Житомирський апеляційний суд
Справа №288/761/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року. Житомирський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_2 головуючого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі у режимі відеоконференції з Попільнянським районним судом Житомирської області справу № 288/761/21 0000024) за апеляційними скаргами прокурора Попільнянського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2021 року за ч. 1 ст. 121 КК України щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Відродження Попільнянської ОТГ Житомирської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и в:

Цим вироком ОСОБА_8 (далі ОСОБА_12 ) визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (далі КК) та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Початок строку відбування покарання вирішено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Вирішено долю речових доказів та скасовано арешт та майно.

Згідно вироку, ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні умисного тяжкого (небезпечного для життя у момент заподіяння) тілесного ушкодження за таких обставин.

Близько 18 години 05 березня 2021 року в будинку АДРЕСА_2 між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (далі ОСОБА_14 ) на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин сталася словесна суперечка, під час якої ОСОБА_14 запропонував ОСОБА_12 вийти на вулицю. Після цього вони двоє вийшли на подвір`я вказаного домогосподарства, де ОСОБА_14 зненацька завдав один удар передньою частиною голови в перенісся Лобасу. Після цього у ОСОБА_12 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 . Реалізуючи цей умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливі небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_12 наніс один удар правою рукою в область лівого ока ОСОБА_14 , внаслідок якого ОСОБА_14 отримав тяжке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, синця навколо лівого ока, крововиливу в м`які тканини голови та під тверду мозкову оболонку, що ускладнилося розвитком набряку - набубнявіння речовини та здавлення головного мозку.

В апеляційних скаргах:

- прокурор ставить питання про скасування вироку в частині призначення покарання та постановити в цій частині нового вироку, яким ОСОБА_12 визнати винним за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Твердить про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність - ст. 69 КК України. Вказує також про неправильне врахування судом обставини, що пом`якшує покарання, - часткове добровільне відшкодування шкодить;

- обвинувачений ОСОБА_12 та захисник ОСОБА_10 просять скасувати вирок та закрити кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. Твердять про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК, неправильне незастосування судом першої інстанції положень ст. 36 КК про необхідну оборону та неврахування тих обставин, що ОСОБА_12 вимушено та з метою захисту наніс ОСОБА_14 супротивний удар, оскільки останній, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перший наніс йому удар головою в область перенісся.

Заслухавши доводи захисника та пояснення обвинуваченого в підтримання своїх апеляційних скарг та в заперечення апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора в підтримання апеляційної скарги прокурора та в заперечення інших апеляційних скарг, перевіривши справу, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що міститься в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 19.09.2022 у справі №149/916/17, особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. При цьому для вирішення питання про відсутність чи наявність стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання і акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, а також перевірити наявність чи відсутність обставин, передбачених ч. 5 ст. 36 КК України.

Відповідно до ст. 124 КК України, кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

За змістом ч. 5 ст. 36 КК України, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

З матеріалів справи видно, що висновки суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_12 в умисному заподіянні ОСОБА_14 тяжкого тілесного ушкодження відразу після того як останній на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зненацька завдав один удар передньою частиною голови в перенісся ОСОБА_12 є обґрунтованими та підтверджуються наведеними у вироку доказами.

Разом з тим, судом першої інстанції не дано належної оцінки послідовним показанням обвинуваченого ОСОБА_12 на досудовому розслідуванні під час слідчого експерименту (а. с. 125-132 т. 1) та в судовому засіданні про те, що його дії щодо раніше знайомого ОСОБА_14 були викликані раптовим нападом на нього ОСОБА_14 , який зненацька завдав йому удару передньою частиною голови у перенісся. Тому, знаючи про агресивний характер ОСОБА_14 , він, з метою свого захисту, вдарив його кулаком по голові. Після цього ОСОБА_14 продовжив напад та намагався вдарити ОСОБА_12 штахетиною, від чого останній захищався руками, внаслідок чого одержав тілесні ушкодження.

Вказані показання є достовірними, оскільки підтверджуються висновками судово-медичної експертизи про виявлення у обвинуваченого легких тілесних ушкоджень у виді садна та синця правої кисті, що могли бути заподіяні від дії тупого твердого предмету та можливо за вказаних ОСОБА_12 обставин (а. с. 105 т. 1), посередньою характеристикою ОСОБА_13 за місцем проживання та іншими даними про особу потерпілого, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124, 173-2 КУпАП та застосовував фізичне насильство до своєї матері ОСОБА_7 (а. с. 89, 93-95 т. 1).

Внаслідок повного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні судом апеляційної інстанції визнано доведеним, що близько 18 години 05 березня 2021 року в будинку АДРЕСА_2 між раніше знайомими ОСОБА_12 та ОСОБА_14 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин сталася словесна суперечка, під час якої ОСОБА_14 запропонував ОСОБА_12 вийти на вулицю. Після цього вони двоє вийшли на подвір`я вказаного домогосподарства, де ОСОБА_14 зненацька напав на обвинуваченого, завдавши один удар передньою частиною голови в перенісся Лобасу. Після цього ОСОБА_12 , знаючи про агресивний характер ОСОБА_14 , з метою припинення посягання та усвідомлюючи, що напад ОСОБА_14 може бути продовжений, перевищуючи межі необхідної оборони, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливі небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар правою рукою в область лівого ока ОСОБА_14 , спричинивши тяжке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, синця навколо лівого ока, крововиливу в м`які тканини голови та під тверду мозкову оболонку, що ускладнилося розвитком набряку - набубнявіння речовини та здавлення головного мозку.

Вказані обставини підтверджуються сукупністю вищевказаних та інших доказів у даному кримінальному провадженні, зокрема, висновком судово-медичної експертизи про виявлення у потерпілого ОСОБА_14 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, синця навколо лівого ока, крововиливу в м`які тканини голови та під тверду мозкову оболонку, що ускладнилося розвитком набряку - набубнявіння речовини та здавлення головного мозку (а. с. 102-104, 107-109 т. 1).

Завдавши потерпілому вказане тяжке тілесне ушкодження з метою захисту шляхом нанесення сильного удару кулаком в область лівого ока на вулиці за межами домоволодіння потерпілого, який не застосовував будь-якої зброї, обвинувачений завдав потерпілому ОСОБА_14 тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання та обстановці захисту, тобто перевищив межі необхідної оборони, що, відповідно до положень ч. 3 ст. 36 КК тягне за собою кримінальну відповідальність за 124 КК цього Кодексу.

Тому колегія суддів не знаходить підстав для застосування ч. 5 ст. 36 КК України, однак визнає частково обґрунтованими доводи апеляційних скарг сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає за необхідне перекваліфікувати вищевказані дії ОСОБА_12 , що виразилися у заподіянні ОСОБА_14 умисного тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони із ч. 1 ст. 121 на ст. 124 КК.

Призначаючи покарання ОСОБА_12 в межах санкції ст. 124 КК, колегія суддів відповідно до положень ст. 65 КК, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення з урахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання у с. Відродження Попільнянської ОТГ, та обставини, що пом`якшують покарання, - щире розкаяння та сприяння розкриттю кримінального правопорушення, принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій та вважає за можливе застосувати положення ст. ст. 75, 76 КК та звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням.

Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Попільнянського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2021 року за ч. 1 ст. 121 КК України щодо ОСОБА_8 змінити.

Перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 із ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України.

Визнати ОСОБА_8 винним за ст. 124 КК України та призначити йому покарання за ст. 124 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування вказаного покарання з випробуванням на 2 роки та зобов`язати його протягом вказаного іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

В решті вказаний вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: