Справа № 136/1405/22
Провадження №11-сс/801/688/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 30.09.2022, якою відмовлено в накладенні арешту на майно в кримінальному провадженні №0000123,

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого дізнавача СД ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000123 від 28.09.2022, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, в саме автомобіля марки «ИЖ-21251» д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору, власником якого є ОСОБА_10 , а фактично володіє та користується транспортним засобом ОСОБА_11 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що транспортний засіб не належить ОСОБА_11 , в якого він був вилучений, та не являється засобом вчинення кримінального проступку.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Прокурор вказує, що транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, оскільки використовувався ОСОБА_11 для незаконного перевезення заборонених речовин. Також зазначає, що відмова у накладенні арешту може призвести до подальшої втрати основного речового доказу психотропної речовини, яка не вилучена у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Виходячи з вказаних законодавчих принципів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення про відмову в накладенні арешту на транспортний засіб.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СД ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000123 від 28.09.2022, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

28.09.2022 було проведено огляд місця події, під час чого було оглянуто салон автомобіля, марки «ИЖ-21251» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_11 в ході чого було встановлено, що в кармані спортивної кофти на задньому сидінні спостерігається наявність фольгового згортку з порошкоподібною речовиною білого кольору та медичного шприца ємністю 5 мл з залишками рідини. Вказаний автомобіль з місця події було вилучено та поміщено на арешт майданчик СПД № 2 ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, де опечатано.

Відповідно до приписів ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження, наявні підстави вважати, що висновки слідчого судді в частині відсутності підстав для накладення арешту на майно, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Із змісту матеріалів вбачається, що вилучені під час обшуку фольговий згорток з порошкоподібною речовиною білого кольору та медичний шприц ємністю 5 мл з залишками рідини знаходились в кармані спортивної кофти, а відтак саме вона може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, в клопотанні не доведено необхідності обмеження права власника майна, яке б сприяло ефективності досудового розслідування.

Апелянт, посилаючись на необхідність вилучення психотропної речовини, як на мету накладення арешту, не вказує, з яких причин такі слідчі дії неможливо провести без накладення арешту на транспортний засіб.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170 - 173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про арешт автомобіля, оскільки надані матеріали не доводять наявність правових підстав для накладення арешту на це майно.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 30.09.2022, якою відмовлено в накладенні арешту на майно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4