490/894/23 18.03.2023
н/п 1-кс/490/1361/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/894/23
У Х В А Л А

10 березня 2023 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 30.01.2023 року №1/ВОП-153,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 30.01.2023 року №1/ВОП-153.

Згідно прохальної частини поданої скарги, ОСОБА_3 просить зобов`язати уповноважених осіб Миколаївської окружної прокуратури внести відомості до ЄРДР за ч.1,2 ст.364, 365, 366, 367, 382, ч.1-5 ст.190 КК України, надати пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, витяг з ЄРДР.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, повідомлявся належним чином, у скарзі просив провести судове засідання без його участі.

Прокурор в судове засідання не з`явився надав заяву про відмову в задоволені скарги та надав відповідь на скаргу.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України. В свою чергу КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є злочинами та характеризує, у чому саме полягає об`єктивна та суб`єктивна його сторона, кваліфікуючі ознаки та інше.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, - вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Аналіз положень статей 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

У пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 зазначено, що у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як вбачається зі скарги, ОСОБА_3 звернувся до уповноважених осіб Миколаївської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 30.01.2023 року №1/ВОП-153 за ч.1,2 ст.364, 365, 366, 367, 382, ч.1-5 ст.190 КК України, однак заявником не зазначено об`єктивних даних та обставин, які могли б свідчити про вчинення в заяві особами кримінально-караного діяння та не надано жодних доказів на підтвердження такого.

Також, ОСОБА_3 не надав до суду заяву з якою він звертався до прокурора, що позбавляє суд можливості перевірити зазначені в ній доводи.

З відповіді заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 слідує, що органом досудового розслідування внесені за заявою ОСОБА_3 в ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення за №0000016 від 27.01.2022 за ознаками ч.4 ст.358 КК України, проводяться процесуальні дії та вказана кваліфікація не остаточною. Також роз`яснено, що з матеріалами кримінального провадження можна ознайомитися у ВП №5 Миколаївського районного управління поліції.

Слід зазначити, що положення статті 214 КПК України перебуває у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпеченого діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, згідно п. 2 Глави 1 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви після їх надходження підлягають розгляду згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, необхідно також враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Слідчий суддя звертає увагу, що норми чинного КПК України не передбачають жодної гарантії для захисту своїх прав особою, щодо якої кримінальне провадження може бути розпочате безпідставно.

Наявність в чинному КПК України спрощеного порядку прийняття та реєстрації всіх без винятку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення (дійсних чи надуманих) може зробити можливим внесення будь-якої інформації до ЄРДР і відкриття, іноді безпідставного, кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає, що уповноважені особи Миколаївської окружної прокуратури, отримавши заяву ОСОБА_3 від 30.01.2023 року дотрималися вимог чинного законодавства України, перевірили її та надали обґрунтовану відповідь, тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Також, суд вважає за необхідне зазначити щодо неодноразове звернення до суду ОСОБА_3 зі скаргами на бездіяльність уповноважених осіб різних правоохоронних органів (від відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції, Миколаївського управління поліції, ГУНП в Миколаївської області, до Окружної прокуратури м. Миколаєва, Миколаївської окружної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, тощо) щодо внесення відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, які стосуються ідентичних обставин та співпадають з обставинами скарги, яка розглядається. Більше того, перевіривши в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформацію щодо результатів розгляду таких звернень ОСОБА_3 до суду, слідчий суддя дійшов висновку, що вказана інформація підтверджує численні звернення ОСОБА_3 із заявами до відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції, Миколаївського районного управління поліції, ГУНП в Миколаївської області, Окружної прокуратури м. Миколаєва, Миколаївської окружної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, про вчинення кримінальних правопорушень за одних і тих самих обставин, про що свідчать вищезазначені ухвали слідчих суддів.

З огляду на викладене та враховуючи, що подана скарга має ознаки зловживання процесуальними правами, а також що останній використовує інструменти судового захисту прав учасників кримінального провадження з метою ініціювання чергового кримінального провадження правоохоронними органами (прокуратурою) за тими ж самими фактами, слідчий суддя дійшов висновку, що такі дії заявника є "сутяжницькими".

Так, виходячи з предмету розгляду у цій справі, слідчими суддями вже неодноразово постановлялись рішення, що набули статусу остаточних, в яких надано оцінку правовідносинам, які виникли у зв`язку з оскарженням бездіяльності уповноважених осіб відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції, Миколаївського районного управління поліції, ГУНП в Миколаївської області, Окружної прокуратури м. Миколаєва, Миколаївської окружної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, що полягали у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявами ОСОБА_3 . Більше того, обставини, викладені у заяві ОСОБА_3 від 30.01.2023 року №1/ВОП-153, вже є предметом досудового розслідування у ряді кримінальних проваджень, розпочатих відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції за відповідними заявами ОСОБА_3 .

Так, як вбачається з письмових пояснень заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 та долученого до них копії витягу з ЄРДР, викладене у заяві ОСОБА_3 правопорушення розслідується відділенням поліції №5 Миколаївського районного управління поліції з січня 2022 року.

Кримінальний процесуальний кодекс України, на відміну від інших процесуальних кодексів, не закріплює серед засад кримінального провадження неприпустимість зловживання процесуальними правами та не встановлює критеріїв, за наявності яких поведінка учасника кримінального провадження може бути визнана зловживанням. Разом з тим, виходячи із загальних засад, зловживання можна визначити як дію або бездіяльність при реалізації учасником кримінального провадження своїх процесуальних прав без мети досягнення правомірного результату і всупереч змісту та призначенню цих прав, спрямовані на перешкоджання виконання завдань кримінального провадження. Заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим (конституційним) принципом і поширюється на всі галузі права.

На переконання суду, неодноразове подання ОСОБА_3 до слідчого судді декількох аналогічних за змістом скарг, а також до різних правоохоронних органів та прокуратур, містить ознаки зловживання, спрямованого не на захист порушеного права, а на створення підстав для постановлення різних судових рішень в однакових правовідносинах, що очевидно перешкоджає нормальному руху кримінального провадження. Таке зловживання процесуальним правом, без сумніву, не відповідає і принципу верховенства права.

Так, принцип верховенства права у кримінальному провадженні, як і кримінальне процесуальне законодавство України, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України). Виходячи з практики ЄСПЛ, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі Brumarescu v. Romania від 28.10.1999 р., заява № 28342/95).

І хоча положення КПК України не містять визначення поняття "зловживання процесуальним правом", Верховний Суд у своїх рішеннях сформував відповідну правову позицію. Зокрема, зазначив, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала ККС ВС від 30.05.2018 р. у справі № 676/7346/15-к). Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ККС ВС від 09.04.2019 р. у справі № 306/1602/16-к). При цьому Верховний Суд неодноразово констатував зловживання учасниками кримінального провадження процесуальними правами, зокрема, на участь в апеляційному розгляді, на отримання судових рішень, на залучення перекладача (постанови ККС ВС від 24.09.2019 р. у справі № 755/10138/16-к та від 19.02.2019 р. у справі № 236/1798/16-к).

Що ж стосується непогодження скаржника з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, то слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, у тому числі і функцію процесуального керівництва досудового розслідування, а також втручатись у закріплену статтями 40, 40-1 КПК України процесуальну самостійність слідчого.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що таким чином права скаржника не обмежуються, оскільки зміна правової кваліфікації може відбутися на будь-якій стадії кримінального провадження, щойно буде встановлено (або належним чином доведено) обставини вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 30.01.2023 року №1/ВОП-153 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1