Справа № 308/4100/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Ужгород кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000122 від 07 березня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Миколай-Поле, Запорізького району, Запорізької області (згідно з КОАТУУ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до КАТОТТГ), громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.27 - ч.1 ст.358 та ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , маючи умисел на виготовлення підробленого тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 21 листопада 2022 року, відповідно до якого він визнаний непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку та довідки військово-лікарської комісії №301/1987 від 21 листопада 2022 року, які видані ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою перетину Державного кордону України та діючи всупереч обмежень, передбачених Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24 лютого 2022 року, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII від 12 травня 2015 року, Указом Президента України №58/2023 від 06 лютого 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у листопаді 2022 року, надав невстановленій органом досудового розслідування особі установчі дані про себе, необхідні документи для виготовлення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 21 листопада 2022 року та довідки військово-лікарської комісії №301/1987 від 21 листопада 2022 року, які видані ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому невстановлена особа у грудні 2022 року надіслала службою доставки « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_4 у відділення № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Вокзальна, буд.6, завідомо підроблені документи, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 21 листопада 2022 року, відповідно до якого він визнаний непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку та довідку військово-лікарської комісії №301/1987 від 21 листопада 2022 року, які видані ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому з`ясовано, що ОСОБА_4 , згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_4 за вих. №ІІ/514 від 08 березня 2023 року, не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , військово-облікові документи йому не видавалися.

Тим самим встановлено, що ОСОБА_4 шляхом надання засобів, сприяв невідомій особі виготовити вказані вище документи видані на його ім`я, в частині надання необхідних даних та матеріалів щодо своєї особистості, зокрема установчі дані про особу.

У такий спосіб ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, а саме у пособництві на підроблення документа, іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, який звільняє від обов`язків, з метою його використання іншою особою.

Крім того, 06 березня 2023 року о 18 годині 15 хвилин ОСОБА_4 під час проходження прикордонного контролю, перебуваючи в міжнародному пункті пропуску через державний кордон України для залізничного сполучення «Чоп (Дружба)» НОМЕР_3 прикордонного загону за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом з метою перетину Державного кордону України та діючи всупереч обмежень, передбачених Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24 лютого 2022 року, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII від 12 травня 2015 року, Указом Президента України №58/2023 від 06 лютого 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», пред`явив на паспортний контроль військовослужбовцю прикордонного наряду ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , завідомо підроблені документи, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 21 листопада 2022 року, відповідно до якого він визнаний непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку та довідку військово-лікарської комісії №301/1987 від 21 листопада 2022 року, які видані ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що він не отримував в установленому законом порядку такі документи та що такі є підробленими, чим здійснив використання завідомо підробленого документа.

У такий спосіб ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у використанні завідомо підробленого документа.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.5 ст.27 - ч.1 ст.358 КК України, а саме у пособництві у підробленні документа який видається установою, яка має право видавати такі документи, який звільняє від обов`язків, з метою його використання іншою особою та ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у використанні завідомо підробленого документа.

16.03.2023 року прокурор Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , з однієї сторони, та підозрюваний у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 , з другої сторони, за участі захисника підозрюваного ОСОБА_5 згідно з вимогами ст. ст. 468 470, 472 КПК України добровільно, тобто укладення угоди не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, за ініціативою прокурора уклали угоду про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди, ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, тобто у пособництві у підробленні посвідчення, іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, який звільняє від обов`язків, з метою його використання іншою особою, та ч. 4 ст. 358 КК України, тобто у використанні завідомо підробленого документа.

Сторони дійшли згоди, що: за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, підозрюваному необхідно призначити покарання у вигляді штрафу розміром одна тисяча (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, підозрюваному необхідно призначити покарання у вигляді штрафу розміром п`ятдесят (50) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

згідно зі ст. 70 КК України сторони погоджуються на призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді штрафу розміром одна тисяча (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000, 00 (сімнадцять тисяч) гривень.

Зі змісту угоди вбачається, що сторони розуміють, обмеження їх права оскарження вироку згідно з вимогами ст. ст. 394 та 424 КПК України, а також наслідки укладення угоди відповідно до положень ч. 2 ст. 473 КПК України.

Окрім того, ОСОБА_4 , роз`яснено наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України, а також те що умисне невиконання цієї угоди є підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 389-1 КК України, відповідно до якої умисне невиконання засудженим угоди про примирення або про визнання винуватості карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин вказаних в обвинувальному акті визнав, щиро розкаявся, просив затвердити угоду про визнання винуватості укладену між ним та прокурором.

Захисник ОСОБА_5 , у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості.

На підставі наведеного, суд розглянув провадження відповідно до положень ст.ст. 471, 473, ч.5 ст. 474 КПК України.

Відповідно ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення яким затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Дослідивши угоду про визнання винуватості та переконавшись, що укладена угода є добровільним волевиявленням обвинуваченого, тобто не є наслідком застосування до нього насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, з`ясувавши у обвинуваченого чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, роз`яснивши обвинуваченому право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення у вчинені якого його обвинувачують, встановивши правильне розуміння обвинуваченим змісту та наслідків затвердження угоди, а також перевіривши її відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши доводи учасників судового засідання та роз`яснивши обвинуваченому обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд доходить висновку, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим, відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди є добровільним, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому діяння повністю доведене і вірно кваліфіковане органом досудового розслідування за ч.5 ст.27 - ч.1 ст.358 КК України, та ч. 4 ст. 358 КК України, винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч.5 ст.27 - ч.1 ст.358 КК України, а саме у пособництві у підробленні документа який видається установою, яка має право видавати такі документи, який звільняє від обов`язків, з метою його використання іншою особою та ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у використанні завідомо підробленого документа.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, в межах такого розгляду на підставі даної угоди, відповідно до ст. 94 КПК України, суд доходить висновку, що мало місце діяння в якому обвинувачується ОСОБА_4 .

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 16.03.2023 року вимогам ст. ст. 469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінальних правопорушень правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Згідно з ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

Суд враховує, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений уст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Узгоджені обвинуваченими та прокурором вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення обвинуваченого, відповідає вимогам і загальним засадам призначення покарання.

Умови укладеної угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси її сторін або інших осіб. У суду немає сумнівів у наявності добровільної згоди на укладення та затвердження угоди.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгоджених сторонами виду та міри покарання.

Цивільний позов по справі не заявлено. Запобіжний захід не обирався. Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 395, 407, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 16.03.2023 року укладену між прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , з другої сторони, за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст. ст. 468 470, 472 КПК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу розміром одна тисяча (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесят (50) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ст. 70 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточно призначити узгоджене сторонами покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначивши йому остаточне покарання у вигляді штрафу у розмірі одна тисяча (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не обирався.

Речові докази: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 21 листопада 2022 року, довідку військово-лікарської комісії №301/1987 від 21 листопада 2022 року, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в Закарпатський апеляційний суд шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1