Справа № 664/734/20
1-в/214/124/22
У Х В А Л А
про відмову в задоволенні подання

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким

17 травня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

представника ДУ «ПВК (№90)» ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, подання начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відносно ОСОБА_5 , засудженого 13 квітня 2020 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 186, ч. 5 ст. 72 КК України до 4 років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування зазначеного подання начальник ДУ «Північна виправна колонія (№90)» (далі по тексту Установа) послався на те, що ОСОБА_5 , засуджений 13 квітня 2020 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 186, ч. 5 ст. 72 КК України до 4 років позбавлення волі, відбуває покарання в зазначеній Установі з 17 липня 2020 року, за період відбування покарання характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності притягався один, має чотири заохочення від адміністрації Установи, з персоналом Установи дотримується ввічливих відносин, усвідомлює суспільну небезпеку вчиненого злочину, на заходи виховного впливу реагує, робить належні висновки, зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує в належному стані, працевлаштований в майстернях Установи, на профілактичних обліках не перебуває, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Освіта», конфліктних ситуацій серед засуджених не створює, у взаємовідносинах неконфліктний, за вольовими якостями витриманий, а відтак, оскільки зазначені обставини свідчать про те, що засуджений за час відбування покарання став на шлях виправлення з урахуванням при цьому, що засуджений відбув 1/2 частину покарання, у поданні ставиться питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме обмеженням волі.

У судовому засіданні представник Установи подання підтримав у повному обсязі на підставах, у ньому викладених.
Засуджений також просив суд подання задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення подання, свої заперечення обґрунтував тим, що наявності лише чотирьох заохочень та позитивної характеристики недостатньо для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме обмеженням волі, оскільки засуджений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких умисних злочинів, однак належних висновків для себе не зробив і маючи непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий злочин, що характеризує засудженого як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, і засуджений раніше вже звільнявся умовно-достроково та спостережною комісією Херсонської міської ради від 12.04.2022 року у передбаченому законом порядку було відмовлено у погодженні подання колонії про заміну засудженому покарання більш м`яким.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали подання, суд приходить до такого.

Згідно зі ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Суди під час судового засідання повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії, слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Як убачається з матеріалів провадження, засуджений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, а саме 22 жовтня 1998 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 140, ст. 44 КК України до 2 років виправних робіт, 15 липня 1999 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 141, ст. 43 КК України до 1 року та 2 місяців позбавлення волі, 06 грудня 2002 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років обмеження волі, 17 грудня 2004 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років та 6 місяців позбавлення волі, 30 квітня 2010 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі.

Однак засуджений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і вчинив новий умисний тяжкий злочин, за що був засуджений 13 квітня 2020 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 186, ч. 5 ст. 72 КК України до 4 років позбавлення волі.

На даний час засуджений відбуває покарання в Установі за цим вироком, який набрав законної сили 14 травня 2020 року, початок строку відбування покарання рахується з 26 лютого 2020 року, кінець строку 26 лютого 2024 року.

Упродовж строку відбування покарання засуджений характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності притягався один, має чотири заохочення від адміністрації Установи, з персоналом Установи дотримується ввічливих відносин, усвідомлює суспільну небезпеку вчиненого злочину, на заходи виховного впливу реагує, робить належні висновки, зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує в належному стані, працевлаштований в майстернях Установи, на профілактичних обліках не перебуває, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Освіта», конфліктних ситуацій серед засуджених не створює, у взаємовідносинах неконфліктний, за вольовими якостями витриманий.

28 лютого 2022 року рішенням комісії Установи (протокол №7) було прийнято рішення, що засуджений під час відбування покарання став на шлях виправлення, тому до нього може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме обмеженням волі.

Однак 12 квітня 2022 року спостережною комісією Херсонської міської ради у передбаченому законом порядку відмовлено у погодженні подання Установи про заміну засудженому покарання більш м`яким.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як уже було зазначено вище, засуджений неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, однак щоразу вчиняв нові злочини, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Отже, наявність позитивної характеристики та певної кількості заохочень та подяк не може бути визнано судом як достатня підстава для висновку про можливість заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, а заохочення, отримані засудженим за виконання покладених на нього обов`язків і дотримання правил поведінки відповідно до ст. 107 КВК України є обов`язком засудженого, натомість за сумлінне ставлення до праці засуджений жодного разу не заохочувався.

Дотримання правомірних та ввічливих відносин з представниками адміністрації Установи, утримання свого одягу та спального місця у належному стані відповідно до ст. 107 КВК України є обов`язком засудженого.

Засуджений відбуває покарання в Установі з 17 липня 2020 року, можливість застосування до нього заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, виникло 28 лютого 2022 року.

Із довідки про заробітну плату засудженого вбачається, що останній перед можливістю застосування до нього ст. 82 КК України у колонії не працював, почав працювати у жовтні 2020 року з переривами в роботі і працював нетривалий проміжок часу, а саме у жовтні 2020 року, березні, травні, червні, липні-серпні та вересні 2021 року, а з жовтня 2021 року і до цього часу не працював, однак урахуванню підлягає ставлення до праці протягом всього періоду відбування засудженим покарання.

Також, у матеріалах справи відсутня інформація, що засуджений відповідно до ст. 126 КВК України підвищує наявний загальноосвітній рівень та вдосконалює наявні професійно-технічні навички і відповідно до ст. 127 КВК України приймає участь у самодіяльних організаціях засуджених (окрім програми «Освіта») та у громадському житті.

Отже, зважаючи на все вищевикладене, можливо зробити висновок, що процес виправлення засудженого не досяг своєї мети і тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, і що подальше виправлення останнього можливе в умовах відбування більш м`якого виду основного покарання, а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 81, 82 КК України, ст. ст. 369-372, 376, 392-395, 532, 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме обмеженням волі, відносно ОСОБА_5 , засудженого 13 квітня 2020 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 186, ч. 5 ст. 72 КК України до 4 років позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через цей суд протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено та проголошено 23 травня 2022 року.