Справа № 953/1748/23
н/п 1-кс/953/1931/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судовий засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_8 , за матеріалами кримінального провадження № 0001921 від 18.06.2022 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, діте й на утриманні немає, ФО-П,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України

Встановив:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_8 , за матеріалами кримінального провадження № 0001921 від 18.06.2022 відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що відділом розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, злочинними організаціями СУ ГУНП в Харківській області здійснюються досудове розслідування у кримінальному провадженні

№ 0001921 від 18.06.2022 за підозрою ОСОБА_9 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_13 за ст. 257 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_4 за ст. 257 ч. 4 ст.187 КК України, ОСОБА_16 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, а також ОСОБА_17 та ОСОБА_18 за ч.1 ст.263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , діючи у період воєнного стану, в лютому 2022 року (точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим), перебуваючи в м. Харкові створив озброєний добровольчий підрозділ «Слобожанщина», з метою відсічі збройної агресії Російської Федерації, до складу якого входили цивільні особи, у тому числі, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності. У свою чергу, ОСОБА_9 призначив себе командиром вищевказаного добровольчого підрозділу.

ОСОБА_9 , будучи у скрутному, на його думку, матеріальному становищі, вважаючи, що він не може законно отримати грошові кошти у достатній для нього кількості, та іншого шляху, ніж злочинний для поліпшення його матеріального становища не існує, діючи умисно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету збагачення злочинним шляхом, вирішив скоювати розбійні напади на окремих громадян, які мешкають на території Харківської області, а також інші злочини.

Розуміючи переваги вчинення злочинів проти власності озброєною організованою групою, що проявляються у наявності: постійних міцних внутрішніх зв`язків між учасниками, загальних правил поведінки, організатора, зброї, чіткого визначення ролей кожного учасника, високого рівня узгодженості дій, ієрархічного підпорядкування, єдиного плану з чітким розподілом функцій, які доведено до відома усіх учасників, ОСОБА_9 переслідуючи корисливі мотиви, з метою отримання постійних доходів від злочинної діяльності, користуючись запровадженим на території України воєнним станом, прийняв остаточне усвідомлене рішення створити та очолити, під виглядом добровольчого підрозділу «Слобожанщина», озброєну організовану групу озброєну банду, діяльність якої спрямована на здійснення нападів на окремих громадян, а також вчинення інших злочинів.

До складу озброєної банди, ОСОБА_9 залучив осіб з числа учасників добровольчого підрозділу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з якими був знайомий тривалий час та підтримував довірчі відносини, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та інших невстановлених у ході досудового розслідування осіб, у тому числі осіб з кримінальним минулим, та які неодноразово скоювали злочини проти власності та останні в свою чергу надали добровільну згоду на участь в озброєній банді. Таким чином, ОСОБА_9 , створив стійке об`єднання осіб з ієрархічною організаційною побудовою, згуртованістю його членів на конкретній злочинній меті, а саме вчинення розбійних нападів та інших злочинів, в яких він приймав безпосередню участь.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що 15.09.2022 у період часу з 16.00 до 16.30 ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та інші невстановлені в ході досудового розслідування учасники озброєної організованої групи - озброєної банди, діючи умисно, під безпосереднім керівництвом ОСОБА_9 , будучи одягненими в військову форму, маючи при собі вогнепальну та автоматичну вогнепальну зброю, в умовах військового стану, з метою заволодіння чужим майном, незаконно проникнувши на територію подвір`я будинку АДРЕСА_2 , вчинили два розбійних напади на ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , поєднані з насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування зброї.

29.11.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

10.03.2023 ОСОБА_4 повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомлено підозри за ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України.

Постановою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури від 02.11.2022 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, а саме до 17.12.2022.

16.11.2022 постановою прокурора Харківської обласної прокуратури кримінальні провадження об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0001921.

29.11.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.12.2022 включно, без визначення розміру застави.

13.12.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6 місяців, а саме до 17.03.2023 включно.

14.12.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова стосовно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 11.02.2023 включно, без визначення розміру застави.

07.02.2023 ухвалою Київського районного суду м. Харкова стосовно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 17.03.2023 включно, без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні просить продовжити строк перебування під вартою, ОСОБА_4 , підтримавши подане клопотання, посилаючись на існування ризиків, зазначених в п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України та обгрунтованість пред*явленої підозри за ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні просили відмовити в задоволені клопотання, посилаючись на те, що підозра не є обґрунтованою, ризики не доведені, просить визначити йому домашній арешт у вигляді запобіжного заходу.

Слідчий суддя, вислухавши думки учасників кримінального провадження, та дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001921 від 18.06.2022 відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_4 є осудною особою, який досяг 16-річного віку.

За результатами розгляду даного клопотання про продовження застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів: рапортами оперативного підрозділу,протоколом допиту потерпілого ОСОБА_19 від 28.09.2022,протоколом допиту потерпілого ОСОБА_20 від 28.09.2022,протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.09.2022,протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_21 від 30.09.2022,протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2022, висновком судово-медичної експертизи № 09-1098/2022 від 28.09.2022,висновком судово-медичної експертизи № 09-1100/2022 від 30.09.2022,протоколом огляду місця події від 30.09.2022,протоколами проведення обшуків від 29.11.2022,протоколами про результати проведення НСРД втручання в приватне спілкування, шляхом зняття інформації з електронних інформаційних систем від 10.10.2022.

Надані в судовому засіданні стороною захисту заперечення не спростовують висновків щодо обгрунтованості підозри, яка інкримінована ОСОБА_4 на підставі всіх наданих доказів та є підставою для розгляду даного клопотання.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Також, хочу зазначити, що питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України за викладених у клопотанні обставин. І доводи захисту з даного питання не спростовують висновків слідчого судді.

Вказане може бути підставою для продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

З представленого до суду клопотання вбачається неможливість завершити досудове розслідування у зв`язку із винятковою складністю кримінального провадження, великої кількості підозрюваних, проведенням значної кількості слідчих (розшукових) дій та судових експертиз, без яких неможливе завершити повне, всебічне та об`єктивне досудове розслідування.

13.03.2023 ухвалою Київського районного суду м. Харкова продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001921 від 18.06.2022 за підозрою, в тому числі і ОСОБА_4 , до 9 місяців, тобто до 17.06.2023 року.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідча суддя враховує наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду; можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідча суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 у сукупності з іншими обставинами.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідча суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, і у разі визнання підозрюваного винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі, може вдатися до відповідних дій.

Наявність ризику щодо можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення визначено обставинами кримінального правопорушення, що інкриміновано підозрюваному, проведенням розшукових дій щодо виявлення майна, яке було викрадено, і триває досудове розслідування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків, потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків, потерпілих, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження вчинення правопорушень підтверджується також тим, що підозрюваному інкриміновано вчинення умисного особливо тяжкого корисливого злочину, в тому числі і із погрозою та застосуванням фізичного насильства стосовно потерпілого, відсутність даних щодо заробітку у підозрюваного, і всі ці обставини в сукупності, за даними продовження досудового розслідування та перевірки причетності підозрюваного до інших кримінальних правопорушень свідчать про наявність даного ризику.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що наявність зазначеного у клопотанні ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України щодо можливості перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином (шляхом нез*явлення до слідчого, прокурора, суду) не підтверджена будь-якими належними обґрунтуваннями та є безпідставним, а тому слідчий суддя наявність даного ризику відхиляє.

Зазначаю, що КПК України не вимагає доказів того, що особа обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Враховується слідчою суддею під час розгляду даного питання і всі представлені дані щодо особи ОСОБА_4 , який раніше не судимий, не одружений, дітей на утримані не має, має вищу освіту, є ФО-П. Всі зазначені дані про особу, які ретельно досліджені слідчим суддею не зменшують існування вищезазначених встановлених ризиків, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилання підозрюваного на те, що він зарахований до лав ЗСУ, або про те, що він за станом здоров*я не може перебувати в умовах тримання під вартою, або необхідності саме йому утримувати мати, за на явністю у матері пенсії, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, є голослівними.

Також, слідча суддя враховує, що за поясненнями підозрюваного в судовому засіданні на виконання ухвали слідчого судді від 08.02.2023 року в умовах СІЗО його було обстежено. За поясненнями адвокатів щодо неналежного лікування, за наявністю для цього відповідних даних, сторона захисту щодо оскарження дій працівників ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у передбаченому КПК України порядку не зверталась. Клопотань щодо проведення повторного медичного обстеження під час даного розгляду заявлено стороною захисту не було.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, даних про особу підозрюваного, слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, в тому числі і домашнього арешту, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

За таких підстав, і те, що злочин, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_4 є особливо тяжким, який вчинений під час дії воєнного стану, а тому у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і держави в цілому, слідча суддя вважає, що для запобігання доведеним у суді ризикам, слід продовжити підозрюваному саме такий запобіжний захід, про який прохає прокурор, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу, строків перебування в умовах тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування. Підстав для визначеного іншого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не вбачається, враховуючи всі вищенаведені обставини, а тому клопотання захисту в цій частині слідча суддя відхиляє, як необґрунтоване.

Слідчий суддя при постановленні даної ухвали, керуючись ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки інкримінований злочин було скоєно із застосуванням погроз та фізичного насильства стосовно потерпілого.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів»

Керуючись ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором по кримінальному провадженню № 0001921 від 18.06.2022 задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 днів тобто до 12 травня 2023 року включно.

Зобов`язати старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_8 , негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою останнього.

Встановити строк дії ухвали до 12.05.2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідча суддя