У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 120 191 101 400 002 73 від 21 лютого 2019 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василькова, Київської області, громадянина України, працюючого старшим зміни охоронцем ТОВ "АЙДІПІ", зареєстрованого та який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2022 ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту набуття вироком законної сили, зарахувавши в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув?язнення з 21.02.2019 по час набуття вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув?язнення за один день позбавлення волі.

У проваджені стягнуто процесуальні витрати та вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 21.02.2019, приблизно о 09.00 год., перебуваючи разом з дружиною ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_1 , тобто за місцем свого проживання, де у ОСОБА_7 на ґрунті довгострокових конфліктів, які мали місце між ним та його дружиною, виник прямий умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_7 , реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_9 , з метою вбивства останньої, взяв до рук предмет, зовні схожий на пістолет, зайшов до приміщення спальної кімнати, де в цей час біля дзеркала перебувала ОСОБА_9 , та приставив до голови останньої предмет, зовні схожий на пістолет, на дистанції близької до упору, після чого умисно здійснив один постріл у голову ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 був упевненим, що виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

В результаті дій ОСОБА_7 було спричинене ОСОБА_9 одне тілесне ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого сліпого кульового поранення голови у вигляді ушкодження м`яких тканин голови, перелому кісток черепу, ушкодження мозкових оболонок і речовини головного мозку.

Проникаюче сліпе вогнепальне кульове поранення голови за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких ушкоджень, так як без надання необхідної медичної допомоги призведе до смерті травмованої.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто за умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, який не доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2022 стосовно ОСОБА_7 , а кримінальне провадження № 120 191 101 400 002 79 від 21.02.2019 закрити та звільнити ОСОБА_7 з-під варти у Державній установі "Київській слідчий ізолятор".

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник стверджує, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами у провадженні, дослідженими під час судового розгляду, якими, на переконання захисника, встановлена відсутність в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а, отже, виходячи з положень п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, відповідно до вимог ст. 417 КПК України, вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю.

Зокрема, захисник ОСОБА_6 зазначає, що твердження суду про те, що у обвинуваченого на ґрунті довгострокових конфліктів, які мали місце між ним та його дружиною, виник прямий умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_9 , в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки під час неодноразових допитів потерпіла ОСОБА_9 та обвинувачений показали про відсутність будь-яких сварок і суперечок між ними, у тому числі, напередодні та зранку 21.02.2019.

Також захисник ОСОБА_6 посилається на те, що суд помилково дійшов висновку, що ОСОБА_7 умисно здійснив один постріл у голову ОСОБА_9 , оскільки, згідно показань ОСОБА_7 , постріл в бік потерпілої здійснений ним випадково та він не мав умислу на заподіяння будь-яких ушкоджень своїй дружині, що потерпіла підтвердила і в суді та навіть сказала своїй матері, що чоловік, на її думку, хотів пожартувати.

А саме, як указує захисник, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 побачив на сейфі пістолет, взяв його до рук, бажаючи розрядити, витяг обойму і, вважаючи, що пістолет незаряджений, натиснув на спусковий гачок, при цьому ствол був направлений у бік вікна, де в цей час знаходилася його дружина. Пролунав, раптовий постріл, дружина впала і він почав зупиняти їй кров і викликати швидку медичну допомогу.

Захисник наполягає і на тому, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджують показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в частині того, що потерпіла знаходилася на підлозі головою до вікна, а ногами до дверей. Це підтверджує, що постріл був здійснений не у такий спосіб, як вказує потерпіла: з боку ліжка, із-за її спини, що вона, навіть, нібито, побачила ОСОБА_7 у дзеркалі, як він прикладає вертикально до її голови пістолет, а саме з боку вхідних дверей в бік вікна, в бік якого від дії пострілу вона і впала.

Як далі вказує захисник ОСОБА_6 , показання обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджуються протоколом огляду місця події від 21.02.2019, згідно якого локалізація слідів крові у вигляді плям і залишків тканини голови потерпілої, виявлено в напрямку від дверей в бік вікна, як праворуч так й ліворуч, чого не могло бути при обставинах подій, про які повідомляла в суді потерпіла ОСОБА_9 , тобто з боку ліжка в бік стіни з дзеркалом.

Також, показання обвинуваченого ОСОБА_7 , за позицією захисника, підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 64/к від 24.05.2019, згідно якої рановий канал від рани, що спрямований горизонтально або близько до горизонтального напрямку, з права на ліво, дещо ззаду наперед.

Цей висновок, не суперечить висновку комісійної судово-медичної експертизи № 87/К від 11.10.2021, згідно якого лише уточнена відстань пістолета від голови потерпілої під час пострілу, а не його розташування з правого боку трохи позаду, де прямо зазначено, що відповідь на дані питання була надана у підсумках висновку експерта № 64/К, але, як стверджує захисник, суперечить показанням потерпілої щодо горизонтального ранового каналу.

Водночас, на переконання захисника, це підтверджує ненавмисний постріл, який був здійснений не у такий спосіб, як вказує потерпіла: з боку ліжка, із-за її спини, вертикально до її голови, а саме з боку вхідних дверей в бік вікна, в бік якого від дії пострілу вона впала та куди потрапили краплі крові та фрагменти кісток. Висновок же експерта щодо пострілу майже впритул, обвинувачений і не заперечує, тому, що кімната дуже мала за розміром, а ОСОБА_7 має великий ріст та довгі руки і міг помилитися щодо відстані, з якої пролунав постріл.

Посилається захисник і на те, що під час судових засідань, навіть з показань потерпілої, випливає, що ОСОБА_7 у разі, якщо припустити, що він вчиняв свої дії з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині - дружині ОСОБА_9 , міг без будь-яких перешкод закінчити свій намір, проте, ОСОБА_7 , викликав швидку медичну допомогу, як міг сам надавав первинну допомогу потерпілій, поїхав до лікарні, щоб допомогти матеріально в лікуванні своєї дружини. Пізніше, за його проханням та матеріальної підтримки, рідний брат обвинуваченого - ОСОБА_14 купляв необхідні для лікування ОСОБА_9 медичні препарати, про що свідчать чеки, долучені до матеріалів судової справи.

Захисник стверджує, що завдяки саме діям ОСОБА_7 , який своєчасно викликав швидку медичну допомогу, зупиняв кровотечу, допомагав швидше погрузити та доставити потерпілу до лікарні, надавав матеріальну допомогу в її лікуванні, - і було сприяння тому, що потерпілій ним надано своєчасну кваліфіковану першу медичну допомогу, завдяки якій ОСОБА_9 і залишилася живою, що підтвердили в суді, як сама потерпіла ОСОБА_9 , так і свідки - ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також підтверджують роздруківки мобільного телефону обвинуваченого, згідно яких саме він викликав швидку медичну допомогу, що вказує на відсутність посягання з боку ОСОБА_7 - на життя ОСОБА_9 .

Крім того, суд у вироку констатував, що обвинувачений залишив місце події на власному транспортному засобі, який рухався за автомобілем швидкої допомоги, позбавившись по дорозі від знаряддя вчинення злочину, усвідомлюючи, що такими діями перешкоджає органу досудового розслідування встановити фактичні обставини, що мають значення для кримінального провадження, - проте, як послався захисник, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_7 їхав не з місця події, а до лікарні, щоб допомогти врятувати дружину, знаючи, що лікарям будуть потрібні ліки, які треба буде купити і в той час не думав про перешкоджання розслідуванню справи.

Захисник вказує і на відсутність суб`єктивної сторони злочину в діях ОСОБА_7 , а саме вини у формі прямого умислу на вчинення закінченого замаху на умисне вбивство потерпілої, коли винний передбачає настання смерті потерпілої і бажає цього, проте такі наслідки не настали з незалежних від його волі обставин, - оскільки про це свідчать докази, які зазначені ним вище, які досліджені в судовому засіданні і приєднані до матеріалів судової справи, а саме протоколи огляду місця події, показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також роздруківки мобільного телефону обвинуваченого, згідно яких саме він викликав швидку медичну допомогу і неодноразово розмовляв з водієм, який довго не міг знайти дорогу, між тим у вироку відсутній аналіз доказів про мотив та мету, яку, нібито, своїми умисними діями, мав досягнути обвинувачений ОСОБА_7 .

На думку захисника ОСОБА_6 , судом не прийнято до уваги, що, як на передодні, так і в день зазначених подій, - 21.02.2019 подружжя ОСОБА_19 збиралося зайнятися питанням отримання водійського посвідчення для потерпілої з метою, щоб вона могла в повної мірі користуватися автомобілем обвинуваченого. Крім того, обвинувачений пропонував це також для дружини свого брата ОСОБА_14 та сестри потерпілої. Тобто, подружжя будувало плани на сумісне життя. Вони разом вступили в програму штучного запліднення з метою народження дитини, про що неодноразово наголошували в судових засіданнях. Але, навіть з урахуванням цього, суд виявив у обвинуваченого умисел на вбивство дружини.

Також захисник ОСОБА_6 просить під час перевірки законності вироку заслухати звукозаписи судових засідань, в яких зафіксовані показання потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків та дослідити письмові докази, оскільки, на його переконання, це може вплинути на об`єктивність прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Іншими учасниками провадження апеляційні скарги не подавалися.

Представник потерпілої ОСОБА_9 (потерпіла на час розгляду провадження змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_9, проте надалі в ухвалі буде вказана як ОСОБА_9 ) - адвокат ОСОБА_20 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялась у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якої в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України, ще і за тим, що 18.10.2022 на електрону адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_20 про розгляд провадження без її участі у зв`язку з її хворобою, а потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні 18.10.2022 не наполягала/не заявляла клопотань про обов?язкову участь в апеляційному розгляді провадження її представника - адвоката ОСОБА_20 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог захисника, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснення потерпілої щодо обставин подій, яка погодилася з позицією прокурора у кримінальному провадженні щодо правильності судового рішення та неспроможності апеляційної скарги захисника, допитавши обвинуваченого та дослідивши висновки експертиз на часткове задоволення клопотання сторони захисту, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції на предмет його законності, обґрунтованості та вмотивованості, відповідно до положень ст. 370 КПК України, в межах апеляційних вимог, як передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України, що підтримані стороною захисту в суді апеляційної інстанції, з урахуванням позицій сторін в судових засіданнях.

Зокрема, за приписами ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Даних вимог закону суд першої інстанції дотримався і його висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених судом, які викладені у вироку, підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , за здійсненням захисту його інтересів захисником ОСОБА_6 , не заперечував факту заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , однак свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав у повному обсязі та показав, що він 20.02.2019 перебував разом з дружиною - ОСОБА_9 у гаражі, де вона пила пиво, а він випив горілки.

Він ремонтував автомобіль.

Вони домовилися, що вранці займуться питанням отримання для ОСОБА_9 посвідчення водія шляхом подачі документів до автошколи.

Зранку - 21.02.2019, він разом з дружиною ОСОБА_9 прокинулися і почали збиратися з метою поїхати до автошколи для здачі документів ОСОБА_9 для подальшого отримання нею посвідчення водія.

Потерпіла пішла у ванну кімнату, а він- ОСОБА_7 вийшов у двір покурити.

Ні того ранку, ні напередодні, ніяких сварок і конфліктів між ними не було.

Після того, як він- ОСОБА_7 повернувся у спальню, вона знаходилася біля дзеркала і готувалася зробити ксерокопії документів для автошколи, а також робила макіяж та зачіску.

При вході у кімнату праворуч, знаходився відкритий сейф, з якого брали документи і гроші, де, зазвичай, на полиці лежав і травматичний пістолет.

Зазвичай пістолет знаходиться у розрядженому стані, а поруч з ним перебувала обойма з набоями, що споряджена звичайними гумовими кулями.

Але 21.02.2019, заходячи до спальні, він звернув увагу, що пістолет лежав не у сейфі, а зверху на сейфі.

Пістолет дістали (хто саме не вказав) під час того, як брали документи з сейфу, так як пістолет лежав на документах та своєю вагою заважав безперешкодно взяти документи з сейфу.

Він-обвинувачений також звернув увагу, що обойма знаходилася в рукоятці пістолета, у зв`язку з чим вирішив розрядити пістолет, а саме витягнути обойму з рукоятки пістолета.

А тому, він- ОСОБА_7 , стоячи перед сейфом, що є з правого боку по відношенню до дружини - ОСОБА_9 , а та, у свою чергу, була зліва від нього, вважаючи, що набоїв у пістолеті немає, він натиснув на спусковий гачок, при цьому ствол був направлений вперед у бік вікна та дружини.

Відстань від ствола пістолета до дружини ОСОБА_9 була приблизно 20-50 см., оскільки спальня кімната була маленьких розмірів.

Раптово для нього пролунав постріл і дружина впала на підлогу, між ліжком і столом, головою в бік вікна і ногами до виходу.

Нахилившись до дружини, він побачив кров під її головою і щоб зупинити кров, прикладав до рани ганчірку, яка швидко ставала мокрою від крові, а тому він- ОСОБА_7 став викликати по мобільному телефону швидку медичну допомогу.

Потім почувши, що до хати зайшла його мати - ОСОБА_11 , яка виходила у двір в господарських справах, він вийшов до неї та сказав, що дружина впала і травмувалася, а тому попросив у матері допомоги.

До приїзду швидкої медичної допомоги він- ОСОБА_7 знаходився біля дружини, двічі розмовляв по телефону з водієм карети швидкої медичної допомоги, вказуючи йому як доїхати до будинку.

Після приїзду медичних працівників та надання ОСОБА_9 первинної медичної допомоги, він переодягнувся і поїхав до лікарні, куди везли ОСОБА_9 , тобто їхав за автомобілем швидкої медичної допомоги та в цей час дійсно викинув пістолет з вікна свого транспортного засобу, оскільки перебував у шоковому стані та не знав, що робити, а дружина ОСОБА_9 на його запитання, що робити з пістолетом, ніяк не реагувала, тому він-обвинувачений вирішив викинути пістолет по дорозі до лікарні, коли пересувався за автомобілем швидкої медичної допомоги.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 протягом судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій наполягав, що він до дружини навмисно не підходив, до голови ОСОБА_9 пістолет не прикладав, у її бік ствол не направляв, затвор у пістолеті не пересмикував, а постріл для нього- ОСОБА_7 пролунав несподівано.

Між тим, обвинувачений ОСОБА_7 не зміг пояснити як патрон опинився у патроннику пістолета, припустивши цю обставину лише випадком, який мав місце восени 2018 року, коли дружина ОСОБА_9 , яка прийшла з роботи, поскаржилася на безпритульних собак, одна з яких вкусила її за ногу по дорозі додому, на що він- ОСОБА_7 , взявши пістолет з сейфу, зібрався йти на вулицю для відстрілу безпритульних собак, для чого, можливо, пересмикнув затвор пістолета, в результаті чого патрон опинився у патроннику пістолета, але його заспокоїла дружина та він залишився вдома, поклавши пістолет у сейф, забувши його розрядити.

Отже, як далі пояснив обвинувачений, станом на 21.02.2019, коли він- ОСОБА_7 взяв пістолет з сейфу, він не знав про перебування патрона у патроннику пістолета.

Дозволу на зберігання травматичної чи вогнепальної зброї у нього-обвинуваченого не було, пістолет йому дуже давно подарували.

Наполягав на тому, що умислу на вбивство дружини ОСОБА_9 він не мав, оскільки зразу ж після того, як почув звук пострілу та побачив, як впала його дружина, він викликав швидку медичну допомогу, а всі грошові накопичування, які він мав - передав на лікування дружини.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 також показав, що дійсно він був працівником правоохоронного органу, а в останній час працював охоронцем.

Навики поводження зі зброєю він мав.

У нього дійсно був пістолет, здається "Форт", який споряджався 12 гумовими зарядами/патронами.

Допускає, що впритул пострілом з цього пістолету, за його технічними характеристиками, можна вбити людину.

Зазвичай пістолет був розряджений, лежав у глибині сейфу, а обойма була завжди окремо від пістолету.

Користувався він сейфом приблизно раз на два тижні.

Проте, станом на 21.02.2019 пістолет був зарядженим уже 3 місяці, за обставин які він вказував раніше, та лежав спочатку у сейфі, а потім - зверху на сейфі.

А тому, коли він пробачив пістолет на сейфі, він хотів його розрядити, у зв?язку з чим підійшов до сейфу та став обличчям до нього.

У цей час дружина перебувала зліва від нього, обличчям до дзеркала, проте трохи попереду нього, так як сейф, за яким був столик і дзеркало, трохи виступав, утворюючи невелику заглибину, в якій і перебувала ОСОБА_9 по відношенню до нього.

Дружина зростом приблизно йому по плече, а сейф трохи вищий за параметрами, ніж зріст ОСОБА_9 .

Він взяв пістолет і на рівні своїх грудей став його розряджати у такий спосіб: витягнув обійму з рукоятки, а потім, "на автоматі", для контролю пересмикнув затвор і натиснув на спусковий гачок, пролунав постріл і куля влучила в голову дружині.

Однак, на запитання у суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не зміг пояснити у який спосіб, він, стоячи перед сейфом, дещо позаду від дружини, почав розряджати пістолет на рівні грудей, що, для пересмикування затвору (чи ні) з стволом, направленим паралельно до голови дружини, тягне за собою або підняття ліктів або інше незручне становище для рук у порівнянні з опусканням рук з пістолетом долі, як не пояснив і того, чому він не розвернувся у якийсь інший бік більш безпечний для дружини, ще і за маленькими відстанями у кімнаті та параметрами сейфа, щоб дуло пістолета було якнайдалі від голови дружини ОСОБА_9 , ніж в 10-20 см.

Надані обвинуваченим ОСОБА_7 показання щодо дій з пістолетом у спосіб, на який він посилається, за конкретної обстановки у кімнаті та місця його та дружини розташування, для їх оцінки щодо відсутності у нього умислу на спричинення будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 - є малоймовірними з точки зору стороннього спостерігача, а тому і непереконливими.

Обвинувачений ОСОБА_7 вказав і на те, що він, користуючись ст. 63 Конституції України, на досудовому слідстві не давав показань щодо обставин спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_9 , чекаючи, що саме пояснить дружина, тобто не сприяв встановленню дійсних обставин досліджуваних подій, проте, як далі вказав обвинувачений, дружина під впливом своїх родичів з причин, що йому невідомі, пояснила, що він-обвинувачений цілеспрямовано приставив до її голови пістолет та вистрілив, чого насправді не було.

Отже, щонайменше з наведених показань обвинуваченого ОСОБА_7 випливає, що після пострілу в голову дружині, він вказав на обставини травмування ОСОБА_9 своїй матері - ОСОБА_11 тільки тоді, коли остання повернулася з двору до будинку, бо ці обставини приховати було просто неможливо.

Водночас, він не вказав матері на травмування дружини в результаті здійсненого ним пострілу, а послався на те, що вона вдарилася об предмет побуту, що перебував у маленькій за розміром кімнаті, і відразу ж, за своєю ініціативою при першій нагоді, самостійно створивши для себе умови, пересуваючись не в автомобілі швидкої медичної допомоги разом з дружиною, а самостійно в своєму автомобілі по дорозі до лікарні, - позбавився знаряддя злочину, викинувши пістолет у невідомій для нього та невстановленій органом досудового слідства місцевості, тим самим, зокрема, наражаючи інших осіб, можливо і неповнолітніх, на травмування під час поводження зі зброєю після її відшукання чи можливості поводження зі зброєю без передбаченого законом дозволу.

Тут же необхідно послатися і на показання ОСОБА_7 , що пістолет він викинув, оскільки був розгублений, а дружина на його питання "що робити з пістолетом?" - ніяк не відреагувала, які, на переконання колегії суддів, якраз і свідчать при тому, що дружина ні на що не реагувала, за непередбачуваним продовженням розвитку наслідків для її здоров?я від отримання кульового поранення в голову, про його бажання знищити предмет злочину, а так само і приховати свої протиправні дії, які, зі свого боку, не свідчать про сприяння по наданню ОСОБА_9 необхідної допомоги, так і на його бажання сприянню встановлення обставин, а лише на його бажання уникнути відповідальності у разі не встановлення дійсних причин травмування ОСОБА_9 , зразу ж повідомивши про побутову травму.

Попри показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 показала наступне.

Так, дійсно напередодні, а також зранку 21.02.2019, будь-яких сварок і конфліктів між нею та її чоловіком ОСОБА_7 не було.

Розлучатися, як вона вважає, вони не мали наміру.

Увечері 20.02.2019 вони разом у гаражі розпивали алкогольні напої, вона вживала пиво, ОСОБА_7 випив 200-300 грам горілки.

Зранку 21.02.2019, приблизно о 08.00 год., вона та її чоловік ОСОБА_7 прокинулись та домовились подати її документи до автошколи для отримання нею водійського посвідчення.

Після чого, приблизно у період часу з 09.20 год. по 09.30 год., вона, після ванної кімнати, перебувала у спальні біля дзеркала та прикрашалася, а також готувала копії документів на ксероксі для подальшої можливості подачі їх у автошколу для отримання нею водійського посвідчення.

У спальню зайшов її чоловік - ОСОБА_7 та, підійшовши до відкритого сейфу, з якого вона і брала документи для їх копіювання, взяв з нього пістолет.

Вона почула звук затвора чи чогось подібного, а потім вона побачила у дзеркалі, як ОСОБА_7 підійшов до неї за спиною та, тримаючи травматичний пістолет у своїй правій руці, приставив зброю зверху вертикально їй до голови, ближче до тім`яної частини, майже впритул, при цьому з посмішкою, сказав: "- Дивись!".

Вона запитала, що він робить, після чого пролунав постріл.

Після пострілу у неї- ОСОБА_9 в очах потемніло та вона почула в голові сильний шум і впала на підлогу та не могла рухатися.

Вона пам`ятає, як ОСОБА_7 викликав швидку медичну допомогу, оскільки очі у неї були відкриті та вона все бачила і чула.

Також бачила, як ОСОБА_7 прикладав їй до голови ганчірку, щоб зупинити кровотечу, та цілував її.

Дійсно, на її думку, обвинувачений ОСОБА_7 мав можливість завершити свої дії щодо позбавлення її життя, але з яких причин не зробив цього - їй невідомо.

ОСОБА_7 мав досвід щодо порядку поводження зі зброєю, оскільки працював у правоохоронних органах та охороні.

Вона наполягає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 вона сприймала саме як намагання її вбити.

Як далі випливає з показань потерпілої ОСОБА_9 , за час шлюбу - десяти років, обвинувачений ОСОБА_7 лише один раз застосував до неї фізичне насильство.

Ознаки ревнощів обвинувачений ОСОБА_7 проявляв лише коли був напідпитку.

Обвинувачений ОСОБА_7 мав шкідливі звички, а саме вживав алкогольні та наркотичні засоби, з яких алкогольні напої вживав останнім часом часто, а наркотичні засоби - рідше.

Дійсно, під час її перебування у лікарні, старший брат обвинуваченого купував їй ліки за призначенням лікаря та передавав її близьким родичам, а гроші на її лікування зі сторони ОСОБА_7 ніхто не передавав.

Хоча потерпіла ОСОБА_9 просила призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 на розсуд суду, але протягом усього судового провадження заперечувала проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому, обґрунтовуючи свою позицію тим, що боїться обвинуваченого та вважає, що останній під час перебуванні на волі може довести свій умисел до кінця та позбавити її життя.

Додатково в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що в шлюбі вона з ОСОБА_7 перебувала 5 років, а разом до подій вони були разом 9 років.

Пістолет, як розповідав їй ОСОБА_7 , він мав з попереднього місця роботи, коли був працівником поліції.

Був такий випадок, що за два-три місяці до подій, тобто восени 2018 року, вони разом приїхали на хрестини до її сестри.

Чоловік ОСОБА_7 хотів взяти з собою пістолет безпосередньо до приміщення на святкування вказаної події, але вона його сховала і не давала, а він у відповідь її вдарив в машині.

Коли ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, то буває агресивним, під час чого міг її обізвати та ображати під різними приводами.

У чоловіка були і ревнощі по відношенню до неї, і скандали.

Він їй говорив неодноразово про розірвання відносин між ними, тобто про розлучення, а вона розуміла це так, що він був незадоволений нею взагалі.

Зі свого боку, вона жодного разу не казала йому, що хоче розірвати з ним шлюб, та ніяк не відповідала на його вислови щодо його бажання розірвати з нею шлюб.

У зв?язку з подіями, що сталися, та з інших підстав вона невдовзі прийняла рішення про розірвання шлюбу.

Дійсно, напередодні і у день подій між ними сварки не було.

У них був автомобіль і вона давно бажала отримати посвідчення водія, щоб керувати автомобілем, але ОСОБА_7 був проти цього, вказуючи, що керування транспортним засобом не жіноча справа.

Проте, напередодні він погодився і дійсно ще пропонував дружині свого брата та її-потерпілої сестрі піти на курси і обіцяв сприяння у вступі на них.

Збирали вони гроші і на штучне запліднення.

Станом на 2019 рік у них від зібраних грошей залишилося 1.000 доларів, а 1.000 доларів було використано на здачу неї всіляких аналізів.

Якщо б не ця подія, можливо вони і продовжили планування збільшення сім?ї.

У досліджуваний день, коли вона займалася своїми справами, стоячи біля сейфу, трохи боком до сейфу, він підійшов до неї ззаду з пістолетом, приставив його до її голови, не впритул, але вона його відчувала, фактично зверху, що йому було нескладно, у зв?язку з різницею у зрості між ними, і зі словами "дивись" зробив постріл у голову.

При цьому, ліжко було по відношенню до неї ззаду збоку і туди міг потрапити уламок кістки з її голови після здійснення в неї пострілу (відповідає протоколу огляду місця події від 21.02.2019 з фототаблицями - а.п. 30, 34, 36 т. 2).

Вважає, що у нього була можливість довести умисел на її вбивство до кінця хоча б шляхом надання можливості їй стікати кров?ю, проте, коли вона опритомніла, то побачила, що він тримав ганчірку у неї на голові, проте чи це допомогло - вона не знає.

Також він її цілував.

Наполягає, що саме було так, як вона пояснює, з урахування розташування рани у неї на певній частині голови, де залишилася куля в голові, яка не може бути витягнута через безпеку для її життя.

Вона перенесла три операції.

Категорично наполягає на тому, що чоловік ОСОБА_7 діяв з умислом на позбавлення її життя, а то навіщо б він приставляв до її голови впритул пістолет і здійснив з нього постріл.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 18.10.2022 потерпіла ОСОБА_9 надала рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2021, яким розірвано шлюб між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що був зареєстрований 25.02.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 54.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 відновлено дошлюбне прізвище -" ОСОБА_22 ".

На такі ж обставини вказала потерпіла ОСОБА_9 під час проведення з неї слідчого експерименту 29.05.2019 щодо обставин 21.02.2019, тобто невдовзі після зазначених подій, що дає підстави вважати, що вона після надання їй медичної допомоги і за спливом нетривалого часу після подій з достатньою повнотою відтворила їх.

А саме, вона пояснила, що вранці дійсно у них все було добре, вони мали їхати в справах.

Вона-потерпіла після ванної кімнати, у кімнаті перед дзеркалом займалася собою.

Як чоловік ОСОБА_7 взяв пістолет і звідки - вона не бачила.

Не бачила вона і як ОСОБА_7 підійшов до неї, проте вона відчула, що щось холодне притулилося до неї, а тому вона подивилася у дзеркало і побачила чоловіка з пістолетом за спиною, який його впритул приставив зверху до її голови.

Він єхидно засміявся та сказав: "дивись, що буде", вона хотіла у нього запитати, що він робить, але не встигла тому, що він натиснув на гачок і пролунав постріл, у неї в голові все затріщало та потемніло і вона втратила свідомість.

Коли прийшла в свідомість, то тільки могла дивитися, але не могла ні рухатися - ні говорити.

Побачила біля себе чоловіка, який тримав над головою ганчірку, щоб кров сильно не витікала.

Зброя - пістолет пневматичний у чоловіка появився років за 9-ть до подій, коли він працював в міліції, він його, начебто, взяв з ДТП, але у нього він був незареєстрований.

До подій у них були сварки, а коли вони приїхали на хрестини і вона не дала йому пістолет, заховавши його, він- ОСОБА_7 її сильно побив. В цей день він вживав алкогольні напої і на хрестинах, і протягом дня.

Вказала потерпіла і на те, що ОСОБА_7 періодично вживав алкогольні напої та інколи курив "траву" (а.п. 116-119, 120 т. 2).

Протокол та відеозапис проведення слідчого експерименту був досліджений у суді першої інстанції.

Показання потерпілої ОСОБА_9 щодо умисних та цілеспрямованих дій ОСОБА_7 по здійсненню пострілу їй в голову суд першої та апеляційної інстанції визнає послідовними, бо вони не містять істотних суперечностей і фактично доповнюють одне одного, які узгоджуються з іншими доказами у провадженні.

У той же час, з показань потерпілої ОСОБА_9 не випливає, що пістолет знаходився на сейфі, як на те вказує сторона захисту, який взяв ОСОБА_7 , начебто бажаючи його розрядити, за чим витягнув з нього обойму і, вважаючи, що пістолет незаряджений, натиснув на спусковий гачок.

Отже, ці обставини є лише твердженням обвинуваченого ОСОБА_7 , на підставі тільки яких захисник вважає з достовірністю встановленими саме ці обставини, як указано в його апеляційній скарзі.

Разом з тим, за будь-яких обставин, захисник в апеляційній скарзі не спростовує, що під час пострілу пістолет був направлений саме в бік потерпілої, яка перебувала в тій же кімнаті.

Водночас, сторона захисту ніяким чином не пояснила і того, як потерпіла до пострілу в неї, у маленькій за розмірами кімнаті, що заставлена меблями, де відбувалися події, з урахуванням статури ОСОБА_7 , який, начебто, тут же зверху сейфу взяв заряджений пістолет та проводив з ним якісь дії, могла його не побачити, ще і за тим, що сторона захисту наполягає на тому, що потерпіла йому нічого взагалі не казала.

Між тим, на переконання колегії суддів, така версія сторони захисту - є явно надуманою, оскільки потерпіла, як звичайна людина, не могла не реагувати на маніпуляції чоловіка з пістолетом, який перебував у безпосередній близькості до неї.

А тому пояснення потерпілої, що чоловіка вона побачила лише у дзеркалі, коли той підійшов до неї та впритул наставив на неї зброю, що вона фізично відчула, на що вона намагалася відреагувати у спосіб, сказавши "що ти робиш?", що у неї промайнуло в думці, але вона не встигла нічого сказати ОСОБА_7 , уточнивши свої попередні показання в цій частині, та отримала кульове поранення голови, - колегія суддів вважає логічними та послідовними, оскільки вони підтверджуються і іншими доказами у провадженні.

Як показала суду першої інстанції свідок ОСОБА_11 , вона проживала разом з сином ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_9 .

Зранку 21.02.2019 діти прокинулися, сміялися, сварок між ними в зазначений день та напередодні не було.

Вона-свідок вийшла з будинку виносити сміття та залишилась на подвір`ї займатися господарськими справи, коли через 15 хв. почула глухий звук, але не звернула на нього увагу, оскільки на вулиці був сильний вітер та вона вирішила, що щось впало на вулиці.

Потім на вулицю вибіг син ОСОБА_7 , який звернувся до неї з проханням про допомогу, оскільки його дружина впала та вдарилась головою об когтеточку.

Вона увійшла до спальної кімнати, де побачила ОСОБА_9 , яка лежала на підлозі з відкритими очима.

На її-свідка запитання, потерпіла ОСОБА_9 не відповідала, з голови у неї текла кров, звідки саме вона не бачила.

Її син - ОСОБА_7 з мобільного телефону викликав швидку медичну допомогу, яка тривалий час не їхала, у зв`язку з чим він декілька разів телефонував на лінію "103".

Аналіз показань свідка ОСОБА_11 свідчить про те, що вони дещо відрізняються від показань її сина - обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставини, коли їй саме стало відомо про травмування невістки - ОСОБА_9 на вулиці чи в будинку, але достеменно їй син не вказав про травмування ОСОБА_9 від пострілу, а послався на отримання невісткою побутової травми, не послалася свідок ОСОБА_23 і на надання потерпілій будь-якої допомоги обвинуваченим, крім виклику карети швидкої медичної допомоги, - що є звичайним для надання допомоги постраждалій.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_17 повідомила, що її дочка ОСОБА_24 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 .

Сімейні відносини у них були нормальні, дітей не було.

21.02.2019, о 12.00 год., їй- ОСОБА_17 на мобільний телефон зателефонувала спочатку сваха ОСОБА_11 , яка запитала згоду на відправлення доньки в лікарню в м. Київ, а на запитання, що трапилось, ОСОБА_11 їй-свідкові повідомила, що її дочка ОСОБА_24 впала в будинку та головою вдарилась об кут меблів та отримала забій голови.

Після чого їй-свідку зателефонував лікар-невропатолог, який запитав дозволу на відправлення дочки до лікарні в м. Київ, на що вона- ОСОБА_17 погодилася та зразу також виїхала до лікарні.

Після проведеної операції, коли дочка прийшла до свідомості, то відразу ж повідомила про події ранку, які відбувались 21.02.2019.

А саме, донька розказала їй- ОСОБА_17 про те, що ні зранку вказаного дня, ні напередодні вона-дочказ чоловіком ОСОБА_7 не сварилися.

Прокинулися та зранку збиралися їхати вирішувати питання про отримання посвідчення водія для неї-доньки.

Донька вийшла з ванної кімнати у спальню, де перебувала біля дзеркала, коли в кімнату зайшов ОСОБА_7 , який, взявши пістолет з сейфу, підійшов до неї та з висоти власного зросту, зверху притулив до її голови, а саме до тім`яної її частини, пістолет та здійснив постріл.

Зі слів дочки, він так хотів "пожартувати".

Після пострілу в очах доньки потемніло і вона впала.

Потім, дочка бачила, як її чоловік ОСОБА_7 зупиняв кров з її голови, викликав швидку медичну допомогу.

Отже, і свідок ОСОБА_17 за поясненнями потерпілої ОСОБА_24 вказала суду на умисні дії по здійсненню ОСОБА_7 пострілу в голову доньки.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 показала, що потерпіла ОСОБА_24 є її рідною сестрою, з якою у неї близькі родинні відносини та яка мешкала зі своїм чоловіком ОСОБА_7 впродовж 10-ти років.

Дітей у них не було.

За час шлюбу відносини між подружжям були нормальні, але були випадки, коли ОСОБА_7 проявляв агресію та застосовував до сестри під час ревнощів фізичну силу.

21.02.2019, зранку, приблизно о 07.05 год., їй-свідкові на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_7 , який перебував у веселому настрої та запропонував їй разом з сестрою здати до автошколи документи для отримання водійського посвідчення, але вона- ОСОБА_18 попросила час на роздуми.

Приблизно о 10.00 год., вона-свідок намагалась спочатку зателефонувати сестрі та відмовитись від пропозиції, але у останньої був вимкнутий телефон, тому вона зателефонувала ОСОБА_7 та відмовилась.

Після чого, в зазначений день, приблизно о 12.00 год., їй зателефонувала мама - ОСОБА_17 , яка повідомила, що з сестрою ОСОБА_24 трапилося горе і її треба везти до лікарні у м. Київ.

Приїхавши до сестри у районну лікарню, від ОСОБА_11 стало відомо, що сестра впала та забилась головою.

Під час госпіталізації сестрі зробили операцію та приблизно о 22.00 год. від лікарів стало відомо, що рана у ОСОБА_9 від пострілу.

За період шлюбу сестри з ОСОБА_7 , вона-свідок бачила в будинку сейф, в якому знаходився пістолет, але його використання вона не бачила.

Після проведеної операції та впродовж всього часу лікування сестри, родичі обвинуваченого ОСОБА_7 постійно цікавилися станом здоров`я ОСОБА_24 , купували необхідні ліки.

Таким чином, за показаннями свідка ОСОБА_18 тільки після проведеної операції стало відомо що її сестра-потерпіла ОСОБА_24 травмована у зв?язку з пострілом у голову.

З показань свідка ОСОБА_16 в суді першої інстанції випливає, що він у 2019 році працював медичним реєстратором та входив до складу медичної бригади швидкої допомоги, яка виїжджала за викликами до хворих.

21.02.2019, приблизно у період часу з 10.00 год. по 11.00 год., на робочий планшет бригади було отримано виклик до хворого у приватний будинок у м. Васильків Київської області.

Швидка медична бригада приїхала через 10 хв. після виклику та, пройшовши в будинок, у кімнаті побачив молоду жінку без свідомості, яка лежала на підлозі та голова якої була в крові.

У будинку перебувало три особи.

Чоловік постраждалої - ОСОБА_7 знаходився поряд з потерпілою.

На обстановку в будинку він-свідок ОСОБА_16 не звернув уваги.

У будинку фельдшер бригади ( ОСОБА_12 ) оглянула потерпілу та обмотала бинтом рану на голові, при цьому він-свідок підтримував голову потерпілій.

У потерпілої були відкриті очі, але остання ні на що не реагувала.

Перед тим, як потерпілу почали виносити з будинку для госпіталізації, ОСОБА_7 переодягнувся, викликав сусідів, щоб вони допомогли винести потерпілу до автомобіля швидкої медичної допомоги, після чого ОСОБА_7 на власному транспортному засобі попрямував до лікарні за автомобілем швидкої медичної допомоги.

Під час виклику, ОСОБА_7 не повідомляв, що потерпіла отримала поранення голови від пострілу.

Свідок ОСОБА_12 - фельдшер швидкої екстреної медичної допомоги суду першої інстанції показала, що вони у період часу, приблизно з 08.00 год. до 09.00 год., в складі бригади отримали виклик у с. Піски Васильківського району, вулиці вона не пам`ятає, але будинок АДРЕСА_1 , про виїзд до молодої жінки, яка втратила свідомість, оскільки вдарилась головою.

Хто робив виклик їй-свідку невідомо, оскільки на робочий планшет приходить смс-повідомлення про виклик від оператора.

Адресу зразу знайти не могли, у зв`язку з чим декілька разів передзвонювали оператору та уточнювали адресу, куди саме їхати.

У будинку вони-медичні працівники пройшли до маленької кімнати, де на підлозі лежала жінка без свідомості, у нічній сорочці з закривавленою головою, при цьому у потерпілій майже був відсутній пульс.

На її-фельдшера запитання, що трапилось, чоловік, який перебуває в залі судового засідання за захисним склом ( ОСОБА_7 ), у грубій формі повідомив, що це не їх справа, а їм-працівникам медичної служби треба робити свою справу.

Однак, після наполегливих її-свідка запитань, останній повідомив, що потерпіла перечепилась за ковдру та вдарилась об кут меблів.

При цьому, чоловік ( ОСОБА_7 ) був агресивним, поведінка останнього метушлива, однак запаху алкоголю від нього не відчувалось.

При візуальному огляді вона-свідок ОСОБА_12 засвідчила, що рана на голові молодої жінки була на потилиці округлої форми, діаметром 1 см., вона була пульсуюча та на дзеркалі в кімнаті, на рівні її зросту, були краплі крові.

Оскільки нею-свідком було прийнято рішення госпіталізувати потерпілу, вона попросила допомогти переодягнути потерпілу.

До кімнати пройшла жінка похилого віку та допомогла переодягнути потерпілу.

В машині швидкої допомоги потерпіла їхала сама, за автомобілем швидкої допомоги на власному транспортному засобі їхали члени її родини.

По приїзду до лікарні потерпіла була зразу піднята до реанімації.

Крім того, з показань свідка ОСОБА_12 в суді першої інстанції випливає, що при огляді потерпілої вона звернула увагу, що ніхто не вживав заходів для надання останній першої медичної допомоги.

ОСОБА_7 у будинку був одягнутий у шорти та футболку, але перед виїздом до лікарні - переодягався.

Зброї вона-свідок не бачила.

Аналіз наведених показань свідків дають підстави стверджувати про те, що ОСОБА_7 після подій, хоча і викликав карету швидкої медичної допомоги, проте приховав від усіх, включаючи фельдшера ОСОБА_12 , обставину того, що травму дружина - потерпіла ОСОБА_9 отримала саме від пострілу в голову з пістолета, що було з?ясовано тільки під час проведення операції у лікарні.

Не бачила свідок ОСОБА_12 , щоб потерпілій була надана перша медична допомога, якою не може вважатися і прикладання до голови потерпілої ОСОБА_9 ганчірки, яка відразу ж, за показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , наповнилася кров?ю, і що це було дійсно дієвим у даному випадку, що могло вплинути на подальше збереження життя ОСОБА_9 , оскільки фельдшер, яка приїхала на виклик через певний проміжок часу, визначила у потерпілої пульсуючу рану і майже відсутність пульсу у ОСОБА_9 .

Медичні працівники пояснили і про те, що в кареті швидкої медичної допомоги потерпілу ОСОБА_9 ніхто з родини обвинуваченого ОСОБА_7 - не супроводжував.

Отже, потерпілій ОСОБА_9 першу дійсну медичну допомогу надала саме фельдшер ОСОБА_12 , з доставлянням потерпілої у медичний заклад, з послідуючим продовженням надання потерпілій належної медичної допомоги, у тому числі за встановленням обставин її травмування - вогнепальним пораненням.

На надання первинної медичної допомоги ОСОБА_9 ніяким чином не вказують пояснення суду першої інстанції свідка ОСОБА_25 про те, що він 21.02.2019 зранку на прохання його сусіда та друга ОСОБА_7 допомагав нести ноші з ОСОБА_9 до автомобіля швидкої медичної допомоги та який передав у лікарню від ОСОБА_7 гроші, без визначення суми, його матері ОСОБА_11 для лікування ОСОБА_9 , яка впала, отримавши травму.

Також на ці обставини не вказують і показання свідка ОСОБА_14 в суді першої інстанції, якому зі слів матері - ОСОБА_11 стало відомо, що дружина брата ОСОБА_7 - ОСОБА_9 впала, після чого остання тривалий час проходила лікування, при цьому всі заощадження, які мав ОСОБА_7 , без вказівки суми, він-свідок ОСОБА_14 , відповідно до призначення лікарями, за рецептами придбавав для ОСОБА_9 , квитанції про що передав захиснику.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 бачили у ОСОБА_7 лише пневматичну гвинтівку.

Натомість, за показаннями свідка ОСОБА_12 слід дійти висновку, що дії ОСОБА_7 , який був агресивним, навіть по відношенню до медичних працівників, аж ніяким чином не сприяли встановленню дійсних обставин травмування ОСОБА_9 , що за будь-яких обставин, не завадили медичним працівникам надати потерпілій кваліфіковану допомогу.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 надав показання та потерпіла ОСОБА_9 пояснення суду апеляційної інстанції, а ґрунтовних підстав для допиту свідків у провадженні, як і для додаткового дослідження деяких письмових доказів у провадженні сторона захисту не мотивувала, як те передбачено ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів не знайшла підстав для заслуховування звукозаписів судових засідань з допитом вказаних осіб та повторного дослідження всіх доказів у провадженні, як про те поставлено питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 .

Колегія суддів за дослідженими доводами апеляційної скарги захисника, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 в частині того, що потерпіла знаходилася на підлозі головою до вікна, ногами до дверей, що, на думку захисту, вказує на інше місце розташування потерпілої при здійсненні в неї пострілу, а саме за обставин, на які вказує обвинувачений, а не як потерпіла - з боку ліжка, із-за її спини і що вона, нібито, побачила у дзеркалі, як ОСОБА_7 вертикально прикладає до її голови пістолет, а саме з боку вхідних дверей в бік вікна, в бік якого від дії пострілу вона і впала, вважає за необхідне послатися на таке.

Так, свідки ОСОБА_11 - мати обвинуваченого та медичні працівники, які приїхали за викликом, - ОСОБА_12 та ОСОБА_16 не були прямими очевидцями здійснення пострілу та падіння від нього і наступного розташування в кімнаті тіла потерпілої ОСОБА_9 .

Першим хто побачив потерпілу була ОСОБА_11 , яка пояснила, що невістка лежала з відкритими очима, тобто пройшов певний проміжок часу з моменту пострілу, коли вже потерпіла ОСОБА_9 опритомніла.

Медичні ж працівники приїхали ще пізніше.

Тобто на механізм падіння ОСОБА_9 з послідуючим її розташуванням у кімнаті відразу ж після падіння міг вказати тільки ОСОБА_7 , який є зацікавленою особою у результаті розгляду провадження.

Між тим, будь-яких показань на досудовому розслідуванні та в судах з приводу свого бачення механізму поранення ОСОБА_9 , щоб заслуговували на увагу, ОСОБА_7 не давав, у тому числі і в суді апеляційної інстанції після пояснень потерпілої, яка, на його пропозицію надати інші показання, йому запропонувала розказати як все було насправді, що залишилося без відповіді, а, висловлюючи позицію з приводу того, що пістолет начебто лежав на сейфі, звідки його взяв ОСОБА_7 , щоб розрядити, - сторона захисту жодним чином не виказала свого бачення і щодо того, у який спосіб обвинувачений це зробив, оскільки впритул до лицевої нижньої частини сейфа перед ним стоїть тумба (а.п. 29, 30, 34 (зображення 9) т. 2), на якій і в якій знаходяться різні речі, що буде вказано нижче.

За змістом витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 191 101 400 002 73, відомості щодо потерпілої ОСОБА_9 за обставин спричинення їй тілесних ушкоджень у виді відкритої черепно-мозкової травми 21.02.2019, приблизно об 11.00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , внесені на підставі усного повідомлення представника медичної установи з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України (а.п. 24-25 т. 2).

А саме, 21.02.2019, об 11.10 год., надійшло повідомлення з органів охорони здоров`я від лікаря ОСОБА_26 про перебування у реанімаційному відділенні ОСОБА_9 з діагнозом: важка відкрита черепно-мозкова рана, зі слів чоловіка потерпілої, жінка перебуваючи в нетверезому стані упала за місцем проживання та вдарилась головою об кут меблі, як указано в рапорті старшого інспектора чергового Калинівського відділення поліції Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_28 , що зареєстрованого в ЖЄО 21.02.2019 за № 2283 (а.п. 27 т. 2).

За вказаним, ОСОБА_7 і працівникам медичної установи повідомив неправдиві відомості щодо отримання ОСОБА_9 побутової травми та ще і в стані алкогольного сп?яніння, що ще більше мало відвести від нього підозру.

Не підтверджується позиція сторони захисту щодо фактично непередбачуваного випадку - пострілу в голову потерпілої ОСОБА_9 і наступними письмовими доказами у провадженні.

Так, згідно даних протоколу огляду місяця події з фототаблицею від 21.02.2019, огляд був проведений слідчим СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_29 у присутності понятих, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де у кімнаті № 7 знаходиться сейф, перед сейфом розташована тумба, на якій знаходиться пляшка, в правому куті кімнати знаходиться комп`ютерний стіл, біля якого стоїть пуф, де лежить ноутбук.

В лівому куті кімнати знаходиться ліжко, біля ліжка дерев`яний стілець, на якому знаходиться одяг. Навпроти ліжка знаходиться тумба з телевізором та акваріумом.

На полиці біля телевізора знаходяться лікарські препарати, де маються речовини бурого кольору, схожі на кров.

На підлозі кімнати, а саме на ковдрі - пляма бурого кольору, розміром 40х40 см. із згустками речовини бурого кольору, біля якої є шматок тканини білого кольору з плямами бурого кольору та згусток бурого кольору.

На ліжку, а саме на простирадлі світлого кольору з візерунками та на подушці маються плями бурого кольору.

Також мається уламок білого кольору з плямами бурого кольору, який був вилучений з місця огляду.

Крім цього, під час огляду були вилучені змиви РБК з пляшки, біля ліжка, змиви РБК зі столу навпроти ліжка, шорти сірого кольору, наволочка та простирадло.

Зазначене було зафіксована фотокамерою та роздруковане у фототаблиці (а.п. 28-31, 32-37 т. 2).

За даними протоколу огляду місяця події від 22.02.2019, вилучені шкарпетки сірого кольору зі слідами бурого кольору, а також у гаражному приміщенні, який розташований на території подвір`я вказаного домоволодіння на стільці виявлений жіночій халат білого кольору, з плямами бурого кольору.

Крім того, під час повторного огляду житлової кімнати, де відбулися події 21.02.2019 з ОСОБА_9 зафіксовано, що меблеві предмети, пошкоджень кутів не мають.

Зазначені слідчі дії зафіксовані фотокамерою та роздруковані в ілюстративній таблиці (а.п. 51, 52-54, 55-64 т. 2).

Змивів РБК з плямами біля ліжка; змивів РБК зі столу навпроти ліжка; уламку білого кольору з плямами РБК, шортів сірого кольору; наволочки та простирадла, шкарпетки сірого кольору з плямами РБК та халат білого кольору з плямами РБК, визнані речовими доказами у провадженні на підставі постанов від 25.02.2019 (а.п. 65 т. 2).

З дослідженого у суді першої інстанції протоколу огляду предмету від 26.03.2019, яким оглянутий зміст CD-R - диску, з інформацією яка отримана від оператора мобільного зв`язку "Київстар", на підставі ухвали слідчого судді за абонентським номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , випливає, що 21.02.2019 о 09:11:14 та о 09:12:52 з даного номеру здійснені дзвінки на номер 0000103, тобто два телефонних дзвінки з інтервалом 1 хв. 38 сек. (рядок під № 24 а.п. 123-124 т. 3).

За даними довідки від 22.02.2019, до приймального відділення Васильківської центральної районної лікарні зверталася 21.02.2019, о 10 год. 05 хв., ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ), мешканка АДРЕСА_1 , якій було поставлений діагноз: забій головного мозку. Внутрішньочерепна гематома, забійна рана потилиці. Вдавлено осколковий перелом тім?яної кістки справа. Лівобічний геміпарез (а.п. 39 т. 2).

Отже, з часу виклику о 09.11 год. до прийому ОСОБА_9 у лікарській установі о 10.05 год. пройшло менше години, що підтверджується і показаннями медичних працівників що на виклик вони приїхали приблизно через 10 хв., коли і почали надавати кваліфіковану медичну допомогу, виходячи з клінічних показників потерпілої.

На підставі довідки № 26 від 22.02.2019 Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, ОСОБА_9 перебуває у ВіТ ЗП з 21.02.2019 з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, проникаюче поранення голови, забій головного мозку, вдавлений, багатофрагментарний перелом тім`яної кістки парасагітально справа.

Розчавлена рана м`яких тканин голови.

Набряк речовини головного мозку.

Стан хворої тяжкий, на даний час до продуктивного контакту не доступна (а.п. 40 т. 2).

Зазначена довідка підтверджує показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 щодо перевезення потерпілої ОСОБА_9 21.02.2019 з Васильківської центральної районної лікарні до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де остання тривалий час перебувала у тяжкому стані та не була контактною.

Згідно висновку експерта № 64/к від 24.05.2019, за наданою медичною документацією на ім`я ОСОБА_9 , 1990 року народження, останній було спричинено одно тілесне ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого сліпого кульового поранення голови у вигляді ушкодження м`яких тканин голови, перелому кісток черепу, ушкодження мозкових оболонок і речовини головного мозку, що підтверджується наявністю:

- вхідна вогнепальна кульова рана в лобно-тім`яній області справа (зірчаста форма рани; відшаровані краї рани, нерівні з паском осадження; наявність в центрі рани дефекту шкіри "мінус-тканина") - на підставі клінічних даних з урахуванням кольорового фото;

- вхідний вогнепальний перелом в місці проекції вхідної рани (вдавлений фрагментарний перелом правої тім`яної кістки (наявність "кісткового дефекту округлої форми до 2 см. у діаметрі"), лінійний перелом правих лобної (луска) та скроневої кісток - на підставі клінічних даних з урахуванням кольорового фото;

- рановий канал від рани, що спрямований горизонтально або близько до горизонтального напрямку, справа наліво, дещо ззаду наперед, по ходу якого пошарово наскрізь ушкоджені м`які покрови голови, кістки черепа, мозкові оболонки та речовина головного мозку з наявністю кісткових уламків по ходу ранового каналу, який сліпо закінчується "зліва високо вертикально в задньолобній ділянці", де виявлено вогнепальний снаряд - тіло металевої щільності (на підставі клінічних даних та результатів проведеного обстеження /КТ головного мозку/).

Проникаюче сліпе вогнепальне кульове поранення голови за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, так як без надання необхідної медичної допомоги призведе до смерті травмованої.

Вищевказані дані вказують на те, що тілесне ушкодження утворилося від дії вогнепального снаряду в результаті проведення одиночного пострілу з одного екземпляру вогнепальної зброї з дистанції близької до упору. Даний висновок не входить у супереч показам потерпілої.

Які "… властивості мав травмуючий чинник (предмет), яким було спричинено тілесні ушкодження" визначити можливо тільки після вилучення даного предмету з ушкоджених тканин, що в цьому конкретному випадку являється неможливим у зв`язку з небезпекою для життя потерпілої.

Виходячи з вищенаведеного механізму спричинення тілесного ушкодження, воно не могло виникнути як "… внаслідок удару в область голови тупим предметом", так і "… внаслідок самовільного падіння, стоячи, з висоти власного зросту з послідуючим падінням на землю та співударом (-ами) головою об поверхню (землі, дерев`яну підлогу, меблі чи виступаючу будь яку поверхню)", а також "внаслідок удару та послідуючим падінням з прискоренням та співударом об поверхню підлоги, а також об виступаючу поверхню".

Ступінь втрати працездатності визначається тільки після повного видужання і не раніше ніж 6-ти місяців після отримання травми.

Визначити в "… якій позі знаходилась потерпіла в момент нанесення їй тілесних ушкоджень" не уявляється можливим в зв`язку з відсутністю судово-медичних даних.

Враховуючи локалізацію та масивність спричиненої відкритої черепно-мозкової травми, можливо сказати, що "… потерпіла після нанесення їй тілесних ушкоджень", найбільш ймовірно, не могла "… здійснювати які-небудь самостійні дії (рухатися, розмовляти, чинити опір і інші)" (а.п. 93-114 т. 2).

Отже, вказаним висновком підтверджуються показання потерпілої ОСОБА_9 , наданих в судовому засіданні щодо неможливості останньої рухатися, розмовляти і, ймовірно, чути тощо після отримання вогнепального поранення в результаті пострілу ОСОБА_7 з пістолета майже впритул до тім`яної частини її голови.

За клопотанням сторони захисту дана експертиза була досліджена і в суді апеляційної інстанції.

При цьому захисник звернув увагу щодо ранового каналу від рани, що спрямований горизонтально або близько до горизонтального напрямку, справа наліво, дещо ззаду наперед, по ходу якого пошарово наскрізь ушкоджені м`які покрови голови, кістки черепа, мозкові оболонки та речовина головного мозку з наявністю кісткових уламків по ходу ранового каналу, який сліпо закінчується "зліва високо вертикально в задньолобній ділянці", де виявлено вогнепальний снаряд - тіло металевої щільності (на підставі клінічних даних та результатів проведеного обстеження /КТ головного мозку/), що на переконання захисника, не вказує що він міг були з вертикально направленого пострілу, як на те вказує потерпіла, на що прокурор в суді апеляційної інстанції заперечила і вказала, що згідно цієї ж експертизи, тілесне ушкодження у потерпілої ОСОБА_9 утворилося від дії вогнепального снаряду в результаті проведення одиночного пострілу з одного екземпляру вогнепальної зброї з дистанції близької до упору, на що вказують сліди порохових газів на м?яких тканинах, що не входить у супереч показанням потерпілої, а не так як пояснює обвинувачений.

І колегія суддів вважає, що розташування ранового каналу зверху, як на те вказує потерпіла, але не суворо вертикально, а під кутом, у положенні близько до горизонтального напрямку, справа наліво, дещо ззаду наперед, по ходу якого пошарово наскрізь ушкоджені м`які покрови голови, кістки черепа, мозкові оболонки та речовина головного мозку з наявністю кісткових уламків по ходу ранового каналу, який сліпо закінчується "зліва високо вертикально в задньолобній ділянці", де виявлено вогнепальний снаряд - тіло металевої щільності (на підставі клінічних даних та результатів проведеного обстеження /КТ головного мозку/), - фактично підтверджено і у висновку № 87/К від 11.10.2021.

А саме, згідно з даними висновку експерта № 87/К від 11.10.2021, з наданої медичної документації (медична карта стаціонарного хворого № 3757/498 від 21.02.2019 з "КМК ЛШМД") на ім`я ОСОБА_9 , 1990 року народження, у неї, виходячи з записів у протоколі операції та результатам СКТ - дослідження, з урахуванням кольорового фото, яке міститься в матеріалах кримінального провадження, фактично наданим свідком ОСОБА_17 , вхідна вогнепальна кульова рана мала локацію в лобно-тім`яній області справа (ознаки вхідної рани - зірчаста форма; відшаровані, нерівні з паском осадження краї /м`які тканини/ рани; наявність в центрі рани дефекту шкіри "мінус - тканина") з відповідним до неї вхідним вогнепальним переломом кісток черепу в місці проекції вхідної рани (вдавлений у порожнину черепу фрагментарний перелом правої тім`яної кістки, наявність "кісткового дефекту округлої форми до 2 см. у діаметрі"), лінійний перелом лобної (луска) та скроневої кісток.

Дані наданих матеріалів справи (кольорове фото) та медична документація вказують на те, що спричинене ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого сліпого кульового поранення голови з ушкодженням м`яких тканин голови, перелом кісток черепу, ушкодженням мозкових оболонок і речовин головного мозку, утворилося від дії вогнепального снаряду в результаті проведення одиночного пострілу з одного екземпляру вогнепальної зброї з дистанції близької до упору, коли дульний зріз зброї нещільно притиснутий до поверхні тіла або так званого неповного герметичного контакту, коли крім снаряду в утворенні ушкодження (вхідної рани) беруть участь порохові гази.

Ознаками пострілу упритул в нашому конкретному випадку є:

- зірчаста форма вхідної рани;

- нерівні з паском осадження краї (м`які тканини) навколо вхідної рани, які відшаровані від тканин, розташованих під нею (від кісток черепу), і розриви шкіри різної довжини;

- наявність в центрі рани дефекту шкіри "мінус - тканина", що значно більший діаметра кулі (наявність "кісткового дефекту округлої форми до 2 см. у діаметрі");

- яскраво-червоне забарвлення тканин в ділянці вхідного отвору, що виникає внаслідок утворення карбоксигемоглобіну через реакцію гемоглобіну з газами, що виникають при згоранні пороху під час пострілу.

Ознаками того, що вищевказане ушкодження спричинене внаслідок проведення одиночного пострілу, є наявність однієї вхідної вогнепальної кульової рани із одним рановим каналом, які не могли виникнути внаслідок декількох пострілів, та виявленням, згідно записам у медичній документації, "зліва висококортикально в задньолобній ділянці" вогнепального снаряду (тіло металевої щільності).

Вищевказане тілесне ушкодження, виходячи з його характеру, локалізації та напрямку ходу ранового каналу, могло "… виникнути при обставинах вказаних в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_9 , які викладені в мотивувальній частині ухвали", та не могло "… виникнути при обставинах вказаних в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_7 , які викладені в мотивувальній частині ухвали" (а.п. 86 т. 2, а.п. 101-111, 112 т. 3).

Щодо направленості пострілу зверху, але у положенні близько до горизонтального напрямку, можна зробити висновок і з візуального огляду рани на голові потерпілої ОСОБА_9 за фотознімками, для чого не потрібні і спеціальні знання (а.п. 86 т. 2, а.п. 112 т. 3).

Між тим, при дослідженні фотознімків в суді апеляційної інстанції, сторона захисту взагалі не змогла вказати на частину голови потерпілої, яка зазнала поранення, ні пояснити механізму, напрямку спрямування кулі та розльоту слідів від ураження голови потерпілої на предмети, що розташовані в кімнаті, за подальшою наявністю у неї пульсуючої рани на голові навіть на момент приїзду медичних працівників.

Крім того, з досліджених висновків судово-медичних експертиз встановлено, що показання потерпілої ОСОБА_9 стосовно отримання останньою вогнепального поранення в голову внаслідок проведення одиночного пострілу, який був зроблений майже впритул, тобто з дистанції близької до упору, коли дульний зріз зброї нещільно притиснутий до поверхні тіла або так званого неповного герметичного контакту, зверху лобно-тім`яній області справа голови, - знайшли своє підтвердження та заслуговують на увагу, а також спростовують позицію сторони захисту щодо випадковості здійснення пострілу з відстані приблизно 20-50 см., справа - наліво.

Не можна не зазначити, що сторона захисту не заперечує щодо здійснення пострілу майже впритул до голови потерпілої, проте інтерпретує це відстанню 20-50 см., коли постріл було здійснено правою рукою обвинуваченого, зліва від якого, начебто розташовувалася потерпіла, яка стояла паралельно до обвинуваченого трохи попереду, який до того ж має великий зріст і довгі руки та міг помилитися щодо відстані, з якої пролунав постріл, як про те вказав захисник в апеляційній скарзі, що не підтверджується дослідженими доказами і показаннями потерпілої щодо її та чоловіка розташування у кімнаті, коли останній, звертаючись до неї з певним словом/словами зробив їй постріл в голову.

За наведеним у сукупності слід дійти наступних висновків.

Дійсно, між подружжям ОСОБА_19 протягом сумісного проживання були неоднозначні стосунки, під час яких саме ініціатором сварок виступав ОСОБА_7 , який міг і образити дружину ОСОБА_9 щодо загальним невдоволенням нею, аж до висловлювань припинення сумісного проживання/розлучення з нею, а також міг застосувати до неї фізичне насильство.

Щодо подій 21.02.2019, то сторона захисту, за будь-яких обставин, не оспорює того, що постріл у голову потерпілій ОСОБА_9 був здійснений обвинуваченим ОСОБА_7 .

Доводи сторони захисту про те, що постріл був здійснений випадково при перевірці пістолету шляхом його перезарядження з певної відстані до потерпілої - ґрунтуються тільки на показаннях обвинуваченого ОСОБА_7 , який намагається уникнути відповідальності за вчинене, бо, обираючи зброю нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, ОСОБА_7 розумів суспільну небезпечність її застосування, що дозволяє прийти до висновку, що останній розраховував, що потерпіла ОСОБА_9 не зможе вижити при отриманні вогнепального поранення під час пострілу в упор навіть з пневматичної зброї, на що вказує і умисне приховування обвинуваченим ОСОБА_7 обставин отримання тілесних ушкоджень потерпілою, що, само по собі, засвідчує, що обвинувачений не був зацікавлений у наданні потерпілій вчасної адекватної кваліфікованої медичної допомоги саме від вогнепального поранення, а, отже, його така поведінка саме і свідчить про його умисел на вбивство дружини.

А тому, лише позиція потерпілої про те, що ОСОБА_7 мав можливість довести свій злочинний умисел до кінця, якби мав такий намір, - ні на що не вказує, а є лише суб?єктивною оцінкою подій потерпілою, яка до того ж категорично наполягає на тому, що дії ОСОБА_7 щодо здійснення пострілу впритул до голови зі словами були направленні на позбавлення її життя.

Не є обставиною щодо випадковості дій обвинуваченого і позиція сторони захисту про надання матеріальної допомоги на лікування потерпілої, яка судом першої інстанції розцінена тільки як обставина, що пом?якшує його покарання, з огляду на те, що першочергово певна сума коштів була надана близькими родичами обвинуваченого виключно з зібраних заощаджень спільними зусиллями подружжя ОСОБА_19 , яка відповідає ознакам спільної приватної власності подружжя.

Водночас, у провадженні не встановлено і пояснень не надано тій обставині, що позбавляло можливості безпосередньо ОСОБА_7 вжити заходів щодо купівлі ліків потерпілій, який, чомусь, самостійно, а не разом з потерпілою прибув до лікарні, коли її доставили о 10.05 год. 21.02.2019 до Васильківської центральної районної лікарні (а.п. 39 т. 2), а передав гроші для купівлі медпрепаратів брату - ОСОБА_14 , який дізнався про травмування ОСОБА_9 приблизно о 15.30 год. 21.02.2019 з телефонного дзвінка матері - ОСОБА_11 , а перші чеки щодо придбання виробів медичного призначення датовані - 23.02.2019 (а.п. 15-16 т. 3), коли ОСОБА_9 була прооперована у медичній установі м. Києва 21.02.2019 (а.п. 99-111 т. 2).

Отже, є такою, що не ґрунтується на матеріалах провадження, позиція сторони захисту про те, що ОСОБА_7 вживалися заходи щодо надання ОСОБА_9 необхідної невідкладної медичної допомоги і що саме завдяки його діям потерпіла залишилася живою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено і те, що обвинувачений, залишаючи місце події на власному автотранспорті, який рухався за автомобілем швидкої медичної допомоги, позбавившись по дорозі від знаряддя злочину, усвідомлював, що такими діями перешкоджає органу досудового розслідування встановити фактичні обставини, що мають значення для кримінального провадження, - на що фактично вказують обставини встановлені у кримінальному провадженні, ще і за тим, що обвинувачений ОСОБА_7 пістолет, який фактично є предметом травмування потерпілої ОСОБА_9 , придбав у незаконний спосіб та зберігав його без передбаченого законом дозволу і, не виключно, позбавився його, щоб не було встановлено, кому він дійсно належав і при яких обставинах ОСОБА_7 його набув.

Не є доведеними і обставини того, що у подружжя ОСОБА_19 були плани на майбутнє з підстав того, що вони брали участь у програмі штучного запліднення чи мали намір щодо отримання ОСОБА_9 посвідчення водія, - оскільки, щодо останнього, ОСОБА_7 , який увесь час їх сумісного проживання вважав, що жінка взагалі не повинна керувати транспортним засобом, тільки увечері напередодні подій запропонував дружині зібрати документи для вступу на курси водія, у зв?язку з чим вона і не пішла на роботу, проте вже, приблизно о 09.00 год., наступного дня ОСОБА_7 учинив умисні дії на позбавлення життя дружини ОСОБА_9 .

Що ж стосується планування народження дитини, то, як пояснила потерпіла ОСОБА_9 , останні дії в цьому напрямку були тільки по здачі нею відповідних аналізів, після чого у них залишилося біля 1.000 доларів США, що є очевидно недостатнім для проведення подальшої процедури по штучному заплідненню.

Не є переконливим і посилання сторони захисту на необережне поводження ОСОБА_7 зі зброєю, оскільки вказана позиція спростовується даними про особу обвинуваченого, який є колишнім працівником правоохоронних органів, під час проходження служби мав нагороду, останнім часом до подій працював охоронцем у приватному підприємстві.

Отже, робота останнього була постійно пов`язана зі зброєю, а тому з правилами поводження зі зброєю та наслідками її застосування ОСОБА_7 був настільки обізнаний, що, як він сам вказує, поводження зі зброєю у нього було відпрацьовано до автоматизму, що спростовує твердження сторони захисту щодо випадкового пострілу у потерпілу, а тому наполягання сторони захисту, що його дії повинні кваліфікувати за ступеням тяжкості завданих тілесних ушкоджень, яке завдано через необережність, а саме за ст. 128 КК України, тобто за заподіяння необережного тяжкого тілесного ушкодження, - є неспроможними.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Згідно зі ст. 15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Замах на вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Згідно з ч. 2 ст. 24 КК України прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, характер їх стосунків.

Визначальним при цьому є суб?єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

При цьому, якщо винна особа відмовилася від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату, тобто коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв?язок між діяннями і наслідками.

Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі.

Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Отже, оцінюючи докази, що мають значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу ОСОБА_7 , слід врахувати, зокрема, характер, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, їх раптовість для потерпілої ОСОБА_9 , поведінку до, під час і після вчинення злочину, знаряддя злочину.

А саме, ОСОБА_7 неочікувано підійшов до ОСОБА_9 із за спини, з предметом у руці схожим на пістолет, у якому обвинувачений пересмикнув затвор, що фактично почула потерпіла і подивилася у дзеркало, де побачила ОСОБА_7 , який приставив пістолет до її голови та, звернувшись до неї зі словами "дивись", здійснив з нього цілеспрямований постріл в притул у життєво важливий орган потерпілої - голову/лобно-тім?яну ділянку, після чого приховав характер травмування ОСОБА_9 , а залишаючи місце пригоди, позбавився від знаряддя злочину, що, у сукупності, свідчать саме про те, що він діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілої та вчинив всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що призведуть до смерті ОСОБА_9 , однак цей наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від волі ОСОБА_7 .

З дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричного експерта № 120 від 13.03.2019 випливає, що ОСОБА_7 виявляє достатній рівень розвитку та збереженості когнітивних функцій та інтелекту. В сфері особистості йому притаманні наступні риси: емоційна лабільність та нестійкість в суб`єктивно-складних ситуаціях, демонстративні форми поведінки, потреба подобатися, складати позитивне враження, що посилюється ситуаційно-обумовленими обставинами; здатність до дотримання своїх інтересів, до дотримання вибраної позиції, диференційованість суджень та відношення до того, що відбувається, потреба в самоствердженні в контактах, особистісний егоцентризм, благоприємна нестійка самооцінка, легко уражене самолюбство, деяка проблемність міжособистісного спілкування, зниження вольового контролю та переваження емоційної логіки в мотивації поведінки.

ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності.

ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У ОСОБА_7 під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено.

ОСОБА_7 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує.

Клінічних ознак наркоманії та алкоголізму у ОСОБА_7 під час проведеного обстеження не виявлено.

ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту та в іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував (а.п. 68-70 т. 2).

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доказування "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту" (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011).

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто за умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, який не доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, з правильністю чого погоджується і колегія суддів.

Підстав для закриття кримінального провадження, як про це поставив питання захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, або для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 128 КК України, що фактично випливає з позиції обвинуваченого, у тому числі в суді апеляційної інстанції, - колегія суддів не вбачає.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими, так і іншими особами.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у повній мірі відповідає вказаним загальним засадам призначення покарання.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке, згідно зі ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилися і дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має місце реєстрації, яке співпадає з місцем його фактичного проживання, де характеризується позитивно, офіційно працевлаштований старшим охоронцем у ТОВ "Інвестмент Девелопмент Проперті", де характеризується позитивно, як фахівець у своїй галузі роботи, має свідоцтво охоронника 3-го розряду, знає та вміло застосовує службові інструкції на практиці.

До зазначеного місця роботи ОСОБА_7 працював у Васильківському міському відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області у званні сержант міліції, під час служби ОСОБА_7 мав нагороду "За протидію наркозлочинності" ІІ ступеня.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, визнано часткове відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Він публічно попросив вибачення у потерпілої за те, що сталося.

Водночас, суд не визнав обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_7 , - щире каяття з огляду на те, що він приховав суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнило його розкриття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом визнано - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

За вказаним, колегія суддів першої інстанції і дійшла висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення і перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, бо саме таке покарання, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_7 призначено покарання фактично у близьких до мінімальних меж, встановлених у санкції ч. 1 ст. 115 КК України, з урахуванням положень ст. 68 КК України, у виді 8 років позбавлення волі, - що є справедливим.

Доля речових доказів у провадженні вирішена на підставі ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати стягнуті у порядку ст. 124 КПК України.

Підсумовуючи, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, авирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 120 191 101 400 002 73 від 21 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3