13.01.2023 363/1138/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Вишгороді у відкритому судовому засіданні угоду про визнання винуватості від 13.01.2023 року в кримінальному провадженні № 0000084 щодо

ОСОБА_4 ,

уродженки с. Виконю Аникшчяйського району Республіки Литва, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи посаду старшого телефоніста групи телефонного зв`язку відділення телефонного та відео зв`язку центру телефонного та радіозв`язку стаціонарного вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2. З, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) без поважних причин, в умовах воєнного стану, 05.03.2022 близько 14 год. не з`явилася вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується в АДРЕСА_2 та виїхала в напрямку західного державного кордону та 06.03.2022 року близько 23 год. перетнула державний кордон України в пункті пропуску «Рава-Руська» з метою виїзду до Республіки Литва.

У подальшому, 19.03.2022 старший солдат ОСОБА_4 19.03.2022 року перетнула державний кордон України та повернулася до тимчасового пункту дислокації вказаної військової частини.

13.01.2023 року між прокурором та обвинуваченою за участю захисника укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої обвинувачена повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного вище діяння.

Сторони визначили призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

За змістом угоди обвинувачений усвідомлює і розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження даної угоди для її сторін є:

-обмеження прав прокурора, обвинуваченого на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України;

-відмова обвинуваченого від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинувачена усвідомлює, що в разі невиконання нею угоди про визнання винуватості, прокурор відповідно до ст. 476 КПК України упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності має право звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та здійснення судового розгляду у межах кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачена усвідомлює, що умисне невиконання даної угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

У суді обвинувачена ОСОБА_4 , цілком розуміючи свої процесуальні права, наслідки укладання та затвердження цієї угоди, а також характер висунутого обвинувачення, погоджуючись з його кваліфікуючими ознаками та визнаючи вину, підтримала умови вказаної угоди і просила про її затвердження, пояснивши, що вивозила за кордон хвору доньку, яку ніхто крім неї не міг супроводити. Прокурор та захисник висловилися про затвердження цієї угоди. Суд переконався в добровільності позиції сторін.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчиненого вперше, а також внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Суд при затвердженні погодженої міри покарання враховує характер та ступінь вчиненого ОСОБА_4 тяжкого злочину, конкретні обставини його вчинення, незначну тривалість кримінального правопорушення, те, що вона визнала свою вину, за місцем служби характеризується позитивно, не судима, враховує його вік, сімейний стан, та збіг тяжких сімейних обставин на фоні раптового повномасштабного російського вторгнення, необхідність врятування хворої доньки.

З огляду на викладене, з урахуванням даних про особу винної, відсутність обставин, що обтяжують її покарання згідно ст. 67 КК України, наявності двох пом`якшуючих покарання обставин, що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і обумовлює підстави до призначення покарання відповідно до ст. 69 КК України.

З викладених підстав суд вважає, що вказані обставини в своїй сукупності дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, і це має стати достатнім для її виправлення й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому суд вважає необхідним і можливим призначити ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України погоджене сторонами покарання відповідно до умов угоди про визначення винуватості та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу.

Визначене в угоді покарання відповідає вимогам ст.ст. 65, 69 КК України.

Отже укладена між сторонами угода про визнання винуватості відповідає положенням статей 53, 65, 69, 407 КК України і має бути затверджена.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 374, 468-476 КПК України,

ухвалив:

угоду про визнання винуватості укладену 13 січня 2023 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 затвердити.

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і за цим законом на підставі ст. 69 КК України призначити їй узгоджене сторонами покарання штраф в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд Київської області.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя