Справа № 454/3352/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/849/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 454/3352/21 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Боянець, Жовківського району Львівської області, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 20 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 20 липня 2022 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 31.01.2021 близько 03.00 год., керуючи автомобілем марки «Ford Transit Custom», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним по автодорозі сполученням «Львів-Червоноград-Ковель» в напрямку до м. Великі Мости Червоноградського району (колишній Сокальський район) Львівської області, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Р. 2 п. 2.3 б), д); Р. 12 п. 12.1, 12.6; які виразилися в тому, що він будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, наближаючись до дорожнього знаку населений пункт «Великі Мости», не вибрав безпечної швидкості та не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним та не перевищувати максимально допустиму швидкість в місці події, внаслідок чого втратив контроль над автомобілем та без причин технічного характеру виїхав на смугу зустрічного руху, та в подальшому на ліве по напрямку його руху узбіччя внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода та перекидання транспортного засобу.
У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пасажир автомобіля марки «Ford Transit Custom», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: розриву печінки, забою грудної клітки справа, струсу головного мозку, правостороннього гідротораксу, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Також, пасажир автомобіля марки «Ford Transit Custom», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді: внутрішнього посттравматичного перелому основи 2 та 4 п`ясткових кісток, вивиху 2 та 3 п`ясткових кісток, множинних переломів кісток зап`ястка лівої кисті. Закритих переломів 3-5 п`ясткових кісток правої кисті зі зміщенням. Забою лівого колінного суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо нього змінити в частині додаткового покарання та призначити йому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не взяв до уваги його прохання щодо незастосування при призначенні покарання додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Зазначає, що керування автомобілем є єдиним джерелом доходів, оскільки він працює водієм, а позбавлення права керування позбавить його можливості заробляти на прожиття.

Звертає увагу, що він повністю визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся, повністю відшкодував завдану злочином шкоду, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, подав на адресу суду клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі. Доводи апеляційної скарги підтримує у повному обсязі, просить такі задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим та підстав для його зміни не вбачає, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, а також призначене судом основне покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке характеризується необережною формою вини, особу винного, який не працює, позитивно характеризується, раніше не судимий, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі та про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

З таким висновком погоджується колегія суддів та вважає, що таке покарання відповідає загальним засадам призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованого призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то колегія суддів з ними не погоджується.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК (2341-14) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху.
Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на допущені обвинуваченим численні грубі порушення «Правил дорожнього руху», що призвело до травмування двох людей, з яких неповнолітній потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а потерпілий ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
На думку апеляційного суду, зазначеним обставинам у їх сукупності місцевий суд дав належну правову оцінку, передусім з точки зору суспільної небезпеки винної особи та характеру вчиненого кримінального правопорушення.
При цьому слід звернути увагу на те, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
Таким чином, у цьому конкретному випадку, покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка також полягає у запобіганні вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Зважаючи на наведене, підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, як про це зазначає у своїй апеляційній скарзі обвинувачений, немає.
Апеляційна скарга не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 20 липня 2022 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4