ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/1713/22 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/673/22 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2022 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000588 від 23.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.246 КК України про арешт майна, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
В провадженні СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000588 від 23.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.246 КК України.
23.09.2022 рокуслідчий СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 подав до суду клопотання про арешт майна.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що під час проведення
огляду місця події виявлено вантажний автомобіль марки ЗИЛ реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_8 .. При вилученні у транспортному засобі було завантажено вантажне відділення напиляною деревиною породи дуб. Також в ході огляду за вищевказаними координатами виявлено пеньки дерев породи дуб.
Постановою слідчого СВ Красноградського РВРП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 від 23.09.2022 року автомобіль марки ЗИЛ реєстраційний номер НОМЕР_1 та завантажену деревину, яка знаходиться у кузові транспортного засобу, визнано речовим доказом у кримінальному провадженню.
За таких обставин слідчий зазначав, що накладення арешту зумовлюється тим, що необхідним є забезпечення збереження речових доказів та вилучені в ході огляду 22.09.2022 року предмети, мають істотне значення для кримінального провадження, можуть бути використані при проведенні розслідування, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2022 року задоволено клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.
Слідчий суддя вирішив накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на автомобіль марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на навантажену деревину, яка знаходиться у кузові транспортного засобу, що були вилучені під час огляду 22.09.2022 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна та повернути тимчасово вилучене майно власнику ОСОБА_8 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у клопотанні слідчого про арешт тимчасово вилученого майна належного ОСОБА_8 та доданих до нього матеріалах відсутні докази віднесення ділянки місцевості, де було виявлено та вилучено майно до лісів, захисних та інших лісових насаджень. Також, слідчим не доведено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Зазначає, щомотивувальна частина ухвали від 05.10.2022 року, постановлена слідчим суддею, не відповідає вимогам ст.372 КПК України щодо її змісту, оскільки у ній не наведено жодних встановлених слідчим суддею обставин із посиланням на відповідні докази, а також мотивів, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали про накладення арешту на майно. Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя всупереч вимогам пункту 2 частини другої статті 173 КПК України не обґрунтував можливості (необхідності) використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Крім того, зазначає, що клопотання слідчого було розглянуто з порушенням вимог ч.6 ст.173 КПК України
Також, вказує на те, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб підприємців - ОСОБА_8 є фізичною особою підприємцем та автомобіль марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 використовується ОСОБА_8 для здійснення підприємницької діяльності та надано копії відповідних документів, але слідчий суддя не прийняв до уваги вказані доводи.На даний час продовжують існувати обставини, які свідчать про надмірну обтяжливість арешту майна, оскільки вилучений та арештований автомобіль марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 використовувався ОСОБА_8 для здійснення підприємницької діяльності.

Представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_7 на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя має право накласти арешт на мано, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 цього Кодексу, тобто є тимчасово вилученим із дотриманням встановленого ст.167, 168 КПК України порядку.
Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення.
Тимчасове вилучення майна відповідно до положень ст.168 КПК України може здійснюватися під час обшуку, огляду. При цьому слідчий, прокурор під час тимчасового вилучення майна або негайно після його здійснення зобов`язаний скласти відповідний протокол та звернутися до слідчого судді з клопотанням про його арешт протягом 48 годин після вилучення майна, що встановлено ч.5 ст.171 КПК України.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Положеннями ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається із доданого до клопотання витягу з ЄРДР від 23.09.2022 року, що 22.09.2022 року о 13-й годині 32 хвилини до ЧЧ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області надійшов рапорт від співробітника РУ Красноградського РВГІ ГУНП в Харківській області про те, що 22.09.2022 о 13-й годині 15 хвилин за адресою: Харківська обл., Красноградський район, біля с. Куми, в лісопосадці був виявлений вантажний автомобіль, в який три невідомі особи вантажили порублені дерева.
За даним фактом було розпочато кримінальне провадження № 90000588, внесене до ЄРДР за ч.12 ст.246 КК України.
Зі змісту клопотання та доданих слідчим матеріалів встановлено, що в ході проведення
огляду місця події в лісопосадці, яка знаходиться між м. Красноград Харківської області та смг. Зачепилівка Красноградського району Харківської області, а саме за координатами 49,32152 С,35,37043 В, під час огляду було виявлено вантажний автомобіль марки ЗИЛ реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до інформації з інформаційно-пошукової системи МВС України "Гарпун" зареєстрований за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . При вилученні у транспортному засобі - було завантажено вантажне відділення напиляною деревиною породи дуб. Також в ході огляду за вищевказаними координатами виявлено пеньки дерев породи дуб.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що слідчим доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів з таким рішенням слідчого судді у повному обсязі погодитись не може, з наступних підстав.
Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Як вбачається з клопотання про арешт майна, слідчим зазначено попередню кваліфікацію у даному кримінальному провадженні за ч.2 ст.246 КК України, що вбачає незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб. З метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а також особи, яка може бути причетна до вчинення вказаного злочину колегія суддів зазначає, що майно, вилучене в ході огляду місця події, має значення для забезпечення цього кримінального провадження. А тому, є підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.246 КК України.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження факту (події) вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для ймовірного пред`явлення в подальшому обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час огляду майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Колегія суддів зазначає, що вилучена деревина та автомобіль, які зазначені у клопотанні слідчого, відповідають ознакам ст.98 КПК України, як предмети, які можуть зберігати на собі сліди правопорушення та містити інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що підлягають перевірці під час досудового розслідування за допомогою низки слідчих (розшукових) дій, у тому числі проведенні відповідних експертиз, з метою забезпечення доказової бази у вказаному кримінальному провадженні.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Постановою слідчого СВ Красноградського РВРП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 від 23.09.2022 року автомобіль марки ЗИЛ реєстраційний номер НОМЕР_1 та завантажену деревину, яка знаходиться у кузові транспортного засобу, визнано речовим доказом у кримінальному провадженню.

Таким чином, вилучена деревина та автомобіль відповідають критеріям ст.98 КПК України та можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, за версією органу досудового розслідування, може бути об`єктом протиправних дій, передбачених особливою частиною КК України.

Постанова слідчого про визнання речовими доказами вилученого майна на час апеляційного перегляду не скасована, що має істотне процесуальне значення.

При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що, як правильно встановив суд, незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженні, колегія суддів визнає посилання апеляційної скарги в частині необґрунтованості клопотання слідчого та ухвали слідчого судді про арешт майна безпідставними,такими, що не є слушними та не спростовують висновків суду.

Також, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування не доведено матеріальні збитки у кримінальному провадженні, оскільки у клопотанні про арешт майна слідчий посилається на те, що саме метою арешту майна є збереження речових доказів для призначення експертиз, та колегія суддів зазначає, що проведення ряду експертиз у кримінальному провадженні, можливе, в тому числі, з метою підтвердження чи спростування складу кримінального правопорушення та завданих збитків.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Посилання в апеляційній скарзі щодо фактичних обставин кримінального провадження, а саме питання доведення вини чи невинуватості певних осіб в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються прокурором та слідчим в межах їх процесуальних повноважень, а якщо справа надійде до суду - під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Крім того, слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно, тим більш, як зазначено вище, в даному випадку процесуальний закон не вимагає наявності особи зі статусом підозрюваного, так як мова йде про встановлення лише відповідності майна ознакам речових доказів, придання йому відповідного процесуального статусу (рішення про визнання його таким) та ризиків його знищення, приховування, псування і т.і., що слідчим суддею при розгляді клопотання було належним чином перевірено та встановлено, про що міститься обґрунтований висновок в оскаржуваному рішенні. А тому доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна не є слушними.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі про порушення судом вимог ч.6 ст.173 КПК України колегія суддів вважає безпідставним, таким, що не відповідає матеріалам провадження, відповідно до яких судовий розгляд клопотання про арешт майна було розпочато у зазначений цими приписами строк, що є визначальним.

Разом з тим, ч.4 ст. 173 КПК України, передбачає, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
З урахуванням фактичних обставин справи, обраної органом досудового розслідування правової кваліфікації протиправної діяльності та у зв`язку тим, що власник майна не оспорює факт вилучення майна, такий факт також вже зафіксовано протоколом огляду місця події, а також тим, що ОСОБА_8 є фізичною особою підприємцем та автомобіль марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 використовується ним для здійснення підприємницької діяльності, колегія суддів дійшла до висновку, що спосіб накладення арешту на вилучене майно, шляхом заборони відчуження та розпорядження, але без заборони користуванням майном до скасування арешту майна у встановлений законом спосіб, з передачею на відповідальне зберігання власнику буде менш обтяжливим та співмірним інтересам власника майна та дотримання завдань кримінального провадження, згідно норм ст.2 КПК України.

Саме такий спосіб та місце зберігання арештованого майна, на переконання колегії суддів, є ефективним, оскільки буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст.174 КПК України.

Отже, з урахуванням положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленню нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2022 року скасувати та постановити нову.

Клопотання слідчого СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_6 від 23.09.2022 року про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене під час огляду місця події 22.09.2022 року, а саме на: автомобіль марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на навантажену деревину, яка знаходиться у кузові транспортного засобу.

Визначити спосіб арешту майна шляхом заборони відчудження автомобіля марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Передати автомобіль марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Попередити ОСОБА_8 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Вилучену під час огляду місця події 22.09.2022 року деревинузберігати на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Красноградського РВП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, м.Красноград, вул.Лермонтова, 84 у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Контроль за виконанням ухвали про арешт майна покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4