Провадження № 11-сс/4808/373/22
Категорія ст. 173 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Шигірт
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

апелянта ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 20.10.2022 року,-

в с т а н о в и в:

Вказаною ухвалою накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :08:010:0436 та розпочате будівництво в цілому за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Хоткевича, та перебуває у праві постійного користування ГО Івано-Франківська спілка учасників та інвалідів АТО.

Слідчий суддя свою ухвалу мотивував тим, що з метою забезпечення збереження речових доказів, клопотання слідчого підлягає до задоволення, оскільки незастосування арешту, може призвести до наслідків, визначених ч.11 ст.170 КПК України, зокрема таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

З ухвалою слідчого судді не погодилася адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ГО Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО та подала апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі стверджує, що ухвала слідчого судді винесена з порушенням норм ст.64-2 КПК України, а саме з клопотанням про накладення арешту на майно третіх осіб звернулась не уповноважена особа, якою може бути виключно прокурор. Крім того, клопотання слідчого не відповідає ч.2 ст.171 КПК України, зокрема не містить належного обґрунтування необхідності арешту майна. Також слідчим суддею при винесенні ухвали про накладення арешту не встановлено належну правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як речовий доказ у кримінальному провадженні. Повідомляє, що слідчий обґрунтовуючи своє клопотання, не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилалась в клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Звертає увагу на те, що ухвала слідчого судді не містить даних про вид обтяження, який накладається на земельну ділянку, порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Апеляційну скаргу було подано з пропуском строку. Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження. Клопотання мотивує тим, що ГО Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО не повідомлялась про розгляд справи та її представник не був присутній при розгляді справи в суді. Про існування ухвали дізнались та отримали копію тільки 02.11.2022 року.

Враховуючи наведене, просить строк на апеляційне оскарження поновити, а оскаржувану скасувати.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно вимог ч.2 ст.395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що представник ГО Івано-Франківська обласна спілка учасників АТО ОСОБА_7 не викликалась в судове засідання. Крім того, в матеріалах судового провадження немає інформації про отримання вказаною особою копії ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно. Натомість в матеріалах провадження 01.11.2022 року є зареєстрована заява адвоката ОСОБА_7 про знайомлення з матеріалами кримінального провадження.

З урахуванням наведеного, враховуючи вимоги ст.395 КПК України, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження слід поновити.

Що стосується суті апеляційної скарги, вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, земельну ділянку з кадастровим номером :08:010:0436 що розташована за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Хоткевича, та перебуває у праві постійного користування ГО Івано-Франківська спілка учасників та інвалідів АТО, вказаних вимог законодавства дотримався у повному обсязі.

Так, мотивуючи ухвалу про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя дослідив всі обставини кримінального провадження з якими закон пов`язує можливість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

Крім того, згідно інформації з ДАБІ м. Івано-Франківська та Департаменту архітектури та містобудування Івано-Франківської міської ради, будівництво на зазначеній земельній ділянці здійснювалось без наявності будь яких дозвільних документів. Види та обсяги виконаних робіт підлягають встановленню під час проведення відповідних слідчих дій. Тобто, без накладення арешту на земельну ділянку є ризик внесення змін які ускладнять або в інший спосіб негативно вплинуть на досудове розслідування кримінального провадження.

Посилання апелянта про звернення з клопотанням про арешт майна слідчого замість прокурора не заслуговують на увагу апеляційного суду.
Що стосується доводів апелянта, щодо звернення до слідчого судді з клопотанням неналежною особою, вони не ґрунтуються на нормах діючого кримінального процесуального законодавства та не спростовують висновків слідчого судді.

Так з матеріалів справи вбачається, що з клопотанням про арешт майна звернувся слідчий, якому доручено досудове розслідування даного кримінального провадження. Подання підписане слідчим ОСОБА_8 та окружним прокурором ОСОБА_9 , який, згідно витягу з ЄРДР (а.с.3), є процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Стаття 64-2 КПК України, на яку посилається апелянт, дає визначення прав третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, а також момент їх виникнення.

Згідно з вимогами ч.2 зазначеної статті, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Системний аналіз зазначених вище норм кримінального процесуального закону свідчить про те, що вимоги ч.1 ст.171 КПК України щодо суб`єкта звернення з клопотанням про накладення арешту на майно є спеціальними по відношенню до загальних вимог ст.64-2 КПК України, яка загалом визначає процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, пріоритетному застосуванню в даному випадку підлягають вимоги ч.1 ст.171 КПК України, які прямо визначають суб`єктів звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

Таким чином, клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0001025 подано належною особою.

Крім того, як вбачається із клопотання, воно безпосередньо підписано прокурором, а не просто погоджено ним.
Що стосується відсутності в оскаржуваній ухвалі указівки на заборону, обмеження користуватися або розпоряджатися арештованим майном, це не є порушенням, яке тягне скасування оскаржуваної ухвали, оскільки як користування, так і розпорядження можуть перетворити стан будівництва на земельній ділянці та зашкодити повному та всебічному розслідуванню у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170-173, 405, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу представника ГО Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 20.10.2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4