Справа №584/579/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/464/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 28.07.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, не заміжньої, тимчасово не працюючої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника в якій він просив вирок Буринського районного суду Сумської області від 28.07.2021 року, відносно ОСОБА_8 змінити та змість 5 років позбавлення волі призначити ОСОБА_8 5 років обмеження волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.03.2021 року до дня набрання даним вироком законної сили із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту затримання 24.03.2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній - тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник не оспорюючи фактичних обставин справи, вирок суду вважав незаконним через суворість призначеного обвинуваченій покарання. Сторона захисту наголошувала, що вину ОСОБА_8 визнала повністю, щиро розкаялась, сприяла слідству у розкритті злочину, питання щодо відшкодування завданих збитків у справі не ставилось, а сам потерпілий раніше судимий, був схильний до вживання алкоголю і наркотиків, тоді як в обвинуваченої на утриманні двоє неповнолітніх дітей. З огляду на викладене існують підстави не позбавляти ОСОБА_8 волі, а дати можливість виправитись за умови призначення їй покарання у виді 5 років обмеження волі.

Інші учасники кримінального провадження потерпілий, прокурор та обвинувачена апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 24.03.2021 року близько 22.00 год, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , після вживання спиртних напоїв разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , в ході конфлікту, що виник між ними на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, тримаючи ніж у лівій руці, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, усвідомлюючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень людини, не бажаючи при цьому позбавляти потерпілого життя, нанесла вказаним ножем один удар в праву частину живота ОСОБА_9 , та два удари в ділянку спини останнього.

Внаслідок вказаних дій обвинуваченої ОСОБА_9 було завдано тілесні ушкодження: різана рана 3-го пальця правої китиці по згинальній поверхні проксимальної фаланги розміром 1,5x0,2 см, колото-різана рана в проекції правої лопатки, щелевидної форми, розміром 1x0,5 см; колото-різана рана правого плеча в верхній треті по зовнішній поверхні, щелевидної форми, розміром 1,5x0,5 см, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів, але не більше 21 дня, а також рана передньої черевної стінки справа по нижньому краю реберної дуги по середньо-ключичній лінії, розміром 1,6x0,5 см та колото-різана рана печінки, розміром 2,5x0,5x8 см, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаку небезпеки для життя в момент заподіяння. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не зважаючи на реанімаційні заходи помер на місці події.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 і обвинуваченої ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити ОСОБА_8 покарання з позбавлення на обмеження волі, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги зперечила, просила вирок суд залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судомне переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Перевіряючи вид та розмір призначеного судом покарання ОСОБА_8 , за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Всупереч доводів захисника, покарання ОСОБА_8 призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винної, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відноситься до категорії тяжких умисних злочинів, а також те, що обвинувачена офіційно не працює, раніше згідно ст. 89 КК України не судима, має на утриманні одну неповнолітню та одну малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та за місцем проживання характеризується позитивно.

В якості обставин, що пом`якшують покарання суд першої інстанції врахував активне сприяння розкриттю злочину, що полягає у сприянні встановленню істини у справі, щире каяття обвинуваченої, оскільки вона критично оцінила вчинений нею злочин та висловлювала жаль з приводу скоєного, а також надання медичної допомоги потерпілому, та як вона безпосередньо після вчинення злочину викликала швидку допомогу. Крім того, суд першої інстанції визнав, що в даному випадку перебування на утриманні обвинуваченої однієї неповнолітньої та однієї малолітньої дитини також пом`якшують покарання винної.

Обставинами, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, суд визнав скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи, з якою обвинувачена перебувала в сімейних відносинах.

З урахуванням викладеного, призначаючи покарання обвинуваченій у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, за який санкція статті передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, дані про її особу, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що виправлення обвинуваченої можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства і їй необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Разом з цим, перелічені вище пом`якшуючі покарання обставини у своїй сукупності суд першої інстанції визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, а тому, беручи до уваги ці обставини та враховуючи наведені дані про особу винної, а також про особу та поведінку потерпілого ОСОБА_9 , який раніше був неодноразово судимий, позицію прокурора, яка просила про призначення покарання обвинуваченій із застосуванням ст. 69 КК України, та позицію потерпілого і його законного представника, які будь-яких претензій до обвинуваченої не мали та поклавшись на розсуд суду, фактично не наполягали на суворості, призначеного їй покарання, суд першої інстанції вважав за можливе призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.121 КК України, з чим колегія суддів також погоджується.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, яке за своїм видом та розміром є нижчим від найнижчої межі санкції ч.2 ст. 121 КК України 5 років позбавлення волі, тоді як за даний злочин законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років позбавлення волі, є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченої та запобіганню вчиненню нею нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для зміни вироку суду в частині покарання з призначенням обвинуваченій замість 5 років позбавлення волі 5 років обмеження волі, як про те просив захисник, колегія суддів не знаходить.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги сторона захисту наголошувала, що вину ОСОБА_8 визнала повністю, щиро розкаялась, сприяла слідству у розкритті злочину, питання щодо відшкодування завданих збитків у справі не ставилось, а сам потерпілий раніше судимий, був схильний до вживання алкоголю і наркотиків, тоді як в обвинуваченої на утриманні двоє неповнолітніх дітей. З огляду на викладене захисник вважав, що існують підстави не позбавляти ОСОБА_8 волі, а дати можливість виправитись за умови призначення їй покарання у виді 5 років обмеження волі.

У відповідь на вказане колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що перелічені ним обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, в тому числі вони відіграли роль у призначенні їй покарання нижчого від мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України, про що йшлося вище.

Обираючи вид і міру покарання, суд повинен обрати його таким, щоб воно, в тому числі, було достатнім для виправлення, перевиховання та попередженню вчинення особою нових злочинів.

В даному випадку, наслідком від протиправних дій обвинуваченої є смерть людини і навіть при ряді пом`якшуючих покарання обставин, покарання у виді обмеження волі буде не достатнім для досягнення мети ваправлення обвинуваченої, яка в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимою особою, та яка даний злочин вчинила будучи в стані алкогольного сп`яніння.

Щодо наявністі у обвинуваченої двох дітей малолітнього віку, про що вів мову захисник та що вважав підставою для призначення їй покарання у виді обмеження волі, то колегія суддів звертає увагу на положення ч.3 ст. 61 КК України, яка забороняє призначати жінкам, які мають дитей віком до 14 років, покарання у виді обмеження волі.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Буринського районного суду Сумської області від 28.07.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , яка тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення їй її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4