Провадження № 1-о/761/2/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Києві заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2005 року за виключними обставинами,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5,

прокурора - ОСОБА_6,

захисника - ОСОБА_7,

засудженого - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява засудженого ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2005, яким ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України засуджений до довічного позбавлення волі.

26 листопада 2021 року провадження за вказаною заявою була призначена до судового розгляду

На обґрунтування заяви її ініціатор зазначив, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2005 у справі 1-19/2005 ОСОБА_1 визнаний винуватим за вчинення вищезазначених злочинів та засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.11.2005 вказаний вирок залишений без змін.

Заявник, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року у справі № 6-р(II)/2021 вважає, що вирок Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2005 є таким, що суперечить Конституції України в частині призначення покарання та підлягає перегляду за виключними обставинами для усунення істотних порушень норм процесуального та матеріального права.

Просив скасувати вказаний вирок в частині призначеного йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на певний строк, і звільнити його з місць позбавлення волі, обмежившись фактично відбутим строком позбавлення волі, оскільки він вже відбув 17 років такого покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 підтримав свою заяву з підстав викладених у ній та просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 підтримав думку засудженого.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення вказаної заяви.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши заяву засудженого та матеріали судової справи 1-19/05 у 6-ти томах, приходить до наступних висновків.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2005 у справі 1-19/2005 ОСОБА_1 визнаний винуватим за вчинення вищезазначених злочинів та засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів судової справи 1-19/05 (т. 6 а.с. 87) ОСОБА_1 не погоджуючись із вказаним вироком подав до Верховного Суду України касаційну скаргу на вирок, за наслідками розгляду якої ухвалою Верховного Суду України від 22.11.2005 вказаний вирок залишений без змін.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті б Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Такі особливі обставини передбачені ч. 1 ст. 459 КПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 459 КПК України виключними обставинами визнаються встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

Судом встановлено, що вимоги засудженого ОСОБА_1 в поданій заяві фактично зводяться до його незгоди з видом покарання, яке йому призначено, а саме довічним позбавленням волі, й вказує на те, що призначений йому вид покарання суперечить положенням Конституції України та вищевказаному рішенню Конституційного Суду України.

Однак такий висновок засудженого ОСОБА_1 є помилковим тлумаченням Рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 оскільки прямо суперечить змісту такого рішення виходячи з наступного.

Так, Рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення частини першої статті 81 КК України, частини першої статті 82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Однак, визнання неконституційними приписів ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України, не є підставою для перегляду вироку суду за виключними обставинами, оскільки вказані норми Загальної частини Кримінального кодексу України регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які, відповідно до положень ст. 537 КПК України, вирішуються судом під час виконання вироків в порядку, визначеному ст. 539 КПК України і не є підставою для скасування вироку суду.

Більш того суд звертає увагу на те, що твердження засудженого щодо того, що рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 покарання у вигляді довічного позбавлення волі визнано «незаконним і неконституційним» є безпідставними та такими, що прямо суперечать змісту зазначеного рішення.

Так у п. 4 вказаного рішення Конституційного Суду України зазначено, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Відповідно до п. 42 справа «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) Суд вказує, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, посилання засудженого ОСОБА_1 на Рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6р(ІІ)/2021, як на виключну обставину є безпідставним та помилковим, а відтак законних підстав для задоволення заяви засудженого колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заяву ОСОБА_1 про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2005 року за виключними обставинами слід залишити без задоволення.

В той же час, в частині вимог засудженого про заміну призначеного покарання покаранням на певний строк, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Водночас, відповідно до положень статті 539 КПК України дане питання вирішується місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Тому суд роз`яснює засудженому ОСОБА_1 його право звернутись з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким до відповідного суду за місцем відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 459, 467, 539, КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2005 року за виключними обставинами - залишити без задоволення.

На ухвалу суду протягом семи днів із дня її оголошення можуть бути подані апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Повний текст ухвали оголосити 18 листопада 2022 року о 15 год. 15 хв.

Судді: