Справа № 952/2/23
Провадження № 1-кп/952/20/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.04.2023 Зачепилівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
Ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області від 23.01.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - до 23.03.2023. В подальшому ухвалою суду від 23.03.2023 строк тримання під вартою продовжено до 21.05.2023.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про заміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В обгрунтування клопотання захисник посилається на те, що прокурором не доведено, що наявні ризики і та обставина, що судовий розгляд не завершено, виправдовують подальше тримання підзахисного ОСОБА_4 під вартою. Не наведено наявності обґрунтованих ризиків, які б виправдовували подальше тримання підзахисного під вартою, оскільки досудове провадження завершено, допитані всі свідки та потерпілі. Також підзахисний ОСОБА_4 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за яким характеризується добре.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні погодився з клопотанням свого захисника про заміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти клопотання захисника ОСОБА_5 та просив суд вирішити питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що строк тримання під вартою закінчується, розгляд справи триває, а ризики передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не відпали та продовжують існувати.
Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи, а також додатково надані до клопотання, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини вказують на необхідність дотримання розумних строків тримання особи під вартою. Існування обґрунтованої підозри у скоєнні особою злочину є необхідною умовою для законності подальшого тримання її під вартою, але з часом існування лише цієї умови вже є недостатнім обґрунтуванням для продовження тримання особи під вартою.
Крім цього, підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду - ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою, а також необхідність тримання особи під вартою в ході судового розгляду справи має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.
Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен заарештований або затриманий має право на звільнення. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями явки до суду.
Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають Достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Водночас, наразі наявність вказаних ризиків не підтверджено.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Мамедова проти Росії» вказав, що, хоча, суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.
Крім того, положення ст. 199 КПК України регулюють порядок продовження строку тримання під вартою, зокрема, відповідно до ч.5 ст. 199 КПК України слідчий суддя (а відповідно під час судового розгляду суд) зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Так, ч.3 ст. 199 КПК України зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Прокурор заявляючи попереднє клопотання про продовження строку тримання під вартою мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та може вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків, переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.
Між тим прокурором не доведено, що наявні ризики і та обставина, що судовий розгляд не завершено, не виправдовуєь подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, оскільки в судовому засіданні вже були допитані потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ..
Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 маєпостійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім того, згідно сталої судової практики, слідчий суддя, суд при розгляді клопотання та вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше (п. 9 ч. 1 ст. 178 КПК). Відповідні дані підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні поданого клопотання, оскільки впливають на достовірність підстав (ризиків) для застосування того чи іншого виду запобіжного заходу.
При цьому, під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_4 не порушував дисципліну, виконував законні вимоги співробітників правоохоронних органів та слідчого ізолятору, оскільки такі дані в матеріалах справи відсутні.
Також слідчий суддя (суд), суд повинен ураховувати, що тримання під вартою має застосовуватися тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (рішення ЄСПЛ у справі "Ассенов та інші проти Болгарії"). Реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Прокопенко проти України", від 05.11.2008 у справі "Єлоєв проти України"). Тому суд у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі "Харченко проти України"), а тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав визнається несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим в п. 1 ст. 5 цієї конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 у справі "Соловей і Зозуля проти України").
Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані.
При вирішенні клопотання захисника, суд також враховує строк перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з урахуванням терміну перебування під вартою, безумовно зменшилися. При цьому прокурором в ході судового розгляду не наведено належним чином обґрунтованості подальшого утримання під вартою обвинуваченого, оскільки прокурор обмежився виключно переліком ризиків без надання їм належного обґрунтування і оцінки.
Крім того, тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").
У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 .
У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_5 та змінити обвинуваченому ОСОБА_4 міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із покладенням на останнього обов`язків строком до двох місяців.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту при фактичних обставинах цієї справи та пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позаяк дозволить досягти мети застосування запобіжних заходів, визначеної у ст. 177 КПК України.
Також суд вважає за необхідне роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177-199, ч. 3 ст. 303, 395 КПК України, суд -
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, тобто до 27 червня 2023 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- цілодобово не відлучатися без дозволу суду із місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;
- не відвідувати розважальні заклади будь-якого типу;
Строк дії ухвали становить 2 (два) місяці і обчислюється з моменту оголошення ухвали, тобто з 27 квітня 2023 року по 27 червня 2023 року, включно.
Виконання ухвали покласти на СПД №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області.
Контроль за виконанням ухвали доручити Зачепилівському відділу Красноградської окружної прокуратури Харківської області .
Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з під варти в залі суду негайно.
Після проголошення даної ухвали, обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язаний невідкладно з`явитися до СПД №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області (в межах робочого часу) для постановлення на облік, після чого прибути до місця свого проживання.
Ухвала суду в частині звільнення з під варти та постановки на облік в органах поліції, підлягає негайному виконанню національною поліцією.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий, суддя ОСОБА_1