Провадження №11-кп/801/137/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про надання короткострокового виїзду, -

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про надання короткострокового виїзду, яке мотивоване тим, що наразі він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)». Він перебуває під вартою вже 24 рік, за системою оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення у нього мінімальний рівень, має 12 заохочень від адміністрації установи, також має дипломи та грамоти, 6 свідоцтв про реєстрацію авторського права на твори (ще 3 в процесі оформлення). У нього відсутні небезпечні схильності, а саме: до членоушкодження, самогубства, нападу, захоплення заручників, втечі. Крім того, його мати ОСОБА_9 має ампутовану праву ногу та ліву стопу, інші тяжкі проблеми зі здоров`ям та І гр. інвалідності і візок. Враховуючи всі ці обставини просить винести рішення про надання йому короткострокового виїзду на підставі Рекомендації R (82) 16 та додатку до Рекомендації N Rec (2003) 23.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про надання короткострокового виїзду.

В обґрунтування ухвали зазначається, що законодавством України не передбачено можливість надання виїзду особам, які засудженні до покарання у виді довічного позбавлення волі та відбувають покарання в установах суворого режиму.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2022 року та постановити нову ухвалу, якою надати короткостроковий виїзд.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що в Україні короткострокові виїзди згадуються у ст. 111 Кримінально-виконавчого кодексу України, він утримується в умовах ув`язнення 24 рік, має стабільну позитивну поведінку, низький ризик вчинення повторного злочину, те, що його особа перестала бути небезпечною для суспільства, має 13 заохочень, 6 свідоцтв про реєстрацію авторського права на твори; наявна відсутність небезпечних схильностей, виконує обов`язки, не порушує заборони.

Окрім того, посилається на те, що його матір має ампутовані праву ногу та ліву стопу, не бачить на одне око, інші хвороби, інвалідність І групи, потребує сторонньої допомоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 КВК України засудженим, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, дільницях соціальної реабілітації виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і дільницях соціальної реабілітації виправних колоній середнього рівня безпеки та виховних колоніях, дозволяються короткочасні виїзди за межі колонії на території України на строк не більше семи діб, не включаючи часу, необхідного для проїзду в обидва кінці (не більше трьох діб).

Згідно п. 7, 8 Інструкції про порядок надання засудженим короткочасних виїздів за межі установ виконання покарань, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 22.11.2011 № 3361/5 передбачено, що дозвіл на короткочасний виїзд дається начальником установи з урахуванням особи і поведінки засудженого під час відбування покарання, не пізніше доби з часу одержання документів.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджено 21.09.2000 Тернопільським обласним судом за ст. ст. 93 п. п. «а», «г», «і», 222 ч. 1, 229-6 ч. 1, 69, 42 КК України до довічного позбавлення волі у виправно трудовій колонії суворого режиму з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 12.12.2000 вирок щодо ОСОБА_7 в частині засудження за ч. 1 ст. 222 КК України скасовано і справу в цій частині на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, за відсутністю складу злочину, закрито. В решті вирок залишено без змін і постановлено вважати засудженим ОСОБА_7 за ст. 69, п. п. «а», «г», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 229-6 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.04.2001 вирок судової колегії в кримінальних справах Тернопільського обласного суду від 21.09.2000 й ухвалу судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 12.12.2000 в частині призначеного ОСОБА_7 виду виправно-трудової колонії суворого режиму скасовано, а справу в цій частині направлено в той же суд на новий розгляд.

Згідно ухвали судової колегії в кримінальних справах Тернопільського обласного суду від 18.05.2001, ОСОБА_7 призначено відбувати довічне позбавлення волі в тюрмі суворого режиму.

Законодавством України не передбачено можливість надання відпустки особам, які засудженні до покарання у виді довічного позбавлення волі та відбувають покарання в установах суворого режиму.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Рекомендації R (82) 16 та додаток до Рекомендації N Rec (2003) 23, на які посилається засуджений, не відносяться до нормативно-правових актів, які є обов`язковими до застосування на території України та мають лише рекомендаційний характер.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що передбачені законом підстави для надання відпустки особам, які засудженні до покарання у виді довічного позбавлення волі та відбувають покарання в установах суворого режиму,- відсутні.

Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням матеріального права та дотриманням вимог процесуального закону, колегія суддів залишає її без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення

Керуючись ст.ст. 404, 407 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про надання короткострокового виїзду, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4