Справа № 145/1195/22
Провадження №11-кп/801/467/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали у кримінальному провадженні за №0000220 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.07.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01 червня 2023 року включно.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2023 року, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електорнних засобів контролю.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що за узгодженою позицією із обвинуваченим, вважають, що ухвала суду не відповідає вимогам обгрунтованості, вмотивованості, винесена в результаті неправильної оцінки фактичних обставин справи, тому підлягає скасуванню.

Сторона захисту вважає, що відносно ОСОБА_7 мав би бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, оскільки даний запобіжний захід повністю нівелює ризики, на які посилався прокурор та цілком забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст. 187 КК України є передчасною та невірною, оскільки обставини нібито вчинення обвинуваченим вказаного правопорушення викладені в обвинувальному акті суперечать матеріалам досудового розслідування, показам свідків допитаних в судовому засіданні.

На думку захисника, суд першої інстанції, не врахував того, що стороною обвинувачення не було доведено продовження існування ризиків, що передбачені ст.177 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , судом не було враховано наявність у нього міцних соціальних звязків, оскільки на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що спростовує ризик переховування від слідства та суду.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не переховувався від правоохоронних органів, нікуди не тікав, був затриманий за місцем свого проживання, а тому перебування обвинуваченого під домашнім арештом із носінням електронного засобу контролю, зробить повністю неможливим переховування від органів досудового розслідування та суду.

Ризик впливу на потерпілу та свідків є неможливий, оскільки були допитані всі свідки сторони обвинувачення і кожен з них попереджався про кримінальну відповідальність про відмову від дачі показань чи завідомо неправдивих показань, що засвідчено у протоколах допиту.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порушення вимог ч.1 ст. 183 КПК України помилкового дійшов висновку, що прокурором було доведено, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000220 від 19.07.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, перебуває на розгляді у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 є передчасною є безпідставними.

На стадії вирішення питання про продовження запобіжного заходу, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, та в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора викладені у клопотанні про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та обґрунтовано прийшов до висновків про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що оцінка ризику втечі підсудного має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Приймаючи рішення щодо продовження запобіжного заходу, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного, тяжкого злочину пов`язаного з нападом в тому числі на малолітню дитину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, знову вчинив злочин в період іспитового строку, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, тому може переховуватися від суду, чинити тиск на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд першої інстанції дав оцінку посиланням захисника на те, що вже відсутній ризик впливу на потерпілих, свідків, оскільки допитано потерпілих та з урахуванням того, що серед потерпілих є малолітня дитина , є свідки, які ще не допитані судом в судовому засіданні, дійшов висновку, що ризик продовжує існувати.

Крім того, звернуто увагу судом на те, що обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, перебуваючи під дією іншого запобіжного заходу, останній може створити умови та обставини з метою уникнення кримінальної відповідальності, так як висунуто обвинувачення у вчиненні умисного тяжкого злочину пов`язаного з нападом в тому числі на малолітню дитину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.

Також суд врахував наявність у обвинуваченого на утриманні трьох малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мотивуючи рішення щодо ризику втечі щодо обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого триває, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.

Твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими

Вказуючи про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, захисник фактично погоджується з наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на думку апеляційного суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Підстави для скасування ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4