ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 626/275/21 Номер провадження 11-кп/814/919/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури на вирок Харківського районного суду Харківської області від 22 липня 2021 року , щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Байгул, Чернишевського району Читинської області РФ, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого , не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч. 2 ст. 115 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),-

обвинуваченого ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції),-

захисника ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и в:
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 22 липня 2021 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Початок строку покарання визначено рахувати з 12 листопада 2020 року та зараховано у строк покарання час перебування під вартою.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на його користь 5295 грн. майнової та 50000 грн. моральної шкоди. В іншій частині стягнення майнової шкоди відмовлено.

Скасовано арешт на майно. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду , ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за вчинення умисного вбивства, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову скоїв умисний особливо тяжкий злочин при наступних обставинах.

11.11.2020 в період часу з 17 години 30 хвилин по 23 годину 46 хвилин, під час спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за місцем їхнього мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , між останніми виникла сварка, в ході якої на грунті неприязних відносин у ОСОБА_6 раптово виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , знаходячись у приміщенні кухні житлового будинку за вищевказаною адресою, кухонним ножом наніс останньому не менше 12 ударів в область шиї, грудної клітини, живота та сідниць, заподіявши своїми умисними діями ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: дві колото-різані рани шиї, дві колото-різані рани передньої та одна задньої поверхні грудної клітини, колото-різану рану черевної порожнини; п`ять колото-різаних ран лівої сідниці та дефект м`яких тканин правої сідниці. Рана на передній поверхні шиї, рана лівої ключиці, рана, яка знаходиться на передій поверхні грудної клітини праворуч, проникають в плевральні порожнини. Рана, яка знаходиться на передній поверхні грудної клітини в середньому відділі по навкологрудній лінії зліва, проникає в плевральну та черевну порожнини. Рана, яка знаходиться на 1,5 см донизу від пупка вліво, проникає в черевну порожнину. Рани, які знаходяться в проекції хребта на відстані 17,0 см донизу від остистого відростку І грудного хребця, в поперековій ділянці, з переходом на ліву сідницю, в області зовнішнього квадранта лівої сідниці на 2,0 см праворуч від правого кінця попередньої рани, на 1,5 см донизу від попередньої рани, на 0,7 см вправо та паралельно розташована відносно попередньої рани, на 0,4 см вправо від попередньої рани, є непроникаючими. Всі проникаючі рани в плевральні та черевну порожнини за ступенем тяжкості мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя.

Внаслідок заподіяння вищевказаних тілесних ушкоджень , що знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку зі злочинними діями ОСОБА_6 , ОСОБА_10 помер на місці.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Харківського районного суду Харківської області від 22 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок , яким призначити ОСОБА_6 покарання за п. 134 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

На переконання принесеної апеляції прокурор вказує, що судом не вказує попередні судимості ОСОБА_6 , вчинення злочину після проходження незначного проміжку часу від звільнення з місць позбавлення волі.

Прокурор вважає , що враховуючи схильність ОСОБА_6 до вчинення злочинів , його антисоціальну поведінку , стійку злочинну спрямованість , характер вчиненого злочину ( 12 ножових поранень) , вчинення злочину щодо особи похилого віку , перебування у стані алкогольного сп`яніння , відсутність відшкодування завданих збитків , мінімальне покарання у виді 11 років позбавлення волі є недостатнім.

Позиція учасників судового провадження в апеляційному суді
В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Обвинувачений та адвокат заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за який він засуджений , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Фактичні обставини по справі в апеляційній скарзі не оспорюються, не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до положень ст.404 ч.1 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не може з ними погодитись.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігнаня вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору конкретного строку покарання в межах санкції статті, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про визначення конкретного строку покарання.

Як вбачається із матеріалів провадження, призначаючи обвинуваченому покарання та визначаючи його конкретний строк, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставину, що пом`якшує покарання, якою суд визнав щире каяття, обставини, що обтяжують покарання, якими суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку та у стані алкогольного сп`яніння.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора в контексті вочевидь несправедливого, як на його думку, призначення покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Якщо звернутись до апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного покарання, то в ній наводяться ті самі обставини щодо особи обвинуваченого, які і були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання і доводи про незгоду з призначеним покаранням фактично зводяться до тверджень про порушення принципу достатності. Однак при цьому сторона обвинувачення не наводить обґрунтування неспівмірності призначеного покарання характеру діянь. Не наведено таких переконливих аргументів і в судовому засіданні при здійсненні апеляційного провадження.

В контексті доводів апеляційної скарги колегія суддів також звертає увагу, що визнаючи обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, суд першої інстанції навів обставини, які про це свідчать. Переконливих спростувань цьому в апеляції прокурора не наводиться.

Звертає увагу колегія суддів також і на те, що призначене обвинуваченому покарання не є найнижчим згідно санкції статті, яка передбачає покарання від 8 до 15 років позбавлення волі.

Не наводиться в апеляції прокурора також переконливих доводів, чому обвинуваченому має бути призначене максимальне строкове покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає призначене обвинуваченому покарання необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів і не вбачає правових підстав вважати призначене особі покарання явно несправедливим через м`якість і таким що суперечить його меті та загальним засадам.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства колегією суддів не встановлено.

Вирок суду відповідає приписам статті 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду -без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення, а вирок Харківського районного суду Харківської області від 22 липня 2021 року , щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4