характеристики від 20.11.2022 року, виданої командиром Добровального формування Шацької територіальної громади № 1, яка знаходиться в прикордонній зоні з республіка білорусь, ОСОБА_7 є членом Добровального формування Шацької територіальної громади № 1. ОСОБА_7 на добровільній основі підписав контракт добровольця територіальної оборони з 27.03.2022 року про 27.03.2025 року з командиром Шацької територіальної громади № 1. За час несення служби та виконання бойових завдань зарекомендував себе, як відповідальний доброволець, чітко та неупереджено виконує поставлені задачі командира, проявляє ініціативу та наполегливість у виконанні завдань з ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З урахуванням викладеного у сукупності колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, запобігання новим злочинам, передбачене санкцією ч.2 ст.286-1 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років і доходить висновку, що за встановлених в даному провадженні обставин в умовах воєнного стану можливо не врахувати обмеження, визначені ч.1 ст.75 КК України, вирішивши, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та на підставі ст.75 КК України звільняє останнього від відбування основного покарання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На переконання колегії суддів апеляційного суду саме такий іспитовий строк буде необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_7 з метою захисту інтересів суспільства та протягом якого можливо забезпечити дієвий контроль за поведінкою обвинуваченого та виконанням покладених на нього обов`язків.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, і буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності з врахуванням умов воєнного стану.
Враховуючи зазначене апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420, 615 КПК України апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Шацького районного суду Волинської області від 08 грудня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 основне покарання за ч.2 ст.286-1 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді