Справа №575/98/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/814/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 22.12.2021 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, з повною загальною середньою освітою, не працюючої, не одруженої, мешканки: АДРЕСА_1 , раніше судимої, останній раз:

-06 травня 2020 року Великописарівським районним судом Сумської області за ст.389-2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнена на підставі ст..75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст.304 КК України, та відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в якій вона просила вирок Великописарівського районного суду Сумської області за обвинуваченням ОСОБА_9 змінити та призначити їй за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, застосувавши ст..69 КК України. Звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, застосувавши ст..79 КК України.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і за цим законом призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки.

Відповідно ст.104 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Відповідно до ст.76 КК України поклалено на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.304, ч.3 ст.185 КК України і за цим законом призначено покарання:

-за ч.1 ст.304 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців;

- за ч.3 ст.185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців.

Остаточне покарання ОСОБА_9 призначено за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за вироком Великописарівського районного суду Сумської області від 06 травня 2020 року за ст.389-2 КК України - один місяць позбавлення волі.

До відбуття ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки сім місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту її затримання.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 вважала вирок надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Вказувала, що обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 є визнання вини в повному обсязі, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, обвинувачена повністю відшкодувала потерпілій заподіяну шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання.

Зазначала, що судом не взято до уваги того факту, що ОСОБА_9 має малолітню дитину до семи років сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наголошувала, що в період розгляду кримінального провадження та на момент прийняття рішення дитина ОСОБА_9 перебувала в дитячому закладі, але на день подачі апеляційної скарги обвинувачена отримала дозвіл на повернення малолітньої дитини ОСОБА_12 до біологічної матері ОСОБА_9 .

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Разом з тим, 18 лютого 2022 року від прокурора надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , в яких він просив вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Крім цього, 05 жовтня 2022 року від захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 також надійшли заперечення апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року, в яких він просив вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а якщо суд дійде до висновку про зміну оскаржуваного вироку, не погіршувати становище ОСОБА_10 .

Як встановлено судом першої інстанції обвинувачена ОСОБА_9 27 січня 2021 року запропонувала неповнолітньому ОСОБА_10 вчинити крадіжку грошових коштів з будинку по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_13 . При цьому добре знала, що він є неповнолітнім. З метою викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, 27 січня 2021 року близько 19 години 30 хвилин, за попередньою змовою та разом з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_10 , обвинувачена ОСОБА_9 , діючи за раніше узгодженим планом, через відчинену хвіртку зайшла на подвір`я вищевказаного господарства та постукавши у вікно будинку попросила вийти потерпілу ОСОБА_13 з будинку, а в подальшому відвела її як можна далі від будинку. В цей час обвинувачений ОСОБА_10 , користуючись відсутністю потерпілої ОСОБА_13 у будинку, непомітно проник до будинку, де з шафи однієї з кімнат, таємно викрав кошти в сумі 2800 гривень та залишив будинок. Потерпілій ОСОБА_13 спричинили матеріальну шкоду на вищевказану суму. Викраденим розпорядились на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_10 своїми умисними, протиправними, суспільно-небезпечними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми умисними, протиправними, суспільно-небезпечними діями, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена за попередньою змовою групою осіб, повторно, та вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.304 КК України, тобто втягнення неповнолітнього у протиправну діяльність.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , прокурора, яка заперечила проти вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційних скарг, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи вироком суду було визнано винуватими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , разом з тим, вирок суду оскаржує тільки захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , яка не погоджувався з вироком суду в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_9 покарання і просила його змінити та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, застосувавши ст..69 КК України та звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, застосувавши ст..79 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 правильність правової кваліфікації її дій за ч.1 ст.304, ч.3 ст.185 КК України і ОСОБА_10 та правильність правової кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, викладених у вироку, захисником обвинуваченої ОСОБА_9 в апеляційній скарзі не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо призначеного обвинуваченій ОСОБА_9 покарання, з яким її захисник не погоджувалася, вважала суворим і просила застосувати до неї ст..69 КК України та звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, застосувавши ст.79 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно з вимогами ст. 79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Щодо призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_9 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, належним чином враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченої.

Так, при призначенні покарання судом належним чином враховано особу обвинуваченої, те, що вона за місцем проживання характеризується задовільно, щиро кається у вчиненому, має малолітню дитину, яка за заявою обвинуваченої перебуває у дитячому закладі, раніше засуджувалась, добровільно відшкодувала заподіяну потерпілій шкоду.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_9 покарання у межах санкції ст.185 ч.3, ст.304 ч.1 КК України на підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Остаточне покарання ОСОБА_9 суд призначив на підставі ст.71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за вироком Великописарівського районного суду Сумської області від 06 травня 2020 року за ст.389-2 КК України, яким вона визнана винуватою та засуджена до одного року шести місяців позбавлення волі, звільнена на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком на один рік з покладенням обов`язків, визначених ст.76 КК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції, у відповідності вимог ст. ст. 50, 65 КК України, у вироку належним чином мотивував підстави прийнятого судового рішення, у зв`язку з чим доводи захисника обвинуваченої про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість, в цій частині є безпідставними.

Щодо доводів захисника про застосування відносно ОСОБА_9 положень ст. 69 КК України та положень ст..79 КК України, оскільки обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 є визнання вини в повному обсязі, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, обвинувачена повністю відшкодувала потерпілій заподіяну шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання, ОСОБА_9 має малолітню дитину до семи років сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка в період розгляду кримінального провадження та на момент прийняття рішення дитина ОСОБА_9 перебувала в дитячому закладі, але на день подачі апеляційної скарги обвинувачена отримала дозвіл на повернення малолітньої дитини ОСОБА_12 до біологічної матері ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, застосування ст.69 КК України є правом суду, а не його обов`язком при вирішенні судом питання про призначення покарання, оскільки суд при цьому повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та особу винного.

Крім цього, рішення суду для звільнення особи від відбування покарання є також не обов`язком суду, а його правом, в тому разі коли суд встановить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства, що обвинувачений може стати на шлях виправлення не будучи позбавленим волі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто, для переходу до іншого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, згідно з ст. 69 КК України, необхідна наявність двох підстав: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) наявність обставин, що певним чином позитивно характеризують винного.

Судом першої інстанції встановлено обставини, що пом`якшують покарання, але цих обставин недостатньо для застосування вимог ст. 69 КК України та ст..79 КК України при призначенні покарання.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_9 раніше судима, вчинила злочин в період іспитового строку, відносно особи похилого віку (потерпіла 1938 року народження), також залучила до вчинення злочину неповнолітню особу, її малолітня дитина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , впродовж розгляду справи в суді, знаходилась в дитячому закладі за заявою обвинуваченої.

З вироку суду вбачається, що за інкриміновані їй злочини: за ч.1 ст.304 КК України суд призначив їй покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, що є ближчим до мінімального покарання за санкцією ч.1 ст.304 КК України, яка надає право призначити особі покарання від 3 до 7 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України три роки позбавлення волі, що також є мінімальним покаранням за санкцією ч.3 ст.185 КК України, яка надає право призначити особі покарання від 3 до 6 років позбавлення волі.

Тому посилання захисника обвинуваченої як на підстави застосування відносно неї положень ст..69 КК України, призначення їй покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті інкримінованого злочину (визнання вини, щирого каяття, відсутність претензій потерпілої) та застосування положень ст.79 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням жінок, які мають дітей віком до семи років, колегія суддів вважає безпідставними та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 .

До аналізу призначення покарання іншому обвинуваченому ОСОБА_10 колегія суддів не вдається, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК України.

Істотних порушень норм КПК України, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 21 грудня 2021 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_15