УХВАЛА

01 грудня 2022 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Рівне клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна, що накладено ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 серпня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду з клопотанням про скасування арешту майна, що накладено ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 серпня 2022 року звернувся представник ОСОБА_5 адвоката Кхатер Фаді Еліас.

В обґрунтування клопотання зазначено, що Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 серпня 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_4 , поданого в межах кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000029 від 25.04.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 201-2 КК України про накладення арешту на майно, володільцем якого є ОСОБА_5 , а саме на транспортний засіб: Кіа Optima, 2018 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , з д.н.з. НОМЕР_2 .

Так, СУ ГУНП у Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029 від 25.04.2022 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. ст. 201-2 КК України КК України.

Предметом вказаного кримінального провадження є розслідування щодо незаконного використання з метою отримання прибутку гуманітарної допомоги, благодійних пожертв або безоплатної допомоги.

Звертає увагу суду, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, при цьому не зрозуміло, яким чином особисте транспортний засіб ОСОБА_5 має відношення до кримінального провадження №0000029 від 25.04.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 201-2 КК України, де основними загальними ознаками об`єктивної сторони цього злочину є продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги або використання благодійних пожертв, безоплатної допомоги чи укладання інших правочинів щодо розпорядження таким майном з метою отримання прибутку. Вказує, щоданий автомобіль був придбаний та завезений ОСОБА_5 з аукціону Copart, США, ще у 2021 році. Відтак даний автомобіль не є гуманітарною допомогою.

Посилається на те, що, ОСОБА_5 не є підозрюваним чи обвинувачуваним у кримінальному провадженні №0000029 від 25.04.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 201-2 КК. Накладення арешту на транспортний засіб КіаOptima, 2018 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , з д.н.з. НОМЕР_2 не відповідає меті арешту майна, не є доказом у справі, не має зв`язку з обставинами, що розслідуються. В своєму клопотанні, старший слідчий СУ ГУНП в Рівненській області майор поліції ОСОБА_4 , вказав неналежне мотивування застосування заходу забезпечення кримінального провадження про накладення арешту, а отже арешт на ТЗ не відповідає критерію розумності та співрозмірності, відтак арешт накладено необґрунтовано.

Вказує, що вилучений транспортний засіб на який в подальшому було накладено арешт, не може бути речовими доказами в розумінні ст. 98 КПК України, оскільки він не є: знаряддям вчинення кримінального правопорушення, які зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом; не отриманий юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Представник ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.

Слідчий та прокурор заперечив щодо задоволенні клопотання оскільки розгляд справи триває, відтак скасування арешту майна є передчасним.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що СУ ГУНП у Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029 від 25.04.2022 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. ст. 201-2 КК України КК України.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 серпня 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 , поданого в межах кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000029 від 25.04.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 201-2 КК України про накладення арешту на майно, володільцем якого є ОСОБА_5 , а саме на транспортний засіб:КіаOptima, 2018 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , з д.н.з. НОМЕР_2 .

Жодного процесуального статусу ОСОБА_5 не набув, підозра не вручалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до ст. 167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, вилучене майно, відповідно до статті 167 КПК України має статус - тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно до глави 17 КПК України з дотриманням вимог статті 22 КПК України.

Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно дост. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції Українипередбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу N 1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п. п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метоюст.1Першого протоколудо конвенціїє запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує нанеобхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних правокремої людини (рішення усправах SperrongandLonnrothvSweden" від 23.09.82, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко протиУкраїни" від1.06.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 174КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника ОСОБА_5 адвоката Кхатера Фаді Еліаса про скасування арешту майна, що накладено ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області № 569/11556/22 (провадження1-кс/569/3885/22) від 30 серпня 2022 року - задоволити частково.

Частково скасувати арешт майна в частині користування майном, який накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 30.08.2022 року на автомобіль Кіа Optima, 2018 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , з д.н.з. НОМЕР_2 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1