Номер провадження: 11-сс/813/775/22
Справа № 947/9413/22 1-кс/947/4110/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 27.05.2022 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000231, внесеному до ЄРДР 19.04.2022 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 309 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000231 від 19.04.2022 було частково задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та було накладено арешт на майно, вилучене 19.05.2022 в ході проведення обшуку автомобіля «Mercedes-Benz С230», д/з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , а саме на:
- автомобіль «MERCEDES-BENZC230», д/з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з подальшим зберіганням на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27/1, в порядку постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104;
- ключі від а/м у корпусі чорного кольору від а/м «MERCEDES-BENZC230» д/з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ;
- ноут-бук марки «hp», с/н ССАВ09LP0360T5;
- зарядний пристрій.
Мотивуючи ухвалу, слідчий суддя дійшов переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, якими є вищезазначені речі, які мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- вилучене майно не має жодного відношення до кримінального провадження, а в разі необхідності проведення експертиз автомобіль буде наданий власником;

- слідчий звернувся із клопотанням про арешт майна із пропуском строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України;

- автомобіль є спільним майном подружжя підозрюваного ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_10 , таке обмеження її прав не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи особи.

З огляду на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 27.05.2022 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні його клопотання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння …; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно (а.с. 1-4) вбачається, що слідчий просив накласти арешт на зазначене у ньому майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу.
При цьому, відповідно до витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0000231 від 19.04.2022 (а.с. 5) та інших матеріалів провадження, СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 309 КК України, зокрема, у зв`язку із надходженням 19.04.2022 із ВОР Одеського районного управління ДВБ НПУ повідомлення про те, що гр. ОСОБА_11 за попередньою змовою із іншими особами підшуковують осіб призовного віку та організовують незаконне переправлення останніх через державний кордон України.
В подальшому, під час проведення досудового розслідування було встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (незаконне переправлення осіб через державний кордон України) може бути причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
19.05.2022 співробітниками поліції, на підставі ухвали слідчого судді, було проведено обшук належного на праві власності ОСОБА_8 автомобіля марки «MERCEDES-BENZ C230», д.н.з. НОМЕР_1 , під час якого було виявлено та вилучено вказаний автомобіль, ключі від нього у корпусі чорного кольору, ноутбук, зарядний пристрій та пристрій у вигляді комп`ютерної діагностики (а.с. 15).
Постановою ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 від 19.05.2022 зазначене вище вилучене під час проведення обшуку майно було визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні №0000231 (а.с. 20-21).
При цьому, диспозиція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинені організованою групою або вчинені з корисливих мотивів, а диспозиція ч. 3 ст. 309 КК України кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відтак, на переконання апеляційного суду, вилучене під час проведення обшуку та зазначене в ухвалі слідчого судді майно має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема, автомобіль «MERCEDES-BENZ C230», д.н.з. НОМЕР_1 , міг використовуватись в якості знаряддя незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а ноутбук може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин в зазначеному кримінальному провадженні.
Що стосується посилань захисника на те, що автомобіль є спільним майном подружжя та втручання у правомочності власника дружини ОСОБА_8 є надмірним, апеляційний суд оцінює їх критично та зауважує на тому, що арешт, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи у випадку необхідності забезпечення збереження такого майна як речового доказу за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
За таких обставин, факт перебування арештованого автомобіля «MERCEDES-BENZ C230» у спільній власності подружжя ОСОБА_12 в даному випадку не відіграє жодної вирішальної ролі під час вирішення питання щодо наявності підстав для накладення арешту на майно з метою його збереження як речового доказу.
Оцінюючи твердження апелянта про те, що слідчий пропустив передбачений кримінальним процесуальним законом строк звернення із клопотанням про накладення арешту на майно, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Так, дійсно, ч. 5 ст. 171 КПК України встановлює, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що обшук належного на праві приватної власності ОСОБА_8 автомобіля «MERCEDES-BENZ C230», був проведений 19.05.2022 в період часу з 16:28 по 16:59 год. на підставі ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 19.05.2022 (а.с. 15), в той час як слідчий звернувся до слідчого судді Київського райсуду м. Одеси із клопотанням про накладення арешту на майно 20.05.2022, що свідчить про те, що органом досудового розслідування, всупереч твердженням захисника, вочевидь не було порушено встановленого законом строку на звернення із таким клопотанням.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що органом досудового розслідування була доведена необхідність накладення арешту майже на все майно, зазначене у клопотанні слідчого, а слідчим суддею постановлене обґрунтоване рішення про часткове задоволення такого клопотання, оскільки перераховане у ньому майно вочевидь відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та в зазначеному кримінальному провадженні існує необхідність в збереженні такого майна задля запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 27.05.2022 про накладення арешту на майно, перелік якого міститься в резолютивній частині ухвали, в межах кримінального провадження №0000231, внесеного до ЄРДР 19.04.2022 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4