Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/5293/21
Провадження №1-кп/523/563/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

28.02.2023 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

в присутності обвинуваченого (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028 від 04.01.2021р., за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янське? Василівського району Запорізької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні дитину 2001 року народження, не працюючого, маючого низку тяжких захворювань (підтверджується документально), зареєстрованого: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого: АДРЕСА_2 (оренда), раніше неодноразово судимого, останній раз:

-02.10.2013р. вироком Василівського райсуду Запорізької області за ч.1 ст.121 КК України до 3р. 6міс. позбавлення волі,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31.12.2020р., приблизно о 12год. 00хв., ОСОБА_6 знаходився біля будинку №3 , розташованого по вул. Давида Ойстраха в м. Одесі, де у нього, з метою особистого збагачення, виник противоправний умисел, направлений на незаконне заволодіння, належним ОСОБА_7 транспортним засобом - мопедом марки «YAMAXA», чорного кольору, вартістю 5000грн., який був припаркований біля вищевказаного будинку. Далі, ОСОБА_8 реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись в тому, що за ним ніхто не спостерігає, діючи повторно, взявшись за кермо мопеду, тим самим, встановивши контроль над транспортним засобом, при цьому, не маючи ані дійсного, ані уявного права володіння, розпорядження чи керування цим транспортним засобом, став штовхати зазначений мопед за допомогою фізичної сили з прилеглої території будинку, тим самим, незаконно заволодівши ним. В подальшому, ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись мопедом на власний розсуд, тим самим, спричинивши своїми діями ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 5000гривень.

В судовому засіданні, ОСОБА_8 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.2 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_10 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_9 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив новий умисний корисливий злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, офіційно не працюючого, розлученого, маючого на утриманні дитину 2001 року народження, маючого низку тяжких захворювань (підтверджується документально), маючого місце реєстрації та тимчасове місця проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання своєї вини, щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжкого матеріального становищу.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_9 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив новий умисний корисливий злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, офіційно не працюючого, розлученого, маючого на утриманні дитину 2001 року народження, маючого низку тяжких захворювань (підтверджується документально), маючого місце реєстрації та тимчасове місця проживання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання повне визнання своєї вини, щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжкого матеріального становищу та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України) без конфіскації майна.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкцією ч.2 ст.289 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили щодо ОСОБА_6 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши останнього з-під варти негайно. Зарахувати в строк відбуття покарання знаходження ОСОБА_9 під вартою з 10.10.2022р. до дня оголошення вироку.

Речові докази: медичну довідку, тимчасовий реєстраційний талон, перепустку на стоянку, талон, крило та обшивку від мопеду - повернути за належністю ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Головуючий суддя: ОСОБА_1