Справа № 136/1269/22
провадження №1-кп/136/93/22
УХВАЛА

іменем України

"27" квітня 2023 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду м. Липовець, клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000183 від 29.06.2022, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 09.02.2015, яким його засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі та 29.01.2019 звільнений із місць позбавлення волі у зв`язку із відбуттям покарання, судимість погашається 29.01.2025,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ;

з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, мотивуючи тим, що відносно ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду від 01.07.2022 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію яуого в подальшому було продовжено.

Під час обрання та продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 слідчі судді погодилися із доводами органу досудового розслідування про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Крім того, підтвердженням того, що підозрюваний ОСОБА_3 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, є те що останній офіційно не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, також ніде не працює, має не зняті та не погашені судимості та повторно вчинив злочин в умовах воєнного стану. Таким чином, під час досудового розслідування встановлено відсутність факторів стримуючого характеру щодо поведінки підозрюваного ОСОБА_3 , який з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі втекти на непідконтрольну Україні територію.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків, слід врахувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і дослідження їх судом.

Разом з цим, на даний час є достатня вірогідність того, що підозрюваний ОСОБА_3 може впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, шляхом їх вмовляння, залякування чи підкупу з метою подальшого спонукання їх до перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, зміни їх показань у суді, оскільки вони всі знайомі між собою та знають один одного.

Підтвердженням наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення під час досудового слідства та судового розгляду є те, що підозрюваний ОСОБА_3 ніде не працює та не має належних джерел прибутку для свого існування, тим більше в умовах воєнного стану, схильний до вживання алкоголю та вчинив інкримінований йому злочин в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_3 раніше судимий: 06.05.2015 Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186 КК України до 5-ти років позбавлення волі. Звільнений 29.01.2019 з Літинської виправної колонії №123, а 15.06.2022 Липовецьким районним судом Вінницької області, відносно нього встановлено адміністративний нагляд строком 1 рік з рядом обмежень. Судимість погашається 29.01.2025.

Враховуючи, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 на даний час не зменшились, а також те, що закінчити судовий розгляд в межах ували Липовецького районного суду від 18.11.2022 неможливо, тому виникла необхідність у продовженні раніше обраного запобіжного заходу на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, вказуючи, що обвинувачений не має намірів впливати на потерпілу та свідків.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження стосовно обвинуваченого строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наразі ризики, які стали підставою для застосування стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з проміжком часу, який пройшов з обрання запобіжного заходу не зменшились.

При вирішенні даного клопотання суд враховує також дані, що характеризують ОСОБА_3 як особу та вважає, що наведені в судовому засіданні доводи свідчать про те, що останній не має соціальних факторів стримуючого характеру, міцних соціальних зв`язків у місці свого проживання, оскільки доказів протилежного суду не надано.

Разом з тим, вирішуючи питання про можливості зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 , на домашній арешт, суд не вбачає жодних для цього підстав, оскільки стороною захисту не надано доказів, щодо наявності відповідного житла де обвинувачений може знаходитись під домашнім арештом.

Відтак, є достатні підстави для задоволення клопотання та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що питання наявності ризиків та необхідності обрання відповідного запобіжного заходу було предметом оцінки слідчого судді під час обрання запобіжного заходу і на даний час вони продовжують існувати, оскільки обставини які обумовили їх існування не відпали, а в зв`язку з незначним проміжком часу з моменту обрання запобіжного заходу ризики не втратили своєї актуальності.

Керуючись ст.ст. 131, 183, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 .

Визначити строк дії ухвали суду щодо тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 до 25.06.2023.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Подача апеляційної скарги зупиняє набрання законної сили ухвалою, але не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі апеляційного оскарження за результатами апеляційного розгляду.

Суддя:ОСОБА_6