Справа № 462/3084/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001351 від 19 квітня 2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Лісновичі, Городоцького району, Львівської області, українки, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , проживаючи на території Рудненської селищної ради, використовуючи своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, передбачене ч.1 ст.121 Земельного Кодексу України, відповідно до рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова Львівської області №413 від 24.12.2003 року, отримала безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 0, 0959 га для обслуговування житлового будинку, що по АДРЕСА_1 -Рудно на підставі поданих нею заяв про виділення земельної ділянки №К-421 від 18.12.2003, частину якої 08.08.2016 продала ОСОБА_7 за кошти в розмірі 231 000 (двісті тридцять одну тисячу гривень).

В подальшому ОСОБА_4 , достеменно знаючи, що нею використано передбачене ст.ст.116-121 Земельного Кодексу України право на безоплатну приватизацію земельної ділянки із категорії для будівництва та обслуговування житлового будинку, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, 11.05.2017 подала від свого імені заяву в Рудненську селищну раду, що знаходиться за адресою: м.Львів, смт.Рудно, вул.Короленка,1, з проханням виділити їй безоплатно земельну ділянку на території смт. Рудно, у якій зазначила, що раніше своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки не використовувала. На підставі вказаної заяви 15.05.2017 Рудненською селищною радою прийнято рішення №479 від 15.05.2017 про погодження гр. ОСОБА_4 місця розташування земельної ділянки № НОМЕР_1 , згідно затвердженого ПДПТ та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 . 20.07.2017 року ОСОБА_4 подала від свого імені заяву в Рудненську селищну раду з проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у її власність. На підставі даної заяви Рудненською селищною радою 21.07.2017 прийнято рішення №545 від 21.07.2017 року про затвердження гр. ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 , яким вирішено затвердити гр. ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати у власність земельну ділянку кадастровим номером :05:002:0172, площею 0,0600 га по АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння земельною ділянкою, кадастровий номер :05:002:0172, ОСОБА_4 , отримавши рішення Рудненської селищної ради №545 від 21.07.2017 подала його державному реєстратору ОСОБА_8 та підписала заяву про здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за собою, внаслідок чого 02.08.2017 за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку вартістю 442 230 (чотириста сорок дві тисячі двісті тридцять) гривень, чим завдано Рудненській селищній раді шкоду у великих розмірах на вказану суму.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.3 ст.190 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у інкримінованому їй злочині визнала повністю. Пояснила свої дії тим, що у зв`язку із хворобою чоловіка, його смертю, та в подальшому важкою своєю хворобою потребувала коштів та сусіди порадили їй звернутися до сільської ради за виділенням земельної ділянки. Зазначила, що якщо б їй було відомо про наслідки таких її дій, вона б ніколи цього не зробила. Щиро кається у вчиненому. Просить суворо не карати.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачена в судовому засіданні не оспорювала факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували.

Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає доведеним факт заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах, тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Обтяжуючих вину обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Суд визнає обставиною, яка пом`якшує вину обвинуваченої ОСОБА_4 , щире каяття.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого нею злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченої.

ОСОБА_4 у судовому засіданні визнала свою вину, у вчиненому розкаялася, раніше не судима, на обліку в лікаря психіатра та в лікаря нарколога не перебуває, не є особою з інвалідністю, і вважає за необхідне призначити їй покарання в межах санкції ч.3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

Разом з тим, суд, враховуючи обставини вчинення злочину, вік обвинуваченої, наявність у неї захворювань, на підтвердження яких стороною захисту подавалися виписки із медичної карти хворого, вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбування призначеного їй покарання, однак, в умовах здійснення контролю за подальшою її поведінкою при звільненні обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на неї обов`язків, передбачених законом при застосуванні ст. 75 КК України терміном, про який просила прокурор у судовому засіданні.

При визначенні міри покарання обвинуваченій, суд також враховує, що заподіяна вчиненим кримінальним правопорушенням майнова шкода у розмірі 442 230 грн., відшкодована шляхом повернення земельної ділянки у власність територіальної громади м.Львова, що підтвердила у судовому засіданні представник Львівської міської ради. Також представник Львівської міської ради зазначила, що у липні-серпні 2022 року ця ділянка була зареєстрована за територіальною громадою, що представник потерпілої просить врахувати при визначенні покарання ОСОБА_4 .

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У цій ситуації, про можливість належної соціалізації обвинуваченої та допустиму репутацію свідчить розкаяння у вчиненому, відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Тим паче, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Суд, керуючись ч.5 ст.128 КПК, ч.5 ст.257 ЦПК України, на підставі клопотання прокурора, залишає без розгляду цивільний позов, заявлений прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, в якому прокурор просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача Львівської міської ради 442 230, 00 гривень шкоди, завданої злочином.

Своє клопотання прокурор обгрунтувала ухваленням Залізничним районним судом м.Львова рішення від 28.06.2022 року, яким позов Франківської окружної прокуратури в інтересах держави до Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_9 про визнання недійсним рішення та договору, скасування державної реєстрації та припинення речового права задоволено, повернуто у власність територіальної громади міста Львова земельну ділянку площею 0,06 га (кадастровий номер: :05:002:0172), яка знаходиться на АДРЕСА_2 , яке долучила до матеріалів справи. Рішення набрало законної сили.

За вимогами ст. 124 КПК України із ОСОБА_4 належить стягнути на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 11 770, 45 грн. (3 925,25 грн. за проведення судової почеркознавчої експертизи №6/577 від 24.09.2019, 6 537,60 грн. за проведення судової оціночно-земельної експертизи від 28.04.2020, 1 307,60 грн. за проведення почеркознавчої експертизи №СЕ-19/114-21/6678-ПЧ від 27.04.2021).

Запобіжний захід до обвинуваченої в даному кримінальному провадженні не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Керуючись ст.ст.368-371,373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити їй іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк обчислювати відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати пов`язані із проведенням експертизи в сумі 11 770 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят) гривень 45 копійок.

Цивільний позов, заявлений прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої злочином залишити без розгляду.

Речові докази:

земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :05:002:0172) повернути власнику.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 14.04.2021 року на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :05:002:0172).

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1