Справа № 525/1564/20
Провадження № 1-кп/525/11/2023

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2023 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області кримінальне провадження, зареєстроване 15.07.2020 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000237 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , особи з інвалідністю ІІ групи, раніше судимого:

-01.07.1998 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 140, ст. 44 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік;

-01.06.1999 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 81, ст. 44 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;

-17.04.2001 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-29.06.2004 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 289 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 08.10.2004 Апеляційним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 289, 69 КК України до 5 років позбавлення волі;

-11.02.2009 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

-16.06.2010 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ст. 395, ч. 4 ст. 70 КК України до45 років позбавлення волі;

-25.08.2015 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 01.11.2019 по відбуттю покарання;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

Повторно, у період часу з 01 липня 2020 року по 13 липня 2020 року, точної дати в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи у домоволодінні потерпілого ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , під дією раптово виниклого умислу направленого на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю власника та інших сторонніх осіб, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, протиправно, з приміщення літньої кухні зі столу викрав електродриль вартістю, згідно висновку експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України №1641, 516 грн. 67 коп., який належить потерпілому ОСОБА_8 .

Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, продавши електродриль ОСОБА_10 , чим довів свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна до кінця, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на суму 516 грн. 67 коп.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненого, за наступних обставин.

Повторно, у кінці червня 2020 року, точної дати у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , правомірно перебуваючи у приміщенні спальної кімнати житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , у якому проживає ОСОБА_11 , побачив на підлозі точильний станок «Темп», який належить потерпілій ОСОБА_12 .

Під дією раптово виниклого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, переслідуючи корисливі мотиви, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника і сторонніх осіб, знаючи, що за ним ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, викрав точильний станок марки "Темп" вартістю, згідно висновку експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України №1643 від 27.07.2020, 1400 гривень.

Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим довівши свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна до кінця, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальних збитків на суму 1400 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 своєї вини у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що кримінальні правопорушення він не вчиняв, кримінальна справа відносно нього сфабрикована працівниками поліції. Пояснив, що у той час, коли нібито були вчинені кримінальні правопорушення, він перебував у неадекватному стані через постійне вживання алкоголю. Підписував документи, які йому давали працівники поліції не читаючи. Щодо обставин викрадення майна у потерпілого ОСОБА_8 повідомив суду, що у час, коли було вчинено крадіжку він проживав у домі у потерпілого, мав з ним приятельські стосунки, вони разом працювали. Він, з дозволу ОСОБА_8 , міг у будь-який час брати інструменти, які належать останньому, для особистих потреб. Потерпілий ОСОБА_8 заяву про викрадення майна писав у присутності обвинуваченого під тиском працівників поліції. Повідомив, що дійсно свідок ОСОБА_10 у його присутності придбав у ОСОБА_13 дриль за 50 гривень, що то була за дриль та де її взяв ОСОБА_13 обвинуваченому не відомо. На наступний день він перебував за місцем проживання ОСОБА_14 та вони разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_13 вживали алкогольні напої, приїхали працівники поліції та дали підписати документ, з їх слів про те, що він підтверджував, що дриль, яку придбав ОСОБА_10 не крадена. Він підписав. Зазначає, що крадіжки він не вчиняв, оскільки мав право брати інструменти, що належать ОСОБА_8 , неодноразово брав без присутності власника, у тому числі дриль, завжди повертав. Щодо викрадення точила, у потерпілої ОСОБА_12 , зазначає, що він точила не крав. До нього додому приїхали працівники поліції та привезли точило, поклали його на землю біля двору, після чого покликали понятих та склали акт добровільної видачі, нібито він видав добровільно працівникам поліції точило. Він підписав документи, після того, як працівники поліції сказали, що це його пояснення, що він точила не брав. Вважає, що свідок ОСОБА_11 , будучи особою, яка зловживає алкогольними напоями, на прохання працівників поліції повідомила неправдиву інформацію щодо крадіжки, зазначає, що вона є потерпілою у багатьох кримінальних справах.

Захисник адвокат ОСОБА_6 посилаючись на недоведеність вини обвинуваченого, просив кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

По епізоду викрадення майна у потерпілого ОСОБА_8 вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується сукупністю доказів зібраних під час досудового розслідування та досліджених безпосередньо судом.

Показами потерпілого ОСОБА_8 у судовому засіданні, який суду повідомив, що до нього додому приїхали працівники поліції та показали на телефоні фото дрилі, запитали, чи він його. Він пішов до приміщення, яке використовує, як майстерню, за місцем власного проживання та виявив, що дійсно у нього пропав дриль. До цього його відсутності потерпілий не помітив. Він того ж дня написав заяву до правоохоронних органів про крадіжку. Повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_5 він перебуває у приятельських відносинах, він неодноразово дозволяв обвинуваченому брати його електроінструмент. Доступ до них ОСОБА_5 мав, міг брати електроінструменти і тоді, коли його не було вдома. Чи брав електродриль обвинувачений цього разу, йому не відомо. Дозволів на передачу у користування чи продаж електроінструменту потерпілий обвинуваченому не надавав. Від працівників поліції довідався, що дриль викрав ОСОБА_5 та продав його ОСОБА_10 . Коли саме дриль пропав з його домоволодіння повідомити не може, де він знаходився на момент зникнення, точно вказати не може, він міг лежати у приміщенні майстерні або на вулиці, поруч з майстернею, він часто лишає електроінструменти на подвір`ї. Стверджувати, що дриль взяв саме ОСОБА_5 не може. Додатково повідомив, що ОСОБА_10 видав працівникам поліції дриль, а він впізнав у ньому свій дриль по шнуру, який особисто переробляв. Пізніше працівники поліції повернули йому дриль, але інструмент виявився у неробочому стані. Жодних претензій до обвинуваченого він не має.

Показами свідка ОСОБА_10 , який повідомив суду, що влітку 2020 року, точної дати він не пам`ятає, до нього завітав ОСОБА_5 з пропозицією придбати дриль, бо йому дуже потрібні були гроші. Що це за дриль та де обвинувачений його взяв потерпілому не відомо. Він спочатку відмовився. Пізніше у цей же день, крім обвинуваченого, йому пропонували придбати дриль ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , вони говорили, що ОСОБА_5 потрібні гроші. Після довгих умовлянь, він погодився придбати електроінструмент, оскільки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 знає по сусідські, придбав його за 200 грн. На момент придбання він був у робочому стані. Потім з`ясувалося, що інструмент крадений. На дрилі була нестандартна намотка кабелю, потерпілий ОСОБА_8 саме за цією ознакою впізнав свій інструмент. На момент його придбання вважав, що інструмент належить саме обвинуваченому. Днів через три чи чотири приїхали працівники поліції та повідомили, що дриль крадений, вилучили його.

Показами свідка ОСОБА_14 , який повідомив суду, що подія відбувалася давно, більше року тому, він, обвинувачений ОСОБА_5 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 сиділи в гаражі в ОСОБА_5 , вживали алкогольні напої. Обвинувачений ОСОБА_5 запитав чи не знає він когось, кому можна продати дриль. Він зателефонував ОСОБА_10 та домовився про зустріч. Дриль обвинувачений виніс з будинку у якому проживає. ОСОБА_10 оглянув інструмент та погодився придбати його, дав за нього обвинуваченому 200 грн.

Показами свідка ОСОБА_16 , який підтвердив, що він був понятим під час проведення огляду місця події у будинковолодінні ОСОБА_8 , точної дати не пам`ятає. Потерпілий ОСОБА_8 розповідав, що у нього з сараю викрали дриль, показував, звідки саме було здійснено крадіжку. ОСОБА_8 не говорив, що дозволяв ОСОБА_5 брати його. ОСОБА_5 особисто йому повідомив, що це він взяв дриль. Під час огляду дрилі він також був присутній, ОСОБА_10 віддав дриль поліцейським.

Показами свідка ОСОБА_13 , який повідомив суду, що ОСОБА_8 знає, бував у нього вдома. Чув, що у нього щось вкрали, що саме не знає. ОСОБА_10 знає, не пам`ятає, чи міг він ходити до нього продавати дриль.

Письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства, та дослідженими безпосередньо судом, а саме:

-витягом з ЄРДР від 15.07.2020 номер кримінального провадження 0000237, відповідно до якого, 15.07.2020 до Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 про те, що невідома особа, шляхом відчинення вхідних дверей, проникла до підсобного приміщення домоволодіння в якому він проживає за вищевказаною адресою, звідки викрала електродриль сірого кольору, чим завдала йому матеріальних збитків, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 3 ст. 185 КК України ( а.с. 7 т.2);

-рапортом чергового поліцейського Великобагачанського ВП ОСОБА_17 про те, що 15.07.2020 о 16 год. 20 хв. надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що 15.07.2020 о 16 год. 19 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , два тижні тому, невідома особа викрала з майстерні електродриль сірого кольору. Заявник ОСОБА_8 ( а.с. 8 т.2);

-заявою ОСОБА_8 від 15.07.2020, який будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, звертався до начальника Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області з проханням притягти до кримінальної відповідальності невідому йому особу, яка у період часу з 01.07.2020 по 13.07.2020 з приміщення літньої кухні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , викрала бувшу у вжитку електричну дриль, чим завдала матеріальних збитків на суму близько 500 грн. ( а.с. 9 т.2);

-заявою ОСОБА_8 від 15.07.2020, про надання добровільної згоди працівникам поліції Великобагачанського ВП на огляд домоволодіння де він проживає: АДРЕСА_2 ( а.с. 10 т.2);

-протоколом огляду місця події від 15.07.2020 та фототаблицею до нього, згідно якого слідчим СВ Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_18 , у присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , з участю потерпілого ОСОБА_8 , було проведено огляд домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Було оглянуто загальний вигляд домогосподарства та приміщення літньої кухні, у ході огляду місця події потерпілий ОСОБА_8 вказав на металевий стіл, який знаходився у приміщенні літньої кухні, звідки було здійснено крадіжку електричного дриля, повідомив, що він у вчиненні крадіжки підозрює ОСОБА_5 , який був на місці проведення огляду. Протокол огляду місця події підписаний всіма учасниками слідчої дії без зауважень ( а.с. 11-17 т. 2);

-протоколом огляду від 15.07.2020 з фототаблицею до нього, згідно якого по вул. Набережна в селищі Велика Багачка ОСОБА_10 у присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , добровільно на вимогу працівників поліції видав ручний електричний дриль сірого кольору та було проведено його огляд. У ході огляду ОСОБА_10 пояснив, що дану дриль він близько двох тижнів тому придбав у знайомого ОСОБА_5 за 200 грн. Дриль після огляду було поміщено до пакету та опечатано ( а.с. 18-22 т. 2);

-постановою слідчого від 15.07.2020 згідно якої електричну дриль в корпусі сірого кольору з написом «ИНТЕРСКОЛ ДУ 580 ЭР» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та постановлено передати власнику ( потерпілому ОСОБА_8 ) після проведення необхідних експертиз ( а.с. 23 т. 2);

-постановою слідчого про призначення товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні від 16.07.2020 ( а.с. 25 т. 2);

-висновком експерта №1641 від 27.07.2020, згідно якого ринкова вартість наданого на дослідження електродриля на момент дослідження ( 23.07.2020) може становити 516, 67 грн. (а.с. 28-34 т. 2);

-зберігальною розпискою ОСОБА_8 , який отримав від працівників поліції викрадений електродриль, який зобов`язався зберігати до вирішення питання по суті ( а.с. 65 т.2);

-актом судово-психіатричного експерта №422 від 01.12.2020, згідно якого ОСОБА_5 на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності чи іншого хворобливого стану психіки, а виявляє ознаки вродженого недоумства у вигляді легкої розумової відсталості. У період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних діянь, ОСОБА_5 будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав і не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності. Ступінь наявного у підекспертного вродженого недоумства є таким, що не позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованих протиправних діянь, і не позбавляє здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. ОСОБА_5 під дію ч. ч. 2, 3 ст. 19, ст. 20 КК України не підпадає, може постати перед слідством та судом, застосування заходів медичного характеру на даний час не потребує ( а.с. 66-71 т. 2);

-повідомленням про підозру від 18.08.2020, згідно якого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №20000237 від 15.07.2020 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України за фактом викрадення майна у потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_8 ( а.с. 82-83 т. 2);

-постановою про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_5 від 01.10.2020 ( а.с. 72-73 т. 2);

-повідомленням Великобагачанського ВП №8612/115/112/01-2020 від 01.12.2020 про встановлення місця перебування підозрюваного ОСОБА_5 ( а.с. 74 т. 2);

-зобов`язанням ОСОБА_5 з`явитися до слідчого від 30.11.2020 ( а.с. 75 т. 23);

-постановою слідчого від 17.12.2020 про відновлення досудового розслідування ( а.с. 76 т. 2);

-заявами від 22.12.2020, згідно яких підозрюваний ОСОБА_5 від дачі показів та від проведення слідчих експериментів, відтворення відмовився ( а.с. 87, 88 т. 2);

-протоколом про надання доступу до матеріалів ( додаткових матеріалів) досудового розслідування від 22.12.2020, згідно якого обвинуваченому ОСОБА_5 та його захиснику адвокату ОСОБА_7 було надано доступ до матеріалів кримінального провадження, заяв та клопотань від сторони захисту не надійшло ( а.с. 77-78 т.2);

-підтвердженням про факт надання доступу до матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_5 та його захиснику адвокату ОСОБА_7 ( а.с. 79 т. 2);

-заявою обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про відсутність речових доказів чи документів, які вони мають намір використати як докази в суді від 22.12.2022 ( а.с. 81 т. 2).

Також судом були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 ( а.с. 95-129 т. 2; а.с. 58 т. 3).

Наведені вище докази є належними та допустимими, взаємопов`язаними та в своїй сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України. Усі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд вважає показання потерпілого та свідків правдивими і достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою та в повній мірі відповідають фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення і підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_5 , у частині того, що він не вчиняв кримінального правопорушення, та вважає їх обраним способом захисту, оскільки зазначені покази спростовуються сукупністю доказів зібраних по кримінальному провадженню під час досудового розслідування та досліджених судом.

Той факт, що потерпілий ОСОБА_8 раніше дозволяв обвинуваченому брати його електричні інструменти без його присутності не спростовують факту вчинення кримінального правопорушення. Те, що обвинувачений ОСОБА_5 продав майно потерпілого підтверджує, що наміру повертати його власнику він не мав.

Також суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_20 , вважає їх недопустимими доказами, оскільки відомості про подію кримінального правопорушення стали останньому відомі у ході проведення оперативно-розшукових дій, безпосереднім свідком подій він не був.

Суд приходить до переконання, що недоведеною є кваліфікуюча ознака вчиненого кримінального правопорушення, як незаконне проникнення до приміщення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака… передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище»… вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».

Так під час допиту потерпілого ОСОБА_8 у судовому засіданні, останній не зміг точно повідомити суду місце, де саме у його будинковолодінні знаходився електричний дриль на момент його викрадення, не заперечував, що останній міг знаходитися на подвір`ї біля приміщення, яке він використовує, як майстерню. Також потерпілий повідомив суду, що обвинувачений ОСОБА_5 мав вільний доступ до його помешкання, раніше брав електроінструменти та повертав без присутності власника. Також суд звертає увагу, що письмові докази, які були зібрані під час досудового розслідування та досліджені судом, вказують на приміщення літньої кухні, як на місце вчинення кримінального правопорушення, жодного доказу, який підтверджує неправомірність перебування у ньому обвинуваченого суду не надано. Зазначений факт потерпілим заперечується.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 має не зняту та не погашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України ( вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11.02.2009, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 14.10.2009).

Згідно примітки до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Статтею 32 КК України визначено, що повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинене повторно.

По епізоду викрадення майна у потерпілої ОСОБА_12 судом було досліджено сукупність доказів зібраних під час досудового розслідування, у обсязі, який наданий стороною обвинувачення, допитані свідки.

Потерпіла ОСОБА_12 у судове засідання під час розгляду справи в суді жодного разу не з`явилася, подала на адресу суду заяву у якій просила проводити розгляд справи без її участі, зазначила, що шкода завдана кримінальним правопорушенням їй відшкодована, при призначенні покарання покладалася на розсуд суду. Судом було використано усі процесуальні засоби, щодо виклику та допиту потерпілої у судовому засіданні. Через неявку потерпілої ОСОБА_12 у судове засідання, суд був позбавлений можливості перевірити істотні обставини по справі, які підлягають встановленню судом, зокрема про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Свідок ОСОБА_11 під час допиту у судовому засіданні повідомила суду, що заяву про вчинення кримінального правопорушення писала її мати ОСОБА_12 , про вчинення кримінального правопорушення, їй нічого не відомо. Зазначила, що точило належить її батькам, воно було у матері в гаражі за адресою: АДРЕСА_4 . У період коли трапилася крадіжка її в селищі Велика Багачка не було, на той час вона проживала в с. Суржки. Дійсно точило деякий час перебувало у неї вдома, але потім вона віддала його матері. Про зникнення точила дізналася від матері. У її матері з ОСОБА_5 були неприязні відносини.

Свідок ОСОБА_21 під час допиту у судовому засіданні суду пояснив, що кілька років тому, точної дати не пам`ятає, він був понятим при огляді. Він прийшов до будинковолодіння у якому проживала ОСОБА_11 , оглядали будинок, сарай. ОСОБА_11 говорила, що пропало точило, яке належить її матері, вона говорила, що міг викрасти її співмешканець. Хто був її співмешканцем на той час йому не відомо. На момент огляду справа біля будинку він бачив точильний станок, його це дуже здивувало, оскільки говорили, що вчинено крадіжку, а станок був. Це було електричне точило для точіння ножів з одним кругом. Під час проведення слідчої дії він зрозумів, що точило пропало з гаража матері ОСОБА_11 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду повідомила, що дати вона не пам`ятає, біля дому ОСОБА_23 ( мати обвинуваченого ОСОБА_5 ) стояла поліція. Працівники поліції запитали, чи може вона бути свідком, просили засвідчити, що вона бачила, якусь «залізяку»: точило чи наждак, сказали, що взяли в домі, особисто вона бачила на землі біля подвір`я матері обвинуваченого «залізяку», стверджувати, що це точило, вона не може. Підписала якісь документи, їх змісту вона не читала. Повідомила, що перебуває у дружніх відносинах з матір`ю обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду повідомив, що його запросили бути понятим, коли він прийшов, то побачив, що біля двору ОСОБА_5 лежало точило, де воно там взялося, йому не відомо, чи пояснював щось ОСОБА_5 не пам`ятає. Документи працівниками поліції складалися, він їх підписував.

Свідок ОСОБА_25 під час допиту в суді повідомив, що до нього, як до працівника поліції, який обслуговує територіальну громаду, звернулася ОСОБА_12 та повідомила, що з будинковолодіння дочки зникло точило. Потерпіла вказувала на обвинуваченого ОСОБА_5 , як особу, який міг вчинити крадіжку. Обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що точило взяв він та добровільно видав його працівникам поліції. Він особисто був присутній коли ОСОБА_5 з будинковолодіння у якому він проживає, з прибудови, виніс точило за ворота та видав працівникам поліції. Вилучення проводив слідчий.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що був слідчим слідчої групи по розслідуванню кримінальних правопорушень по факту викрадення майна у потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . Зазначив, що викрадений електроінструмент було добровільно видано свідком ОСОБА_10 , з його слів даний інструмент свідок придбав у ОСОБА_5 . Станок точильний добровільно видав обвинувачений ОСОБА_5 . Коли приїхали до ОСОБА_5 додому, останній у ході розмови повідомив, що воно йому не треба, особисто в руках з двору виніс точило та поклав його на землю, при цьому повідомив, що перебував у будинку ОСОБА_11 та взяв станок без дозволу. Під час проведення огляду місця події у потерпілого ОСОБА_8 також був присутній ОСОБА_5 , який показав звідки він викрав інструмент. Потерпілий ОСОБА_8 скаржився, що ОСОБА_5 уже його дістав, повідомляв, що бажає бути потерпілим у кримінальному провадженні, повідомляв, що не надавав дозволу обвинуваченому брати інструмент. Про те, що дриль знаходилася у ОСОБА_10 було встановлено у ході подворового обходу. ОСОБА_10 добровільно видав дриль, повідомив, що приніс її ОСОБА_5 , не пам`ятає, щоб свідок повідомляв, що приходив ще хтось.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_26 суду повідомив, що він проводив слідчу дію огляд місця події по факту викрадення електричного точила. Крадіжку було вчинено з домоволодіння свідка ОСОБА_11 , власником майна є ОСОБА_12 . Потерпіла повідомляла, що точило було на зберіганні у її дочки ОСОБА_11 , повідомляла, що підозрює ОСОБА_5 . Свідок ОСОБА_11 дала добровільну згоду на проведення огляду, показувала, звідки було здійснено крадіжку. На момент огляду на місці події точила не було. ОСОБА_11 також вказувала на ОСОБА_5 , як на особу, який міг здійснити крадіжку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що ОСОБА_11 знає особисто, вдома у неї бував, точильного станка ніколи не бачив. По обставинах кримінальних правопорушень йому нічого не відомо.

Досліджені письмові докази надані стороною обвинувачення:

-витяг з ЄРДР від 16.07.2020 номер кримінального провадження 0000007, відповідно до якого, у кінці червня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 , правомірно перебуваючи у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , таємно, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку точильного станка марки «Темп», який належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим завдав матеріальних збитків на суму 1500 грн., правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 185 КК України ( а.с. 35 т.2).

-заяву ОСОБА_12 від 16.07.2020, яка зверталася до начальника Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області з проханням розшукати та притягти до відповідальності невідому особу, яка у кінці червня 2020 року здійснила крадіжку станка марки «Темп» синьо-коричневого кольору, чим завдала матеріальних збитків на суму 1500 грн. Про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України попереджена (а.с. 36 т.2);

-заяву ОСОБА_11 від 17.07.2020, згідно якої вона надала добровільну згоду працівникам поліції провести огляд у її домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_3 у зв`язку з крадіжкою ( а.с. 37 т. 2);

-протокол огляду місця події від 17.07.2020 з фототаблицею, згідно якого дізнавачем СД Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_26 у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_27 , з участю власника ( користувача) ОСОБА_11 було проведено огляд домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , у ході якої було оглянуто загальний вигляд домогосподарства, приміщення житлового будинку та підсобних приміщень, у ході огляду місця події ОСОБА_11 повідомила, що з підсобного приміщення було викрадено електроточило марки «Темп» ( а.с. 45-50 т. 2);

-протокол огляду від 17.07.2020 з фототаблицею, у ході якого по АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_5 , у присутності понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_22 , добровільно виніс з домогосподарства АДРЕСА_1 , де він проживає та видав працівникам поліції електричне точило. Точило було оглянуто, вилучено та опечатано ( а.с. 51-54 т. 2);

-постанову дізнавача від 17.07.2020 про визнання точильного станка «Темп» речовим доказом у кримінальному провадженні, постановлено речовий доказ передати на зберігання потерпілій ОСОБА_12 після проведення судової товарознавчої експертизи ( а.с. 55 т. 2);

-висновок експерта №1643 від 27.07.2020 , згідно якого ринкова вартість точильного станка «Темп» станом на момент проведення експертизи ( 27.07.2020) може становити 1400 грн. ( а.с. 58-63 т.2);

-зберігальною розпискою ОСОБА_12 , яка отримала від працівників поліції викрадений шліфувальний станок, який зобов`язується зберігати до вирішення питання по суті ( а.с. 64 т. 2).

Суд, ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 368 КПК України, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду у справі № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

У рішенні від 30.06.2008 у справі №22978/05 «Гефген проти Німеччини» Європейський суд для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

У рішенні від 21.04.2011 по справі № 42310/04 «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Ст. 19 Конституції України визначає, що кожна особа зобов`язана діяти лише в межах та спосіб передбачений Конституцією та законами України.

В Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України (Справа N 1-31/2011) 20.10.2011 зазначається, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Таким чином, даючи офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, Конституційний Суд України виходить з того, що обвинувачення особи у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на доказах, одержаних у результаті порушення або обмеження її конституційних прав і свобод, крім випадків, у яких Основний Закон України допускає такі обмеження.

Конституційний Суд України вважає, що положення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, безпосередньо пов`язане з положенням частини першої цієї статті, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч. 2 ст. 17 КПК України.

Із досліджених матеріалів кримінального провадження встановлено, що 16.07.2020 до правоохоронних органів звернулася ОСОБА_12 з заявою про притягнення до відповідальності невідомої особи, яка здійснила крадіжку станка марки «Темп». Відомості до ЄРДР внесені 16.07.2020 по факту вчинення крадіжки ОСОБА_5 точильного станка «Темп», який належить ОСОБА_11 , заявником зазначено ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні заперечувала факт звернення до правоохоронних органів з приводу викрадення точильного станка «Темп», суду повідомила, що до поліції зверталася її мати ОСОБА_12 , про крадіжку вона дізналася від матері, обставини вчинення кримінального правопорушення їй не відомі.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Конституцією України заборонено проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч. 2 ст. 30). Відповідно до вимог ст. 13 КПК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Як виняток ч. 3 ст. 30 Конституції України передбачає, що у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті.

Тобто законодавцем, окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме ? можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Огляд місця події 17.07.2020 проводився за письмової згоди ОСОБА_11 .

З матеріалів справи встановлено, що місцем проведення огляду є будинковолодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , у будинковолодінні, що належить ОСОБА_29 .

Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що фактично є користувачем зазначеного житлового будинку та надавала дозвіл працівникам поліції провести огляд за місцем свого проживання по АДРЕСА_3 , але у іншому кримінальному провадженні, де вона була потерпілою.

Крім того, відповідно до обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується вчинення викрадення майна зі спальної кімнати житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , у той час, як відповідно до протоколу огляду місця події, свідок ОСОБА_11 вказує на підсобне приміщення будинковолодіння, як місце з якого було вчинено крадіжку.

За таких обставин, суд визнає протокол огляду місця події від 17.07.2020 недопустимим доказом у кримінальному провадженні.

Протокол огляду від 17.07.2020 у ході якого ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції електричне точило, суд визнає недопустимим доказом, оскільки зі змісту протоколу встановлено, що ОСОБА_5 не зазначений, як учасник зазначеної слідчої дії, останньому працівниками поліції не роз`яснювалися жодні права, зокрема положення ст. 63 Конституції України.

Поняті, які були присутні під час зазначеної слідчої дії стверджують, що вони не бачили видачі електричного точила ОСОБА_5 , лише бачили, як воно лежало на землі біля будинковолодіння останнього.

Покази свідків, працівників поліції ОСОБА_18 ОСОБА_26 , ОСОБА_25 суд визнає недопустимими доказами за аналогією доктрини «плодів отруєного дерева».

Таким чином, суд вважає, що у ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини щодо події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, по епізоду таємного викрадення чужого майна ( крадіжки) належного потерпілій ОСОБА_12 . А тому суд приходить до переконання про необхідність виправдання ОСОБА_5 у цій частині пред`явленого йому обвинувачення.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ст. 65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів. Так із матеріалів справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово засуджувався, має не зняту та не погашену судимість, у тому числі за кримінальні правопорушення, які не впливають на кваліфікацію дій, як повторність вчинення кримінального правопорушення.

Зазначена у обвинувальному акті обтяжуюча обставина вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, судом не враховується, оскільки у вчиненні кримінального правопорушення за фактом викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 вина обвинуваченого ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді недоведена.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

При обранні міри та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин, наявність обтяжуючої покарання обставини, відсутність пом`якшуючих відповідальність обставин, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, після звільнення з місць позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став, по місцю проживання характеризується позитивно, не працює, з 30.08.2022 йому встановлено другу групу інвалідності, матеріали досудової доповіді, згідно якої органом пробації визначено високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, з урахуванням думки потерпілого ОСОБА_8 , який повідомив, що збитки йому відшкодовані, претензій до обвинуваченого він не має. Суд вважає за необхідне, з дотриманням принципу «пропорційності», призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, остаточне покарання призначити з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, яке на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 судом не обирався, клопотань щодо застосування запобіжних заходів сторонами кримінального провадження не заявлено.

Цивільні позови по справі не заявлені.

По справі наявні судові витрати на залучення експертів на загальну суму 1307 грн. 60 коп.

Відповідно до положень ст. 122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи те, що суд прийшов до переконання про доведення вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні одного кримінального правопорушення, то судові витрати на залучення експерта підлягають частковому стягненню з останнього.

Таким чином підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта в сумі 653 грн. 80 коп. на проведення товарознавчої експертизи ( а.с. 27 т. 2).

Суд вирішує питання щодо речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.01.2022, визначити остаточне покарання у виді 8 ( восьми) років позбавлення волі.

У строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 зарахувати відбуте частково покарання за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.01.2022.

ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України ( за епізодом викрадення чужого майна ( крадіжки) у потерпілої ОСОБА_12 ) визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні: електричний дриль в корпусі сірого кольору з написом «ИНТЕРСКОЛ ДУ -580 ЭР», який був переданий потерпілому ОСОБА_8 та точильний станок «Темп», який був переданий ОСОБА_12 вважати повернутими власникам.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 653 ( шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1