Справа №463/8280/22
Провадження №1-кс/463/310/23
У Х В А Л А

про накладення арешту

13 січня 2023 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 , погодженого прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000130 від 17.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

старший слідчий першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 за погодженням прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), а саме: транспортний засіб «ЗАЗ » номер кузова НОМЕР_2 державні номерні знаки НОМЕР_3 ; транспортний засіб «ИЖ 7107010 347» номер кузова НОМЕР_4 державні номерні знаки НОМЕР_5 ; грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , що відкриті у АТ «Райфайзен Банк» (Код , МФО 300335).

Клопотання мотивує тим, що слідчими першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000130, відомості про яке внесено 17.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В межах кримінального провадження №0000130 11.11.2022 складено та підписано письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, яке вручено у спосіб, передбачений КПК України. Зокрема, ОСОБА_5 підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

10.01.2023 слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 , 12.07.1983 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На даний час, підозрюваний ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування та суду та знаходиться на території тимчасово окупованого м. Волноваха Донецької області з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

А тому з метою вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, згідно санкції якої до майна підозрюваного може бути застосована конфіскація майна, слідчий за погодженням прокурора в порядку вимог ст.131, п.3 ч.2 ст.170 КПК України звернувся до суду з відповідним клопотанням, яке просить задовольнити.

Прокурор та слідчий в поданному клопотанні просили розгляд такого проводити у їх відсутності, підтримують його в повному обсязі та просять таке задовольнити. Крім того, просили розгляд клопотання проводити без повідомлення підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення арешту даного майна.

Суд погоджується, що з метою забезпечення арешту майна, з врахуванням положень ч.2 ст.172 КПК України, слід здійснити розгляд клопотання без повідомлення власників майна та осіб, у фактичному володінні яких перебуває це майно, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, здійснюватимуться перешкоди у накладені арешту на нього і майно може бути відчужене чи перереєстроване на інших осіб, що унеможливлять накладення подальшого арешту, а також унеможливить досягнення мети арешту.

Згідно з ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Окрім цього суд погоджується з думкою слідчого, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Відповідно до ст.16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Оглянувши матеріали клопотання та додані до нього письмові документи, вважаю, що клопотання слід задоволити виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що слідчими першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000130, відомості про яке внесено 17.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В межах кримінального провадження №0000130 11.11.2022 складено та підписано письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, яке вручено у спосіб, передбачений КПК України. Зокрема, ОСОБА_5 , підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

В ході досудового розслідування, з відкритих джерел інформації, органом досудового розслідування встановлено, що відповідно до інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України вбачається, що у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) знаходиться транспортний засіб «ЗАЗ » номер кузова НОМЕР_2 державні номерні знаки НОМЕР_3 та транспортний засіб «ИЖ 7107010 347» номер кузова НОМЕР_4 державні номерні знаки НОМЕР_5 .

Відповідно до довідки про розмір нарахованого грошового забезпечення працівників 11 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області у користуванні підозрюваного ОСОБА_5 перебували рахунок НОМЕР_6 та картковий рахунок НОМЕР_7 , що відкриті у АТ «Райфайзен Банк» (Код , МФО 300335).

Згідно з ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження, серед іншого є арешт майна, який застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що корпоративні права, нерухоме майно та грошові кошти підлягатимуть конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи із наведених у клопотанні обставин. Відповідно до положень ст. 31 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції» 18.10.2006, кожна Держава-учасниця вживає, максимальною мірою, можливою в рамках її внутрішньої правової системи, таких заходів, які можуть бути необхідними для забезпечення можливої конфіскації доходів від злочинів, що визначені цією Конвенцією, або майна, вартість якого відповідає вартості таких доходів.

Кожна Держава-учасниця вживає таких заходів, які можуть бути необхідними для забезпечення можливості виявлення, відстеження, заморожування або арешту будь-чого з переліченого в ч. 1 цієї статті з метою подальшої конфіскації.

Кожна Держава-учасниця вживає, відповідно до її внутрішнього права, таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для управління компетентними органами замороженим, арештованим або конфіскованим майном, зазначеним у ч. 1 і 2 цієї статті.

Метою накладення арешту на майно ОСОБА_5 є забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Зважаючи на вищенаведене та з урахуванням виниклої в межах досудового розслідування кримінального провадежння необхідності щодо вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, згідно санкції якої до майна підозрюваного може бути застосована конфіскація майна, то суд вважає обгрунтованими покликання слідчого на виниклу необхідність у накладенні арешту на майно, та вважає, що таке клопотання слід задовольнити.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 170-173, 309, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), а саме:

-транспортний засіб «ЗАЗ » номер кузова НОМЕР_2 державні номерні знаки НОМЕР_3 ;

-транспортний засіб «ИЖ 7107010 347» номер кузова НОМЕР_4 державні номерні знаки НОМЕР_5 ;

-грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , що відкриті у АТ «Райфайзен Банк» (Код , МФО 300335).

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1