Справа № 930/1438/20
Провадження №11-кп/801/436/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та обвинуваченої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000145, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2020,

за апеляційною скаргою прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 та апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючої, розлученої, має на утриманні одну неповнолітню дитину 2009 року народження, раніше судимої:

22.11.2019 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст. 190, ст. 75 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання із іспитовим строком 1 (один) рік;

28.11.2019 Шаргородським районним судом Вінницької області за частинами 1 і 2 ст. 190 ст.ст. 70,72,75 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання із іспитовим строком 2 (два) роки;

11.12.2020 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України, залишеним без зміни ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.08.2021 до 2 (двох) років позбавлення волі з самостійним виконанням вироків Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.11.2019 та Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.11.2019;

09.09.2021 Могилів Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України, з врахуванням вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.12.2020, до 2 років і 1 місяця позбавлення волі з самостійним виконанням вироків Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.11.2019 та Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.11.2019;

12.10.2021 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України, з врахуванням вироків Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.11.2019 та 09.09.2021 і вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.11.2019, до 2 років і 6 місяців позбавлення волі;

31.01.2022 Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 190, ч.4ст. 70 КК України з врахуванням вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.10.2021 року до 2 (двох) років і 8 (восьми) місяців позбавлення волі;

03.02.2022 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України з врахуванням вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.10.2021 року до 2 (двох) років і 8 (восьми) місяців позбавлення волі;

09.02.2022 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України з врахуванням вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.10.2021 року до 3 (трьох) років позбавлення волі;

25.10.2022 Погребищенським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України з врахуванням вироків Калинівського районного суду Вінницької області від 31.01.2022 року, та вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.02.2022 року, Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09.02.2022 року, до 3 (трьох) років позбавлення волі;

02.11.2022 Томашпільським районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України з врахуванням вироків Калинівського районного суду Вінницької області від 31.01.2022 року,Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.02.2022 року, Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09.02.2022 року, до 3 (трьох) років позбавлення волі,

- визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком із врахуванням вироку Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.10.2022, вироку Томашпільського районного суду Вінницької області від 02.11.2022 призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70, ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 02.11.2022 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту проголошення даного вироку.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 29.04.2020 року на банківський рахунок.

Речові докази, а саме запис телефонних розмов між потерпілою ОСОБА_10 з обвинуваченою ОСОБА_8 залишено в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_10 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) 69 000 (шістдесят дев`ять тисяч) гривень завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди та 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Згідно вироку судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 22.11.2019 засуджена Шаргородським районним судом за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, до покарання у виді позбавлення волі стром 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Крім того, ОСОБА_8 28.11.2019 будучи засудженою Могилів- Подільським міськрайонним судом за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, до покарання у виді позбавлення волі стром 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не стала та вчинила новий умисний корисливий злочин.

Так, ОСОБА_8 26.02.2020 маючи злочинний намір на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами для задоволення власних потреб, повторно, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи відношення до виготовлення висновків медико-соціальної експертизи Вінницької МСЕК та не перебуваючи на посаді пов`язаній із виготовленням даних висновків, зателефонувала на мобільний телефон раніше незнайомій їй ОСОБА_10 , представилась останній видуманими анкетними даними та повідомила їй завідомо недостовірні відомості про те, що вона має можливість посприяти у виготовленні висновків медико-соціальної експертизи Вінницької МСЕК про встановлення групи інвалідності безстроково синові потерпілої - ОСОБА_11 .

Одночасно ОСОБА_8 , продовжуючи виконання свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, повідомила потерпілій ОСОБА_10 , що вона може посприяти у виготовленні вказаного висновку лише за умови перерахування ОСОБА_10 до благодійного фонду грошових коштів у сумі 13000 грн. за один такий висновок, назвавши їй номер рахунку. При цьому, ОСОБА_8 в дійсності мала мету особисто заволодіти вказаними коштами під приводом їх перерахування нібито до благодійного фонду.

Крім того, ОСОБА_8 переслідуючи мету шахрайського заволодіння подібним чином коштами інших громадян, у телефонній розмові з ОСОБА_10 повідомила останній, щоб вона знайшла ще й інших осіб, які бажають якнайшвидше отримати групу інвалідності безстроково, на що ОСОБА_10 погодилась, повідомивши про зазначену розмову своєму сину ОСОБА_11 .

Після цього, ОСОБА_10 повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації, будучи введена нею в оману, з метою виготовлення на ім`я свого сина ОСОБА_11 висновку медико-соціальної експертизи про встановлення йому групи інвалідності безстроково, 26.02.2020 за допомогою терміналу самообслуговування перерахувала на вказаний ОСОБА_8 рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», що зареєстрований за ОСОБА_12 , яка являється матір`ю останньої, грошові кошти в сумі 13000 грн., якими ОСОБА_8 заволоділа та розпорядилась на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вищезазначену суму.

Окрім того, ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, після того як шляхом обману заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 , незаконним шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_13 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 , будучи введеною в оману з боку ОСОБА_8 , на виконання її прохання про пошук осіб, яким необхідно отримати групу інвалідності безстроково, повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації, 26.02.2020 повідомила свого знайомого ОСОБА_14 про розмову з ОСОБА_8 та наявну у зв`язку з цим можливість останньої посприяти у виготовленні висновку медико-соціальної експертизи щодо встановлення ОСОБА_14 групи інвалідності безстроково, за умови перерахування ним грошових коштів в сумі 13 000 грн. на рахунок наданий ОСОБА_8 , на що ОСОБА_14 погодився.

У подальшому, дружина ОСОБА_14 - ОСОБА_13 , на прохання свого чоловіка, з метою виготовлення на його ім`я висновку медико-соціальної експертизи про встановлення йому групи інвалідності безстроково, 26.02.2020 за допомогою терміналу самообслуговування перерахувала на вказаний ОСОБА_8 рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», що зареєстрований за ОСОБА_12 , яка являється матір`ю останньої, грошові кошти в сумі 13000 грн. якими ОСОБА_8 заволоділа та розпорядилась на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 , використовуючи у своїх злочинних діях, ОСОБА_10 яка в свою чергу не усвідомлювала, що сама стала жертвою шахрайських дій, ввела в оману ОСОБА_13 , в результаті чого заволоділа грошовими коштами останньої на вищевказану суму, заподіявши їй матеріальної шкоди.

Також, цього ж дня, ОСОБА_8 продовжуючи свою злочинну діяльність, після того як шляхом обману заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 , незаконним шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_15 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 , будучи введеною в оману з боку ОСОБА_8 , на виконання її прохання про пошук осіб, яким необхідно отримати групу інвалідності безстроково, повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації, 26.02.2020 повідомила свою знайому ОСОБА_15 про розмову з ОСОБА_8 та наявну у зв`язку з цим можливість останньої посприяти у виготовленні висновку медико-соціальної експертизи щодо встановлення ОСОБА_15 групи інвалідності безстроково, за умови перерахування нею грошових коштів в сумі 13 000 грн. на рахунок наданий ОСОБА_8 , на що ОСОБА_15 погодилась.

У подальшому, ОСОБА_15 з метою виготовлення на своє ім`я висновку медико-соціальної експертизи про встановлення їй групи інвалідності безстроково, 26.02.2020 за допомогою терміналу самообслуговування перерахувала на вказаний ОСОБА_8 рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», що зареєстрований за ОСОБА_12 , яка являється матір`ю останньої, грошові кошти в сумі 13000 грн. якими ОСОБА_8 розпорядилась на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 , використовуючи у своїх злочинних діях, ОСОБА_10 яка в свою чергу не усвідомлювала, що сама стала жертвою шахрайських дій, ввела в оману ОСОБА_15 ,, в результаті чого заволоділа грошовими коштами останньої на вищевказану суму, заподіявши їй матеріальної шкоди.

У подальшому, ОСОБА_8 , 27.02.2020, продовжуючи свою злочинну діяльність, після того як шляхом обману заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 , незаконним шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_16 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 , будучи введеною в оману з боку ОСОБА_8 , на виконання її прохання про пошук осіб, яким необхідно отримати групу інвалідності безстроково, повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації, 27.02.2020 повідомила свою сусідку ОСОБА_16 про розмову з ОСОБА_8 та наявну у зв`язку з цим можливість останньої посприяти у виготовленні медико-соціальної експертизи щодо встановлення групи інвалідності безстроково, за умови перерахування нею грошових коштів в сумі 13 000 грн. на рахунок наданий ОСОБА_8 , за один такий висновок на що ОСОБА_16 , погодилась.

У подальшому, ОСОБА_16 з метою виготовлення на ім`я своєї доньки ОСОБА_17 , зятя ОСОБА_18 та онука ОСОБА_19 висновків медико-соціальної експертизи про встановлення їм груп інвалідності безстроково, 27.02.2020 за допомогою терміналу самообслуговування перерахувала на вказаний ОСОБА_8 рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», що зареєстрований за ОСОБА_12 ,, яка являється матір`ю останньої, грошові кошти в сумі 39300 грн. якими ОСОБА_8 розпорядилась на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_16 , матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_8 , використовуючи у своїх злочинних діях ОСОБА_10 яка в свою чергу не усвідомлювала, що сама стала жертвою шахрайських дій, ввела в оману ОСОБА_16 , в результаті чого заволоділа грошовими коштами останньої на вищевказану суму, заподіявши їй матеріальної шкоди.

Окрім вказаного, ОСОБА_8 27.02,2020 продовжуючи свою злочинну діяльність, після того як шляхом обману заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 , незаконним шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_20 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 , будучи введеною в оману з боку ОСОБА_8 , на виконання її прохання про пошук осіб, яким необхідно отримати групу інвалідності безстроково, повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації, 27.02.2020 повідомила свою знайому ОСОБА_20 про розмову з ОСОБА_8 та наявну у зв`язку з цим можливість останньої посприяти у виготовленні висновку медико-соціальної експертизи щодо встановлення ОСОБА_20 групи інвалідності безстроково, за умови перерахування нею грошових коштів в сумі 13 000 грн. на рахунок наданий ОСОБА_8 , на що ОСОБА_20 погодилась.

У подальшому ОСОБА_20 з метою виготовлення на своє ім`я висновку медико-соціальної експертизи про встановлення їй групи інвалідності безстроково, 27.02.2020 за допомогою терміналу самообслуговування перерахувала на вказаний ОСОБА_8 рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», що зареєстрований за ОСОБА_12 , яка являється матір`ю останньої, грошові кошти в сумі 13000 грн. якими ОСОБА_8 розпорядилась на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_20 матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_8 , використовуючи у своїх злочинних діях, ОСОБА_10 яка в свою чергу не усвідомлювала, що сама стала жертвою шахрайських дій, ввела в оману ОСОБА_20 , в результаті чого заволоділа грошовими коштами останньої на вищевказану суму, заподіявши їй матеріальної шкоди.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 01.03.2020, після того як шляхом обману заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 , незаконним шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_21 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 , будучи введеною в оману з боку ОСОБА_8 , на виконання її прохання про пошук осіб, яким необхідно отримати групу інвалідності безстроково, повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інфіормації, 01.03.2020 повідомила свого знайомого ОСОБА_22 про розмову з ОСОБА_8 та наявну у зв`язку з цим можливість останньої посприяти у виготовленні висновку медико-соціальної експертизи щодо виготовлення ОСОБА_22 групи інвалідності безстроково, за умови перерахування ним грошових коштів в сумі 13 000 грн. на рахунок наданий ОСОБА_8 , на що ОСОБА_22 погодився.

У подальшому, дружина ОСОБА_22 - ОСОБА_21 з метою виготовлення на ім`я свого чоловіка висновку медико-соціальної експертизи про встановлення йому групи інвалідності безстроково, 01.03.2020 за допомогою терміналу самообслуговування перерахувала на вказаний ОСОБА_8 рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», що зареєстрований за ОСОБА_12 , яка являється матірю останньої, грошові кошти в сумі 13000 грн. якими ОСОБА_8 розпорядилась на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_21 матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_8 , використовуючи у своїх злочинних діях, ОСОБА_10 яка в свою чергу не усвідомлювала, що сама стала жертвою шахрайських дій, ввела в оману ОСОБА_21 , в результаті чого заволоділа грошовими коштами останньої на вищевказану суму, заподіявши їй матеріальної шкоди.

В пред`явленому обвинуваченні обвинувачена ОСОБА_8 вину визнала повністю, водночас відмовилась від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України.

Судом першої інстанції такі дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинено повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин справи та винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 просив змінити вирок в частині визначення початку строку відбування покарання через істотне порушення кримінального процесуального закону. Визначити, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня приведення вироку до виконання. В решті вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23.02.2023 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги мотивував тим, що з матеріалів кримінального провадження убачається те, що ОСОБА_8 запобіжний захід не застосовувався, а вона була затримана 09.09.2021 після проголошення вироку Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області, яким обвинуваченій обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому початок строку відбування покарання обвинуваченій необхідно рахувати з дня приведення вироку до виконання, а не з дня ухвалення оскаржуваного вироку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин справи та винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 та призначити їй остаточне покарання за ч.2 ст.190 КК України з урахуванням попередніх вироків менш суворе ніж три роки позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що призначене покарання невідповідне ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок суворості. На переконання захисника, у суду першої інстанції були наявні всі підстави для призначення остаточного покарання менш суворого ніж три роки позбавлення волі. Зокрема, інкриміновані діяння відносяться до нетяжких кримінальних правопорушень, що суттєво знижує їх суспільну небезпеку. Обвинувачена ОСОБА_8 давала лише зізнавальні покази, щиросердечно розкаялася у скоєному, свою вину визнала повністю, сприяла у розкритті кримінальних правопорушень та у судовому засіданні просила вибачення у потерпілих, і обіцяла відшкодувати завдану шкоду. Крім того, обвинувачена ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину. Жодної обставини, яка б обтяжувала її відповідальність відповідно до ст. 67 КК України не має. За таких обставин, не можливо вважати, що ОСОБА_8 можливо виправити лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки покарання у виді реального позбавлення волі має застосовуватися лише тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого.

Позиції учасників судового провадження

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження прокурор ОСОБА_23 відповідно до ст. 403 КПК України подав заяву про відмову від поданої ним апеляційної скарги. Прокурор ОСОБА_6 , який брав участь в суді апеляційної інстанції просив суд прийняти відмову прокурора від поданої ним апеляційної скарги та закрити в цій частині апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_24 . Також просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23.02.2023 щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 190 КК України залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 не заперечували щодо прийняття відмови прокурора від поданої ним апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора. Також захисник та обвинувачена підтримали подану захисником апеляційну скаргу та просили її задовольнити, змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_8 остаточне покарання за ч.2 ст.190 КК України з урахуванням попередніх вироків менш суворе ніж три роки позбавлення волі.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Потерпілі про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг повідомлялися належним чином, однак в судове засідання не з`явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду не надіслали. При цьому, вирок Немирівського районного суду Вінницької області щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 190 КК України не оскаржували.

Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_25 надіслав до суду клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, оскільки перебуває за межами області та немає можливості взяти участь у судовому засіданні. Разом з тим, прокурор ОСОБА_6 повідомив суду, що спілкувався по телефону з адвокатом ОСОБА_25 , який повідомив, що не наполягає на своїй участі у судовому засіданні та не заперечує щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Частиною 1 ст. 403 КПК України, передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Оскільки прокурор ОСОБА_23 до початку розгляду справи відмовився від своєї апеляційної скарги на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23.02.2023 щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України, а прокурор, який бере участь у суді апеляційної інстанції вказану відмову підтримав, то колегія суддів лише переглядає вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_8 в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 . При цьому, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій, доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 КК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового провадження.

Частиною третьою ст. 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Колегією суддів з`ясовано в учасників судового провадження про наявність таких клопотань, разом з тим, таких клопотань заявлено не було.

За правилами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з ст.94 цього Кодексу. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Як убачається з вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 23.02.2023, судом першої інстанції вказані вимоги були дотримані. Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про призначення обвинуваченій ОСОБА_8 занадто суворого покарання, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказане положення закону повністю кореспондується з вимогами ч. 2, 3 ст. 65 КК, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. 66 - 67 КК.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 190 КК України, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону у повному обсязі та належним чином врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, обставини що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченої, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, відсутність негативної характеристики за місцем проживання, наявність у неї на утриманні неповнолітньої дитини та обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів не можливе без її ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що покарання необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_8 та запобіганню вчиненню нею нових злочинів в майбутньому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 190 КК України, яке відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та права особи яка притягується до кримінальної відповідальності.

Так, статтею 414 КПК як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника щодо наявності підстав для призначення остаточного покарання менш суворого ніж три роки позбавлення волі, оскільки, відсутні обставини, які обтяжують покарання, а інкриміновані діяння відносяться до нетяжких кримінальних правопорушень, що суттєво знижує їх суспільну небезпеку, обвинувачена ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, давала лише зізнавальні покази, щиросердечно розкаялася у скоєному, свою вину визнала повністю, сприяла у розкритті кримінальних правопорушень та у судовому засіданні просила вибачення у потерпілих, і обіцяла відшкодувати завдану шкоду, колегія суддів апеляційного суду вважає є безпідставними, оскільки усі ці обставини в повній мірі об`єктивно були оцінені судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами по справі.

Не вбачає колегія суддів і підстав для застосування положень ст. 69 КК України, оскільки, суд першої інстанції хоча і встановив обставини, які пом`якшують покарання, однак не встановив будь-яких обставин, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та таких обставин, які б вказували на їх зв`язок з вчиненими кримінальними правопорушеннями і чому вони та в який спосіб істотно знизили їх тяжкість, що було б підставою для застосування положень ст. 69 КК у даному випадку. Не зазначено таких обставин, які б істотно знижували тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та свідчили б про те, що призначення покарання у мінімальному розмірі, яке передбачено санкцією статті, буде явно не справедливим і в апеляційній скарзі сторони захисту.

Як уже зазначалось вище, судом першої інстанції враховано обставини, що пом`якшують покарання, такі як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що його обтяжують. Відповідно колегією суддів, як і судом першої інстанції враховується те, що ОСОБА_8 неодноразово засуджувалася, в тому числі й за вчинення аналогічних злочинів. З огляду на це, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання, оскільки, неодноразові засудження, в тому числі й за вчинення аналогічних злочинів, не стали для ОСОБА_8 стримуючим фактором для обрання моделі поведінки, яка б могла попередити вчинення нею нових злочинів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_8 також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16.10.2008).

Таким чином, вид та розмір покарання, призначені ОСОБА_8 за вчинені кримінальні правопорушення є пропорційним та таким, що не ставить особистий і надмірний тягар для особи, а також відповідає принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги сторони захисту є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними.

Будь-яких інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вказували на необхідність зміни або скасування вироку апеляційна скарга сторони захисту не містить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора слід закрити у зв`язку з відмовою прокурора від поданої ним апеляційної скарги, апеляційну скаргу захисника - залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст .ст. 403, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд,

ухвалив:

Прийняти відмову прокурора від поданої ним апеляційної скарги.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України закрити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення її копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4