В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 542/676/22

провадження № 1-кп/542/8/23

09 лютого 2023 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

представник потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2022 за № 0000067 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пологи Низ Новосанжарського району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не є особою з інвалідністю, неповнолітніх дітей не має, на диспансерних обліках не перебуває, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 27 КК України, частиною 4 статті 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Руденківка Новосанжарського району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, офіційно не одруженого, не є особою з інвалідністю, неповнолітніх дітей не має, на диспансерних обліках не перебуває, не працюючого, раніше засудженого вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.11.2022 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510,00 грн, штраф сплачено 29.12.2022,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 4 та 5 статті 27 КК України, частиною 4 статті 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

27 квітня 2022 року близько 14:00 години, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 , яким було відомо, що на території України введено та діє воєнний стан, перебували в АДРЕСА_3 , де спільно розпивали спиртні напої. Під час цього, ОСОБА_5 запропонував присутньому ОСОБА_4 отримати незаконний прибуток шляхом вчинення крадіжки грошових коштів з будинку ОСОБА_6 , що розташований за адресою АДРЕСА_4 . ОСОБА_5 повідомив, що він має інформацію про те, що в будинку зберігається значна сума коштів, а на даний час власник ОСОБА_8 та його син ОСОБА_9 відсутні за місцем їх постійного проживання. На вказану пропозицію ОСОБА_4 погодився, тим самим вступивши з ОСОБА_5 у злочинну змову. В подальшому, в ході розмови розподілили між собою обов`язки, згідно з якими ОСОБА_4 повинен проникнути до будинку та вчинити крадіжку, а ОСОБА_5 повинен здійснювати зовнішнє спостереженням за будинком та територією господарства ОСОБА_6 , щоб ніхто не завадив вчиненню кримінального правопорушення. Потім ОСОБА_4 , знайшов на території господарства ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , знаряддя для вчинення злочину - металевий лом для віджиму вікна та шкарпетки для приховання слідів рук. Вказаний лом ОСОБА_4 помістив до рукава власної кофти, а шкарпетки до кишені.

Таким чином, вищезазначені особи заздалегідь, умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, до початку вчинення злочину домовились про спільне його вчинення, розподіливши між собою обов`язки щодо безпосередньої участі кожного у злочинній діяльності. В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , маючи кримінально протиправний умисел на вчинення крадіжки польовою дорогою вирушили до домогосподарства ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .

Прибувши до домогосподарства ОСОБА_6 , узгодивши ще раз подальші дії направлені на вчинення крадіжки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розділилися. ОСОБА_5 , знаходячись на грунтовій дорозі, на відстані близько 100 метрів від домогосподарства ОСОБА_6 , спостерігав за прилеглою територією та іншими особами, щоб ніхто не завадив вчиненню кримінального правопорушення. В свою чергу, ОСОБА_4 реалізовуючи кримінально-протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, будучи впевненими, що його ніхто не бачить, переліз через паркан та проник до огородженої території домоволодіння ОСОБА_6 . За допомогою заздалегідь підготовленого металевого лому, а також металевого штиря та пластикової поливалки, які знайшов на території домогосподарства потерпілого, шляхом віджиму пластикового вікна, проник до будинку. В одній з кімнат будинку, в шафі виявив грошові кошти в сумі 52500 грн та 17450 євро, які розділив на дві частини - одну поклав до кишені, іншу в сумку, після чого залишив будинок та підійшов до ОСОБА_5 . Відразу передав йому 2100 євро та 7000 грн, а також металевий лом, за допомогою якого проник до будинку та який в подальшому ОСОБА_5 викинув.

В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 викраденими грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завдали потерпілому матеріальну шкоду на суму 52500,00 грн та 17450 євро (відповідно до офіційного курсу Національного банку України євро до гривні станом на 27.04.2022 становить 544829,13 грн). Загальна сума викраденого у національній валюті складає 597329,13 грн, що становить 481,5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Позиція обвинувачених.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та за вказаних в обвинувальному акті обставинах. Пояснив, що дійсно, у квітні 2022 року він разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_11 перебували на території домогосподарства, що належить ОСОБА_10 , який є батьком ОСОБА_11 . Зазначив, що там ОСОБА_5 запропонував вчинити крадіжку грошей з будинку потерпілого ОСОБА_6 , на що ОСОБА_4 погодився. Після цього вони розподілили між собою обов`язки, відповідно до яких ОСОБА_4 повинен був проникнути до будинку потерпілого, знайти та забрати там кошти, а ОСОБА_5 в цей час повинен був стояти надворі, спостерігаючи за домогосподарством ОСОБА_6 та попередити про появу там інших осіб. Вказав, що на території домогосподарства батька ОСОБА_11 він знайшов лом та носки як засоби, необхідні для вчинення крадіжки. Зазначив, що будинок ОСОБА_6 знаходиться на відстані приблизно 0,5 км від місця, де вони домовились про вчинення крадіжки- домогосподарства ОСОБА_10 . Пояснив, що підійшовши до господарства потерпілого, він перестрибнув через паркан, постукав у двері- йому ніхто не відчинив. Після цього він відтиснув вікно та проник усередину будинку. Для того, щоб проникнути до будинку використовував металевий лом, який взяв у дворі ОСОБА_10 , а також металевий ломик та оприскувач, які знайшов на території двору ОСОБА_6 . У шафі знайшов грошові кошти у сумі 17450 євро та 52000,00 грн. Після цього, вийшовши з будинку, віддав частину цих грошей ОСОБА_5 , а саме: 2100 євро та 7000,00 грн, а також металевий лом для того, щоб ОСОБА_5 його викинув. Зазначив, що викрадені кошти витратив швидко. Водночас, в подальшому, під час судового розгляду кримінального провадження добровільно повністю відшкодував потерпілому завдану шкоду. Під час додаткового допиту обвинувачений ОСОБА_4 повідомив про те, що ОСОБА_11 не був весь час присутній під час розмови ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , коли вони планували вчинення крадіжки, однак, здогадувався про це. Але ОСОБА_11 відмовився приймати участь, оскільки не хотів порушувати закон та через те, що в нього вагітна дружина. Разом з тим, ОСОБА_4 повідомив, що під час вчинення крадіжки ОСОБА_11 повинен був перебувати на деякій відстані від домоволодіння ОСОБА_6 , щоб бачити звідти транспорт, який міг рухатись в сторону домоволодіння потерпілого. Однак, ОСОБА_11 пішов звідти. При цьому, ОСОБА_4 також повідомив, що після вчинення крадіжки він наздогнав ОСОБА_11 у лісі та дав йому гроші у сумі 100 євро та 5000,00 грн. ОСОБА_11 не відмовився взяти від ОСОБА_4 ці кошти та не запитував звідки вони у нього.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні ним кримінального правопорушення визнав повністю та суду повідомив про те, що 27 квітня 2022 року, він разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_11 перебували на території домоволодіння батька останнього. В ході розмови ОСОБА_5 запропонував вчинити крадіжку грошових коштів з будинку ОСОБА_6 , на що ОСОБА_4 погодився. Після цього вони розподілили між собою обов`язки, відповідно до них ОСОБА_5 повинен був спостерігати за домогосподарством ОСОБА_6 та спостерігати за тим, щоб ніхто не завадив вчинити крадіжку, а ОСОБА_4 повинен був проникнути до будинку потерпілого та викрасти звідти гроші. Після цього ОСОБА_4 знайшов на території домогосподарства батька ОСОБА_11 металевий лом та вони вирушили додому до ОСОБА_6 . Підійшовши до будинку, вони розділилися, ОСОБА_4 направився в напрямку будинку, а ОСОБА_5 залишився на відстані від домогосподарства, щоб спостерігати за ним. Через деякий час ОСОБА_4 вийшов з території домогосподарства ОСОБА_6 та направився до ОСОБА_5 , який в цей час також почав йти йому назустріч. Коли вони підійшли один до одного, ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 7000,00 грн та 1650 євро, а також металевий лом та попросив, щоб ОСОБА_5 його викинув. Після цього ОСОБА_5 почав рухатися в сторону свого дому, який знаходився на відстані приблизно 4-5 км від цього місця. По дорозі він викинув металевий лом на смітнику. Зазначив, що в подальшому грошовими коштами він розпорядився, а саме: 750 євро надав ОСОБА_12 як завдаток за придбання у останнього автомобіля, 7000,00 грн витратив на проживання. Під час додаткового допиту обвинувачений ОСОБА_5 вказав на те, що сума переданих йому ОСОБА_4 грошових коштів могла становити 2100 євро та 7000,00 грн як це вказано в обвинувальному акті, а не 1650 євро та 7000,00 грн, при цьому зауважив, що частину з цих грошових коштів він міг загубити. Зазначив про те, що обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності та не заперечує їх. Вину у вчиненні ним кримінального правопорушення визнав, попросив вибачення у потерпілого. Додатково зазначив, що під час досудового розслідування потерпілому було повернуто 750 євро з тих грошей, які він отримав від ОСОБА_4 відразу після вчинення крадіжки, а під час судового розгляду повернув потерпілому в рахунок відшкодування шкоди грошові кошти у розмірі 10000,00 грн.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що 27.04.2022 о 05 год ранку він поїхав до м. Полтави, а потім до міста Києва. Дружина з дочкою в цей час перебували за кордоном, а син в м. Києві, повертаючись із Західної України.

Повідомив, що повернувся додому близько 21 години і помітив пошкоджене вікно, зайшовши до будинку побачив перевернуті речі та гармидер. Пройшовши до спальної кімнати ОСОБА_6 помітив зникнення коштів у сумі близько 50 000,00 грн номіналом по 1000 грн та 500 грн, а також 17 450 євро номіналом по 50 євро. Хто викрав кошти йому було тоді невідомо.

Вказав, що після цього він зателефонував до поліції. Через декілька днів він дізнався, що крадіжку вчинили ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 . Зазначив, із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 він познайомився на слідчих експериментах та розмовляв про відшкодування шкоди. ОСОБА_13 повернув авто та 5 500 євро. При цьому, ОСОБА_5 повернув лише 350 євро. Тому, він звернувся із позовом про відшкодування шкоди. Вказав, що кримінальним поравопорушенням йому було завдано також моральну шкоду, оскільки він відчуває страждання та незручності. Зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити.

В подальшому, 02.02.2023 потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що більше не має претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 та заявляє, що обвинувачений ОСОБА_5 повинен відшкодувати решту завданої матеріальної шкоди в еквіваленті 4 000 євро (на момент винесення рішення по справі) та моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн.

В судовому засіданні 06.02.2023 потерпілий ОСОБА_6 зменшив розмір вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у зв`язку з частковим відшкодуванням шкоди ОСОБА_5 у розмірі 10000,00 грн та остаточно просив стягнути 40000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та в еквіваленті 4 000 євро (на момент прийняття рішення по справі) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що 25.04.2022 він поїхав купувати авто до Вінницької та Хмельницької областей. 27.04.2022 він був у м. Києві, де зустрівся з батьком та вони на різних машинах поїхали додому. Близько 21:55 год він приїхав додому. Вказав, що батько- ОСОБА_6 приїхав додому хвилин на 10 раніше нього. Зайшовши до будинку він побачив розкидані речі, та виявив, що із спальної кімнати батьків зникли кошти у євро та гривнях. Після цього вони викликали працівників поліції. Через приблизно 4-5 днів після вчинення крадіжки він випадково дізнався про те, що ОСОБА_5 в с. Руденківка хотів неодноразово обміняти 50 євро. Відразу після цього він поїхав до ОСОБА_5 додому, де в цей момент знаходився також ОСОБА_12 . Зазначив, що ОСОБА_12 повідомив йому про те, що ОСОБА_5 має гроші в євро купюрами по 50 євро, які хотів обміняти на гривні, а також про те, що ОСОБА_5 хоче придбати у нього автомобіль. Вказав, що ОСОБА_12 після цього віддав йому гроші у сумі 450 євро, які в нього залишив ОСОБА_5 як завдаток за автомобіль. Зазначив, що ОСОБА_5 також віддав йому 350 євро та на запитання повідомив про вчинену крадіжку, причетність до неї ОСОБА_4 та ОСОБА_11 та про те, що ОСОБА_4 давав гроші ОСОБА_11 . Зазначив, що після цього він разом із ОСОБА_5 поїхав до ОСОБА_11 додому, де останній віддав ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 100 євро та 1600,00 грн, при цьому повідомив, що це саме ті гроші, які ОСОБА_4 викрав з будинку його батька. Додатково зазначив, що від ОСОБА_11 дізнався про те, що перед вчиненням крадіжки вони всі втрьох: ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 йшли в напрямку будинку ОСОБА_6 , перед будинком вони розійшлися та ОСОБА_11 пішов додому. Недовзі його наздогнав ОСОБА_4 та дав гроші : 2000 євро та 10000,00 грн.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що весною 2022 року, точної дати не пам`ятає він разом із ОСОБА_4 перебував у будинку свого батька в с. Руденківка, куди згодом прийшов ОСОБА_5 . В ході розмови ОСОБА_5 запропонував заробити і сказав, що у ОСОБА_14 вдома є гроші, які можна вкрасти. ОСОБА_4 така пропозиція зацікавила. Зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_15 і йому пропопонували вчинити крадіжку, однак ОСОБА_11 відмовився, оскільки відбував покарання з випробуванням, а також у зв`язку з тим, що має вагітну дружину. Зазначив, що не чув розмови між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо готування до крадіжки. Через деякий час він повідом іншим, що збирається йти до дружини в смт Нові Санжари. Потім він вийшов з будинку та почав рухатись по грунтовій дорозі. В цей час його наздогнали ОСОБА_5 та ОСОБА_4 при цьому у ОСОБА_4 в руках він бачив шмат заліза. Де його ОСОБА_4 взяв- він не знає. Дійшовши приблизно за 100 метрів до будинку ОСОБА_6 , вони розійшлися, ОСОБА_11 пішов далі, а ОСОБА_4 з ОСОБА_5 залишились. При цьому свідок зазначив, що частково розумів те, що останні хотіли вчинити крадіжку. Пройшовши далі приблизно 400-500 метрів ОСОБА_11 зупинився у лісопосадці, щоб закурити. В цей момент його наздогнав ОСОБА_4 і дав гроші на придбання люльки та ліжка для дитини у сумі 2000 євро та 10000,00 грн. Зазначив, що він не роздумуючи ці гроші взяв, оскільки мав скрутне матеріальне становище, хоча і здогадувався про те, що гроші викрадені. Зазначив, що через деякий час до нього додому приїздили працівники поліції та шукали ОСОБА_4 у зв`язку з крадіжкою. Крім того, до нього також приїжджав ОСОБА_16 , якому він все розповів та віддав частину з тих грошей, які у нього залишились.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомила про те, що у соцмережі «Інстаграм» ОСОБА_4 повідомив їй про те, що він викрав кошти у ОСОБА_14 . На наступний день ОСОБА_4 видалив інформацію, але вона встигла перед цим зробити скріншоти переписки з ОСОБА_4 , які в подальшому надала працівникам поліції, оскільки ОСОБА_16 ще до спілкування з ОСОБА_4 повідомив її про крадіжку коштів із його будинку. Після цього, вона повідомила ОСОБА_18 про інформацію, яку писав їй ОСОБА_4 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_5 звернувся до нього із проханням відвезти його до Нових ОСОБА_19 , щоб обміняти євро. Оскільки обмінники були зачинені, ОСОБА_12 обміняв ОСОБА_5 50 євро. Через деякий час, ОСОБА_5 придбав у нього несправний автомобіль за 450 євро, який вони з батьком ОСОБА_5 забрали. Після цього від ОСОБА_14 дізнався про те, що проданий автомобіль можливо куплений за викрадені у нього кошти. Потім ОСОБА_12 віддав ці гроші ОСОБА_18 , а йому повернули проданий автомобіль.

Письмові докази

Судом відповідно до частини третьої статті 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) на підставі заявлених сторонами кримінального провадження клопотань було досліджено й інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, а саме:

-протокол огляду від 27.04.2022, проведеного у домоволодінні, що знаходиться в АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_6 , під час якого виявлено металевий лом довжиною 63 см. діаметром 2 см (одна частина розплюснута, інша має гострий кінець), пластиковий оприскувач капельного поливу, сліди віджиму на пластикових вікнах. Під час огляду вилучено липкі стрічки зі слідами фактури тканини; липкі стрічки зі слідами пальців рук; знімки зі слідами злому. Під час подальшого огляду за межами господарства, поряд з грунтовою дорогою виявлено три недопалки цигарок марки ЛМ з двома капсулами, стік від ОСОБА_20 та недопалок без маркування, які вилучено до паперового пакету, опечатаного печаткою ВП №3 Полтавського РУП №123 пакет 4. Також, поряд з господарством ОСОБА_6 поряд з купами піску виявлено два відбитки сліду взуття, які оброблені гіпсовою сумішшю та гіпсові зліпки вилучені до пакунків Національної поліції. Поряд з господарством ОСОБА_6 було виявлено грунтову стежку, на якій виявлено фрагменти відбитку сліду взуття, які сфотографовано та поміщено до Аркушу формату А-4 (а.с.177-186 том 1);

- фототаблиця до протоколу огляду від 27.04.2022 із зображенням домогосподарства та будинку ОСОБА_6 , кімнат, пошкоджених вікон, виявлених слідів взуття, металевого лому та недопалків (а.с.188-203 том 1).

- висновок експерта № 241 від 01.06.2022, відповідно до якого при судово-медичній експертизі недопалків сигарет виявлено сліди слини, при дослідженні яких виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО, який може походити від особи (осіб) чоловічої статі (а.с. 209-211 том 1);

- висновок експерта № 932 від 21.06.2022, відповідно до якого кров ОСОБА_4 відноситься до А (ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерелогічною системою АВ0 (а.с.216-217 том 1).

- висновок експерта № 931 від 21.06.2022, відповідно до якого кров ОСОБА_5 відноситься до В (ІІІ) групи з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерелогічною системою АВ0 (а.с. 219-220 том 1);

- висновок експерта № 271 від 23.06.2022, відповідно до якого, при дослідженні зразка слини підозрюваного гр. ОСОБА_4 встановлено, що він є видільником антигену А системи АВО. При дослідженні зразка слини підозрюваного гр. ОСОБА_5 встановлено, що він є видільником антигену В системи АВО. Враховуючи отримані результати та групову приналежність крові та слини гр-н ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можна прийти до висновку, що недопалок (0б.2) може бути викурений особою (особами), у крові і виділенням якої (яких) властивий антиген А, в тому числі і від гр. ОСОБА_4 . Походження слини на недопалку об.2 від гр. ОСОБА_5 виключається (а.с. 222-223 том 1);

- протокол огляду від 05.05.2022 речового доказу- оприскувача зі слідами відбитків пальців рук, які вилучено за допомогою липкої стрічки (а.с.228-230 том 1);

- фототаблиця до протоколу огляду від 05.05.2022 із зображенням картонної коробки, в якій міститься речовий доказ та оприскувача (а.с. 231-232 том 1);

- висновок експерта № СЕ-19/117-22/4904-Д від 06.05.2022 щодо відбитків пальців рук з оприскувача, відповідно до висновку слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях 22x23 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 38x43 мм придатний для ідентифікації особи. Слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях: 22x23 мм, залишений великим пальцем лівої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 236-244 том 1);

- висновок експерта № СЕ-19/117-22/4709-Д від 04.05.2022, відповідно до якого на трьох відрізках липкої прозорої стрічки, які були вилучені під час огляду місця події за адресою: с. Руденківка, вул. Тернова, 4, є три сліди папілярних узорів найбільшим розмірами по вісях: 18x16мм, 13x21мм, 13x24мм. Слід папілярного узору пальця руки найбільшим розміром по вісях 13x21мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 38x23мм, слід папілярного узору пальця руки найбільшим розміром по вісях 13x24мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 38x31мм, для ідентифікації особи придатні. Слід папілярного узору найбільшими розмірами по вісях 18x16мм, що відкопійовані на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 38x32мм, для ідентифікації особи непридатний. Сліди папілярних узорів пальців рук найбільшими розмірами по вісях: 13x21мм, 13x24мм залишені не особами дактилоскопічні карти яких заповнені на ім`я: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а іншою особою (особами) (а.с.2-9 том 2);

- протокол огляду від 01.06.2022 металопластикових вікон у будинку за адресою: АДРЕСА_4 , на яких маються пошкодження у вигляді віджимів (а.с. 14-18 том 2);

- фототаблиця до протоколу огляду від 01.06.2022 із зображенням виявлених віджимів на металопластикових вікнах в будинку за адресою: АДРЕСА_4 пошкоджених вікон (а.с. 19-26 том 2).

- протокол огляду офіційної сторінки Національного банку України щодо офіційного курсу валют станом на 27.04.2022 від 17.05.2022 та таблиця офіційного курсу валют (а.с. 27-34 том 2);

- протокол огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_9 та його сторінки в мережі «Інстаграм» в розділі «повідомлення» від 13.05.2022 (а.с. 36-39 том 2)

- фототаблиця до протоколу огляду від 13.05.2022 із зображенням скріншотів з телефону свідка ОСОБА_9 та його сторінки в мережі «Інстаграм» в розділі «повідомлення» (а.с. 40-48 том 2);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.05.2022, відповідно до якого свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_4 на знімку під №4 як особу, яка повернула борг у сумі 800 євро (а.с. 51-52 том 2);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.05.2022, відповідно до якого свідок ОСОБА_22 впізнав ОСОБА_4 на знімку під №3 як особу, яка придбала у нього автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 54-55 том 2);

- протокол огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_17 та її сторінки в мережі «Інстаграм» в розділі «повідомлення» від 14.05.2022 (а.с. 60-63 том 2);

- фототаблиця до протоколу огляду від 14.05.2022 із зображенням скріншотів з телефону свідка ОСОБА_17 та її сторінки в мережі «Інстаграм» в розділі «повідомлення» (а.с. 64-70 том 2).

- протокол проведення слідчого експерименту від 09 липня 2022 року, під час якого свідок ОСОБА_11 показав та відтворив обставини, які мали місце 27.04.2022, коли він перебував спільно з ОСОБА_23 , ОСОБА_24 на території господарства його батька ОСОБА_10 в АДРЕСА_3 , як розташовувались в приміщенні літньої кухні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , де в цей час знаходився сам ОСОБА_25 , яким маршрутом рухався додому, де зупинились по дорозі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , де наздогнав його ОСОБА_26 та передав кошти (а.с.73-79 том 2);

- фототаблиця до протоколу слідчого експерименту від 09 липня 2022 року із зображенням фіксації слідчої дії (а.с.81-86 том 2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 19 травня 2022 року за участю підозрюваного ОСОБА_4 в ході якого відтворено обставини, які мали місце 27.04.2022 (а.с. 92-101 том 2);

- фототаблиця до протоколу слідчого експерименту від 19 травня 2022 року із зображенням фіксації слідчої дії (а.с. 103-113 том 2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 20 травня 2022 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 в ході якого відтворено обставини, які мали місце 27.04.2022 (а.с.123-130 том 2);

- фототаблиця до протоколу слідчого експерименту від 20 травня 2022 року із зображенням фіксації слідчої дії (а.с. 132-136 том 2);

- протокол огляду від 20.05.2022, під час якого підозрюваний ОСОБА_5 показав де саме на грунтовій дорозі він заховав грошові кошти та металевий предмет по типу лома, який йому передав ОСОБА_4 (а.с. 137-139 том 2);

- фототаблиця до протоколу огляду від 20.05.2022 із зображенням на карті місця, де знаходиться будинок потерпілого ОСОБА_6 та місця, де ОСОБА_5 сховав металевий лом, а також зображення металевого лому (а.с. 140-143 том 2);

- протокол одночасного допиту осіб від 26 травня 2022 року, в ході якого підозрювані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за участі представника потерпілого ОСОБА_7 повідомили про обставини вчинення ними кримінального правопорушення (а.с. 153-159 том 2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 11.06.2022, за участі підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проведеного з метоюуточнення та усунення розбіжностей в показах, наданих під час допиту підозрюваного ОСОБА_4 та за його участі в слідчому експерименті та в показах підозрюваного ОСОБА_5 та за його участі в слідчому експерименті, за фактом вчинення крадіжки з будинку потерпілого ОСОБА_6 що розташований в АДРЕСА_4 (а.с. 161-170 т. 2);

- фототаблиця до протоколу слідчого експерименту від 11.06.2022 року із зображенням фіксації слідчої дії (а.с.172-178 том 2).

Оцінка доказів.

Суд оцінює зібрані та дослідженні у кримінальному провадженні докази в сукупності та взаємозв`язку за критеріями належності та допустимості.

Досліджені в судовому засіданні докази суд вважає належними, оскільки всі вони стосуються обставин скоєного злочину і мають значення для кримінального провадження; допустимими, оскільки не встановлено порушень норм кримінально-процесуального закону під час їх збирання; достовірними, оскільки вони не суперечать один одному та доповнюють один одного.

Кваліфікація дій обвинувачених судом.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), у великих розмірах, вчиненій в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням у житло, органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 27 КК України, ч. 4 ст. 185 КК України, дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 4, 5 ст. 27 КК України, ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій обвинувачених суд враховує, що на час заволодіння майном потерпілого обвинувачені вважали, що за їх діями ніхто не спостерігає. Зазначені показання обвинувачених в судовому засіданні сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому суд вважає, що заволодіння майном потерпілого відбулось саме таємно, тобто шляхом вчинення крадіжки.

Крім того, суд також приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно з якими крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Суд в судовому засіданні встановив, що після заволодіння грошовими коштами потерпілого, обвинувачені розпорядилися ними на власний розсуд. Саме тому суд дійшов до переконання, що в діях обвинувачених наявні ознаки саме закінченого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про наявність в діях обвинувачених такої кваліфікуючої ознаки як вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, суд враховує наступне. У пункті 24 Постанови № 10 від 06.11.2009 роз`яснено, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину. Крім того, ВС у постанові від 14.11.2019 (справа № 710/439/17) зазначив, що вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що у постанові від 14.05.2020 (справа 405/2648/18) ВС роз`яснив, що для висновку про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину досить встановлення узгодженості їхніх дій. Зокрема, як зазначив ВС у згаданій постанові, про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину вказує узгодження співучасниками предмета злочину, місця, часу, способу вчинення та змісту функцій, які будуть здійснювати співучасники. Попередня змова може мати місце не лише в усній або письмовій формах, а й за допомогою конклюдентних дій, зокрема, безпосередньо через поведінку співучасників, яка свідчить про їх намір вчинити злочин. У постанові від 10.12.2020 (справа 464/710/18) ВС зауважив, що домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій - поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

В судовому засіданні встановлено, що в обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник спільний злочинний умисел на таємне викрадення майна потерпілого, про що вони усно домовились між собою. Обвинувачені в судовому засіданні зазначеної обставини не оспорювали, надаючи чіткі та послідовні показання щодо обставин і способу досягнення зазначеної згоди, надані обвинуваченими показання узгоджуються між собою. Тому суд вважає, що обвинувачені діяли узгоджено з метою реалізації спільного злочинного умислу на протиправне заволодіння майном потерпілого. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні був підтверджений факт вчинення обвинуваченими таємного викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно зі ст. 26 КК України співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.

При цьому проста форма співучасті (співвиконавство) передбачає, що декілька осіб, діючи спільно, є безпосередніми виконавцями кримінального правопорушення, суб`єктивна сторона якого охоплюється єдиним умислом. Їхні дії можуть мати різний характер (функції) та їхні ролі однакові вони безпосередньо виконують дії, описані в диспозиції статті Особливої частини КК України як ознаки об`єктивної сторони конкретного складу кримінального правопорушення, у даному випадку таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а вчинення кримінального правопорушення охоплюється їх спільним умислом. При цьому злочинні наслідки настають у результаті саме сукупної діяльності співвиконавців і є спільними для них.

Отже, у такому випадку немає розподілу ролей на виконавців, організаторів, підбурювачів і пособників, а тому дії кожного зі співвиконавців слід кваліфікувати тільки за статтею Особливої частини КК України без посилання на ст. 27 КК України.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинувачених в частині вчинення крадіжки у великих розмірах, суд прийшов до висновку, що відповідно до примітки 3 до ст.185 КК України, положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ, п. 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу України, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», приймаючи до уваги офіційний курс Національного банку України євро до гривні станом на день вчинення кримінального правопорушення, розмір викрадених у потерпілого грошових коштів перевищує 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, що становить 310125,00 грн, відтак- кваліфікація дій обвинувачених за ознакою вчинення крадіжки у великих розмірах є правильною.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинувачених в частині вчинення крадіжки в умовах воєнного стану, суд враховує, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 затвердженого Законом України № 2102 -IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року продовжено строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений Законом України № 2119-IX від 15.03.2022. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений Законом України № 2212-IX від 21.04.2022.

Таким чином, оскільки кримінальне правопорушення обвинуваченими було вчинено під час дії воєнного стану в Україні, кваліфікація їх дій за ознакою вчинення крадіжки в умовах воєнного стану є правильною.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинувачених в частині проникнення у житло, суд вважає за доцільне зауважити наступне.

У постанові від 18.04.2018 (справа №569/1111/16-к) ВС наголосив, що необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

Наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном.

Аналогічні висновки ВС були зроблені у постановах від 19.03.2019 (справа 476/921/17), від 20.08.2019 (справа 686/12526/17), від 28.11.2019 (справа 688/2217/18).

З огляду на викладене, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що кваліфікація дій обвинувачених за фактом проникнення 27.04.2022 до житла потерпілого є правильною.

Враховуючи викладене суд вважає, що дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) у великих розмірах, вчинена в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

В ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , винуватість у вчиненні злочину визнали повністю, при цьому щиро розкаялись, неодноразово вибачались перед потерпілим в судовому засіданні, вживали заходів щодо відшкодування шкоди. Під час досудового розслідування надавали покази, добровільно повідомили слідству факти та обставини у справі, надаючи відомості про власну кримінальну діяльність, приймали участь у слідчих експертиментах, чим сприяли досудовому розслідуванню.

Крім того, під час судового розгляду встановлено, що обвинувачені частково відшкодували спричинену потерпілому шкоду. Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується показаннями потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_4 , а також поданою потерпілим в судовому засіданні письмовою заявою, зі змісту яких вбачається відсутність у потерпілого будь-яких претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з відшкодуванням ним шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням. Водночас, в судовому засіданні також встановлено часткове відшкодування шкоди потерпілому і обвинуваченим ОСОБА_5 . Так, в ході судового розгляду кримінального провадження потерпілий повідомив суд про те, що йому було повернуто 750 євро з тих грошей, які обвинувачений ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 відразу після вчинення крадіжки, а під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 повернув потерпілому в рахунок відшкодування шкоди грошові кошти у розмірі 10000,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування ними спричиненої потерпілому шкоди.

При цьому, обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 факт притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України як це вважав представник потерпілого.

Так, вичерпний перелік обставин, що обтяжують покарання чітко визначений у ч. 1 ст. 67 КК України.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 67 КК України при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Враховуючи імперативність вказаної норми, приймаючи до уваги те, що зазначена представником потерпілого обставина не визначена ч. 1 ст. 67 КК України як обставина, що обтяжує покарання, визнання її такою, що обтяжує покарання ОСОБА_5 є таким, що суперечить закону.

Мотиви призначення покарання.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень доведена повністю та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. При призначенні покарання прокурор просив враховувати, що відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування шкоди, а обставини, які обтяжують його покарання відсутні. Крім того, в силу ст. 89 КК України ОСОБА_4 є таким, що не має судимості. Також просив враховувати, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 є часткове відшкодування шкоди, обставини, які його обтяжують- відсутні. Просив визнати винними обвинувачених у пред`явленому обвинуваченні та призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 просив призначити покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили призначити їм покарання із застосуванням іспитового строку, перед потерпілим вибачились, зазначили, що шкодують з приводу вчиненого ними кримінального правопорушення.

Потерпілий та представник потерпілого в судовому засіданні погодились із запропонованим прокурором покаранням для обвинувачених. Додатково зауважили, що в обвинувачених відсутнє повне розкаяння та усвідомлення суспільної небезпечності вчиненого ними діяння. Вказали, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 є притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України за вироком від 14.11.2022.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в постанові Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до статей 50 та 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він в силу ст. 89 КК України не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він до адміністративної відповідальності не притягувався, проживає зі співмешканкою, офіційно не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України вироком від 14.11.2022 до покарання у виді штрафу, штраф сплатив.

Крім того, суд також враховує наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених- щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілому та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинувачених.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченим положень частини першої статті 75 КК України, тобто для їх звільнення від відбування кримінального покарання з випробуванням, суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС, зокрема, у постанові від 06.08.2020 (справа № 155/1064/18). Так, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 65 КК України призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України у виді 5 років позбавлення волі та з урахуванням всіх наведених вище обставин, даних про осіб обвинувачених вважає за можливе звільнити їх від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням відповідно до положень частини першої статті 75 КК України та визначити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 2 роки, а ОСОБА_5 іспитовий строк тривалістю 2 роки і 5 місяців.

Разом з тим, об`єктивні дані, які б свідчили, що виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства не можливе, суду надані не були.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, що також підтверджується їх критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудження своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення.

Крім того, на думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченим сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

Суд враховує, що частина перша статті 76 КК є імперативною нормою, якою передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання. Слід зауважити, що частиною першою статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Тому, зважаючи на те, що судом прийняте рішення про доцільність звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, суд вважає, що іспитовий строк необхідно рахувати саме за правилами, встановленими частиною першою статті 165 КВК України.

Вирішення цивільного позову.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просив:

1. стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдану шкоду у розмірі 597 329,13 грн;

2. стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдану моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

В обгрунтування позову посилався на обставини, викладені в обвинувальному акті.

Також у позові вказав, що незаконні дії обвинувачених спричинили сильні душевні страждання у нього, які посилювались с кожним днем все більше і досі тривають. Обвинувачені не відшкодували завдану шкоду, у їх діях він не бачить жодного розкаяння чи усвідомлення того, що вони накоїли. Викрадені грошові кошти потерпілий накопичував протягом усього життя та планував витратити їх на потреби своєї сім`ї (оздоровлення, подарунки, побутові потреби, використовувати для роботи). Вказаного він був позбавлений в результаті протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Все це призвело до сильних та тривалих моральних (душевних) страждань. Потерпілий оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 00 коп. (сто тисяч грн. 00 коп.).

Зазначив, що крім вказаного, злочин було вчинено у його домоволодінні, де він проживає разом з сім`єю. Вказав, що був вимушений змінити свій постійний ритм життя, звернувся за правовою допомогою до адвоката, був вимушений ходити до райвідділу поліції та приймати участь у слідчих діях, а зараз відвідувати суд.

02.02.2023 потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою в якій зазначив, що під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_4 , було відшкодовано потерпілому завдані матеріальні та моральні збитки в еквіваленті 13 450 євро. До обвинуваченого ОСОБА_4 , у потерпілого більше не має претензій матеріального чи морального характеру. Зазначив, що враховуючи викладене, заявляє, що обвинувачений ОСОБА_5 повинен відшкодувати решту завданої матеріальної шкоди в еквіваленті 4 000 Євро (на момент винесення рішення по справі) та моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн. Просив врахувати вищезазначене при ухваленні рішення.

Разом з тим, в судовому засіданні 06.02.2023 потерпілий, з урахуванням часткового відшкодування шкоди обвинуваченим ОСОБА_5 у розмірі 10000,00 грн, зменшив вимогу в частині розміру моральної шкоди та остаточно просив суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на його користь 40000,00 грн. моральної шкоди, а також 4000 євро матеріальної шкоди, які залишаються невідшкодованими, в еквіваленті на день ухвалення вироку.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 КПК України цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

Положеннями ч. 1 та 3 ст. 26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає сторонам право вільно розпоряджатися предметом спору і процесу, зокрема, позивач має право відмовитися від позову. Це право закріплено також в ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України і може бути реалізовано на будь-якій стадії судового процесу.

Відмова позивача від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу.

Причини відмови від позову, з урахуванням принципу диспозитивності, не повинні оцінюватися судом.

Відповідно до частини 3 ст. 206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Виходячи з вимог п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

За таких обставин, враховуючи що відмова від позову є правом потерпілого, у суду відсутні підстави не прийняти відмову позивача від позову в частині вимог до ОСОБА_4 , а тому зазначене клопотання слід задовольнити, прийнявши відмову потерпілого від позову в цій частині.

Вирішуючи питання щодо способу покладення обов`язку з відшкодування завданої шкоди, суд враховує, що частиною 5 статті 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, не врегульовано КПК, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі статтею 1190 ЦК особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність; за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність таких осіб у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

При цьому ВС у постанові від 19.11.2019 (справа № 396/1802/17) зауважив, що суд не позбавлений права змінити солідарний порядок стягнення коштів на дольовий, і така зміна залежить від позиції потерпілого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 9 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона в даному випадку потерпіла повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, потерпілий послався на встановлені під час досудового розслідування обставини. Зокрема, потерпілий у цивільному позові посилався на викрадення у нього грошових коштів на суму 52500,00 грн та 17450 євро, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України євро до гривні станом на 27.04.2022 становить 544829,13 грн. В ході судового розгляду даного кримінального провадження факт викрадення у потерпілого зазначених грошових коштів знайшов своє підтвердження. Разом з тим, суд враховує, що під час судового розгляду кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_4 було частково відшкодовано потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду, внаслідок чого у потерпілого до ОСОБА_4 відсутні претензії матеріального та морального характеру. Натомість, як зазначено потерпілим, решта завданої йому матеріальної шкоди, яка є невідшкодованою становить 4000 євро. Зазначену суму він просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 . Під час судового розгляду останній визнав матеріально-правову вимогу потерпілого до нього на вказану суму та не заперечував проти її стягнення.

Вище суд наводив обґрунтування вибору способу покладення на обвинувачених обов`язку з відшкодування завданої потерпілому шкоди. У заявлених позовних вимогах потерпілий остаточно просив здійснити не солідарне відшкодування, а часткове, тому суд вважає, що обов`язок з відшкодування завданої потерпілому шкоди слід визначити згідно із заявленими ним позовними вимогами.

Тому суд, приймаючи до уваги можливість зміни солідарного порядку стягнення коштів на дольовий, відповідно до позиції потерпілого, вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи, що станом на день ухвалення вироку офіційний курс Національного банку України євро до гривні становить 39,2564 грн. за 1 євро, розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 становить 157025,60 грн.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими розмір відшкодування визначається судом залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин, до яких віднесено: характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, який залежить від часу і зусиль, необхідних для відновлення первинного стану.

Аналізуючи доводи потерпілого, викладені у позовній заяві, суд враховує, що останній відповідно до приписів частини першої статті 81 ЦПК, за правилами якої здійснюється розгляд цивільного позову, не мотивував, з чого він виходив, оцінюючи завдану йому моральну шкоду в розмірі 40000,00 грн., а також не навів відповідного розрахунку. Разом з тим, суд враховує характер вчиненого кримінального правопорушення, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, ступінь винуватості обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, вимоги розумності та справедливості, враховуючи, що метою відшкодування моральної шкоди є не спосіб збагачення особи, а відшкодування завданої шкоди, тому вважає, що заявлені потерпілим позовні вимоги в частині відшкодування завданої йому моральної шкоди слід задовольнити частково- у розмірі 10000,00 грн.

Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили та арешту майна

До обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, обвинуваченому ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період доби з 20:00 год до 07:00 год наступної доби. Зазначені запобіжні заходи були продовжені під час судового розгляду відповідно до наведених вище приписів кримінально-процесуального закону.

Вирішуючи питання щодо застосованих до обвинувачених запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Положення ч. 6 ст. 181 та ч. 7 ст. 194 КПК України визначають строк дії ухвали суду при застосуванні запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у пункті 31 рішення від 04.06.2015, яке набуло статусу остаточного 04.09.2015 (справа «Руслан Яковенко проти України» /Заява № 5425/11/ (далі Рішення № 5425/11) зауважив, що починаючи з дати постановлення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції [про захист прав людини і основоположних свобод].

ЄСПЛ у пункті 46 Рішення № 5425/11 звертає увагу на те, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27.06.1968, С. 23, п. 9, Series А № 7). Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), заява № 27561/02, п. 25, від 16.01.2007).

Саме тому суд вважає, що правові підстави для зазначення у вироку суду застережень, передбачених ч. 6 ст. 181 та ч. 7 ст. 194 КПК України щодо строку дії судового рішення про застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених, відсутні.

Отже, враховуючи вище викладене, суд вважає, що застосовані до обвинувачених запобіжні заходи слід продовжити саме до набрання вироком законної сили.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.05.2022, накладено арешт з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 28.04.2022, на металевий предмет по типу лом, загальною довжиною 35 см., який поміщений до пакунку Національної поліції України за № KIV 5121627, з позбавленням права відчуження, розпорядження, користування та проведення будь-яких робіт, що можуть змінити зовнішній вигляд вилученої речі, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, за адресою: пл. Перемоги, 1, смт Нові Санжари, Полтавська область, до вирішення питання про долю речових доказів у порядку статті 100 КПК України та/або до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України накладений арешт підлягає скасуванню.

Рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати та в якому розмірі. Частиною третьою зазначеної статті визначено, що, якщо обвинувачено декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

При цьому суд враховує роз`яснення, надані у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відповідно до яких У справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду від 01.10.2019 у справі № 555/551/17.

Встановлено, що документально підтверджені прокурором витрати у справі становить 2 059,44 грн (дві тисячі п`ятдесят дев`ять гривень сорок чотири копійки).

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, відповідно до частини другої статті 124 КПК процесуальні витрати покласти на обвинувачених в рівних частинах - по 1 029,72 грн на кожного.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 22, 23, 26, 27, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за частиною 4 статті 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити без змін- особисте зобов`язання.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за частиною 4 статті 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки і 5 (п`ять) місяців.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити без змін- домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у період доби з 20:00 год до 07:00 год наступної доби.

Прийняти відмову потерпілого ОСОБА_6 від цивільного позову в частині вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди до ОСОБА_4 .

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 157025,60 грн. (сто п`ятдесят сім тисяч двадцять п`ять грн 60 коп) та 10000,00 грн (десять тисяч грн) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на залучення експерта для проведення експертизи 1 029,72 грн (одну тисячу двадцять дев`ять гривень сімдесят дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на залучення експерта для проведення експертизи 1 029,72 грн (одну тисячу двадцять дев`ять гривень сімдесят дві копійки).

Скасувати арешт металевого предмету по типу лом, загальною довжиною 35 см., поміщеного до пакунку Національної поліції України за № KIV 5121627, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, за адресою: пл. Перемоги, 1 смт Нові Санжари Полтавської області, який був накладений ухвалою слідчого судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.05.2022 та після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_10 .

Пластикову поливалку (розпилювач) та металевий ломик, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, за адресою: пл. Перемоги, 1 смт Нові Санжари Полтавської області- повернути власнику ОСОБА_6 після набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- три недопалки цигарок, два сліди взлому на території господарства ОСОБА_6 , слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях: 22x23 мм, залишений великим пальцем лівої руки особи дактилоскопічна карта, якої заповнена на ім`я ОСОБА_4 , липку стрічку зі слідами папілярного узору найбільшими розмірами по вісях 13x21 мм., що відкопійовані на відрізку липкої стрічки найбільшими розмірами сторін 38x23 мм., слід папілярного узору пальця руки найбільшим розмірами сторін 38x31 мм., аркуші формату А4, на яких маються скріншоти переписки з соціальної мережі «Інстаграм», два фрагменти сліду взуття, які залиті гіпсовою сумішшю, зразки слини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, потерпілому та прокурору. Учасники провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1