ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/504/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/55/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

представника

потерпілих ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному проваджені, представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2022 року,

Даним вироком,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда І групи, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання в виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки з покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задоволено та стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в їх користь по 36000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди, в користь ОСОБА_7 витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 72000 (сімдесят дві тисячі) гривень.

Позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в його користь витрати на лікування в розмірі 6631 (шість тисяч шістсот тридцять один) гривень 74 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_12 в користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень та в користь комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 15194 (п`ятнадцять тисяч сто дев`яносто чотири) гривні.

Вирішено питання речових доказів, арешту майна та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 28 серпня 2021 року о 23 годині 55 хвилин, водій ОСОБА_12 , керуючи технічно справним мотоциклом «SUZUKI GSX-R750» р.н. НОМЕР_1 , рухався ділянкою автомобільної дороги М-19 «Доманове - Ковель - Чернівці - Тереблене в частині КМ 405, що у Чортківському районі Тернопільської області, у зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі - ПДР).

Керованим транспортним засобом ОСОБА_12 рухався у бік м.Заліщики по смузі свого напрямку із швидкістю 106... 114 км/год, чим порушив вимоги п.12.9(б) ПДР, згідно якого водіям забороняється перевищувати максимальну швидкість на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29 цих Правил.

Окрім того, він не був уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3 (б, д) ПДР та вимоги, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХП від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»).

В цей час, попереду нього, на смузі для розгону, яка прилягає до основної смуги руху з правого боку, у місці виїзду з АЗС «WOG», стояв технічно справний автомобіль «VOLKSWAGEN Golf», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у салоні якого знаходились пасажири: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Надалі, водій ОСОБА_13 розпочав рух та став виконувати лівий розворот у напрямку м. Чортків.

Рухаючись в порушення вимог п.12.9(б) ПДР, із перевищенням дозволеної швидкості, водій мотоцикла «SUZUKI GSX-R750» ОСОБА_12 не забезпечив безпеку дорожнього руху та поставив себе в такі умови, що з моменту початку виконання автомобілем «VOLKSWAGEN Golf» маневру розвороту, при швидкості 106... 114 км/год був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинитися до місця зіткнення і таким чином уникнути зіткнення із ним, однак мав можливість його уникнути як шляхом застосування екстреного гальмування, так і без такого, при умові руху з дозволеною швидкістю 40 км/год.

Окрім того, водій ОСОБА_12 невиправдано змінив напрямок свого руху вліво та виїхав на зустрічну смугу, чим порушив ще й вимоги п. 12.3 ПДР.

Унаслідок порушення водієм ОСОБА_12 вказаних пунктів ПДР, на смузі руху до м.Чортків, відбулося зіткнення передньої частини мотоцикла «SUZUKI GSX-R750» із лівою боковою частиною автомобіля «VOLKSWAGEN Golf», яким керував ОСОБА_13 ..

Під час дорожньо-транспортної пригоди:

- водію автомобіля «VOLKSWAGEN Golf» ОСОБА_13 спричинено відкриту черепно-мозкову травму з переломами кісток склепіння і основи черепа, крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку, від чого настала його смерть на місці пригоди;

- пасажиру автомобіля «VOLKSWAGEN Golf» ОСОБА_9 спричинено травму голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із переломами кісток лицевого черепа зліва та кісток його склепіння справа і основи зліва, крововиливами над твердою мозковою оболонкою лобної частки лівої півкулі головного мозку, у ретробульбарний простір зліва, верхньощелепову пазуху однойменної кістки зліва, клиноподібну пазуху однойменної кістки, комірки решітчастої кістки, гематомастоїдит (накопичення крові і гнійні запальні зміни соскоподібного відростка скроневе кістки) справа, яка за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння належить до тяжкого тілесного ушкодження.

Порушення водієм мотоцикла «SUZUKI GSX-R750» ОСОБА_12 вимог п.п. 12.9 (б) та 12.3 ПДР, а також вимог, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_13 та заподіянням потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному проваджені просить вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2022 року в частині звільнення ОСОБА_12 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України - скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та внаслідок невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_12 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, в решті вирок суду залишити без змін.

Вважає, що рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинен не лише вказати на вид злочину, відповідно до ст.12 КК України, а й виходити також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Зазначає, що суд належним чином не мотивував своє рішення та не врахував того, що обвинувачений, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, грубо порушив одночасно декілька пунктів (12.9 (б) та 12.3) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Вказує, що визнання вини обвинуваченим ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому діяння не є обставиною, яка пом`якшує покарання, за змістом статті 66 КК України.

Наголошує на тому, що обвинувачений не відшкодував потерпілим заподіяну моральну шкоду, що свідчить про те, що він щиро не розкаявся у вчиненому.

Звертає увагу на те, що інвалідність І групи загального захворювання обвинувачений отримав внаслідок вчиненої ним же самим дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до непоправних наслідків - смерті потерпілого ОСОБА_13 та спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 ..

Вважає, що вищевказане підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину і свідчить про неможливість виправлення ОСОБА_12 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 27.10.2022 року щодо ОСОБА_16 в частині призначення покарання і звільнення від його відбування - скасувати та призначити ОСОБА_16 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три (три) роки, а в частині стягнення моральної шкоди змінити та стягнути з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_9 250000 гривень на відшкодування моральної шкоди, в решті вирок суду залишити без змін.

Вважає, що в ході судового розгляду суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, призначив занадто м`яке покарання ОСОБА_12 та звільнив останнього від відбування покарання, необґрунтовано частково задовольнив заявлені позовні вимоги.

Наголошує на тому, що, звільняючи від відбування основного покарання ОСОБА_12 , суд залишив поза увагою наслідки, які наступили в результаті вчиненого ним злочину - смерть молодої людини та отримання тяжких тілесних ушкоджень іншою молодою людиною, суд не надав їм належної оцінки.

Зазначає, що суд залишив без оцінки спосіб вчиненого кримінального правопорушення - їзда ОСОБА_12 на задньому колесі з величезною швидкістю на мотоциклі на автодорозі, не призначеній для цього.

Стверджує, що суд також залишив поза увагою те, що інвалідом І групи ОСОБА_12 став в результаті вказаного ДТП, внаслідок власних порушень правил дорожнього руху.

Вважає, що наявність у ОСОБА_12 захворювання є тимчасовим наслідком ДТП, а тому не є тією обставиною, яка мала би бути врахована судом при призначенні покарання.

Апелянт посилається на те, що ОСОБА_12 протягом судового процесу не вжив заходів щодо відшкодування шкоди потерпілим, вибачень потерпілим, після ДТП не висловив, беручи до уваги, що у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 загинув син, внаслідок злочинних дій обвинуваченого.

Вважає, що постановлений судом вирок в частині призначеного покарання суперечить вимогам ст.2 КПК України, де значиться що завданням кримінального провадження є - щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_9 не погоджується з тим, що суд призначив відшкодування моральної шкоди в розмірі лише 100000 грн., тоді як потерпілий просив відшкодування на рівні 250000 гривень.

Вважає, що приймаючи рішення про відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції не було враховано в повній мірі характер та обсяг страждань (фізичних, душевних психічних), що виникли у потерпілого в зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, характер немайнових витрат, вимушених змін, що відбулися у зв`язку з цією подією в його житті, конкретних обставин справи, у зв`язку із чим розмір моральної шкоди судом необґрунтовано зменшено.

Представник ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" в судове засідання не з`явився, відповідно до поданої заяви просять розглянути справу без участі їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їх представника-адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги, просять їх задовольнити, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_12 , в судових дебатах його захисника, які заперечили апеляційні скарги, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні покарання ОСОБА_12 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, його наслідки- потерпілий ОСОБА_13 помер, потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, взяв до уваги особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин.

Суд також взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, зокрема визнання обвинуваченим вини (в суді апеляційної інстанції просив у потерпілих вибачення), те, що він є інвалідом першої групи, позитивно характеризується за місцем проживання, його молодий вік, врахував думку потерпілої сторони, які просили призначити обвинуваченому суворе покарання у виді позбавлення волі та, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, правильно обрав ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, вмотивувавши прийняте рішення про можливість виправлення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, підставно застосував ст. 75 КК України з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 50 КК України покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як встановлено в суді, внаслідок ДТП ОСОБА_12 став інвалідом першої групи загального захворювання і, відповідно до медичного заключення, потребує постійного стороннього догляду. Він пересувається на інвалідному візку із супроводом, в побуті потребує постійної сторонньої допомоги, фізичної реабілітації.

Оскільки покарання не повинно сприйматися як підстава для того, щоб зробити його жорстокішим, призначення якого не дає бажаного результату, воно визначається неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за вчинений злочин.

Конституція України визначає, що кожен має право на повагу до його гідності і ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Тому покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, хоча засуджений, відбуваючи покарання, відчуває певний дискомфорт і переживає, відповідно до виду покарання, страждання морального характеру.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_12 покарання та застосовуючи ст. 75 КК України, суд виходив з положень ст.50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

При цьому суд, врахувавши, що ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що становить підвищену суспільну небезпеку у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Наведені в апеляційних скаргах апелянтів доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, не впливають на відповідність призначеного покарання, а також не містять достатніх даних про призначення покарання без застосування ст. 75 КК України.

Вирішуючи питання цивільного позову в частині стягнення потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди, суд першої інстанції діяв згідно до вимог ст. 23 ЦК України, відповідно до якої, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Суд першої інстанції, роблячи висновок про стягнення з обвинуваченого 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди в користь потерпілого ОСОБА_9 , врахував характер та обсяг страждань як фізичних, так і душевних, яких потерпілий зазнав внаслідок ушкодження здоров`я, характер та обсяг немайнових втрат, їх тривалість, можливість відновлення здоров`я.

Зокрема, внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_9 спричинено моральну шкоду,яка проявилася як у фізичному болі, пов`язаному із оперативним втручанням та лікуванням у медичному закладі, так і у моральних стражданнях, оскільки внаслідок травм та проходженні лікування порушився встановлений ним звичайний спосіб життя, в потерпілого суттєво погіршилося здоров`я.

За таких обставин, враховуючи характер та обсяг страждань як фізичних, так і душевних, яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат, колегія суддів вважає розмір стягнутої моральної шкоди на користь потерпілого співмірним, таким що відповідає вказаним моральним стражданням та критеріям розумності, виваженості і справедливості.

В суді апеляційної інстанції також встановлено, що обвинувачений та страхова компанія, на даний час, по частково почали відшкодовувати завдану шкоду, що підтвердили потерпілі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального закону, які були би підставами для скасування вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному проваджені, представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді