26.07.2022 Справа № 756/5307/22
№756/5307/22
№ 1-кс/756/983/22
УХВАЛА
Іменем України

26 липня 2022 року м. Київ
Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000072 від 27.04.2020, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.190 КК України,
УСТАНОВИВ:
Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.
В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що за ОСОБА_4 проведено первинну державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.01.2006.
12.05.2018 ОСОБА_4 померла від ненасильницької смерті (відповідно до витягу з ЄРДР №0003580).
У подальшому, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 01.08.2018 внесено відомості про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі рішення суду №2-5696/2008 від 19.09.2008.
За результатами проведення тимчасового доступу до документів реєстраційної справи щодо державної реєстрації прав власності на об`єкт нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000, що перебувають у володінні Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), отримано копію рішення, на підставі якого здійснена державна реєстрація права власності на вказаний об`єкт.
Державним підприємством «Інформаційні судові системи» надано інформацію про те, що текст електронної копії судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень з реєстраційним номером №7547920 має інший зміст, ніж судове рішення, копія якого зберігається в реєстраційній справі.
Також встановлено, що до Оболонського районного суду міста Києва зверталась ОСОБА_6 з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації. За результатами розгляду справи №756/9208/20 11.05.2021 винесено рішення про закриття провадження у справі.
Водночас, винесено окрему ухвалу, в якій зазначено, що «...Під час розгляду справи, судом установлено, що за інформацією Оболонського ГУ НПУ в м. Києві, 15.05.2018 року до управління поліції надійшло повідомлення про смерть гр. ОСОБА_4 , 1945 року народження, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Подія була зареєстрована в ЖЕО № 29935 від 12.05.2018 року та внесена до ЄРДР 0003580 від 13.05.2018 року.
ОСОБА_6 придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 13.02.2019 року з ОСОБА_7 , який згідно цього договору набув права власності на указану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2018 року.
За інформацією з державних реєстрів, що перебувають у відкритому доступі, первинна державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена державним реєстратором після смерті ОСОБА_4 на підставі рішення Центрального-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 19.09.2008 року у цивільній справі № 2-5696/2008, участі в якій ні ОСОБА_4 , ні особа на яку було проведено державну реєстрацію права власності не брали, а також яке не стосується квартири АДРЕСА_1 .
Таким чином, під час розгляду справи виявлені обставини, які свідчать про порушення законодавства щодо порядку набуття права власності на нерухоме майно та мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 та 358 КК України…».
Наразі право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2021.
Підставою для арешту майна, щодо якого заявляється клопотання та його метою є, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, збереження речових доказів, а саме квартири АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_8 .
Досудовим розслідуванням встановлені достатні відомості та існує сукупність підстав вважати, що квартира квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , є доказом вчинення злочину та зберегла на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Постановою начальника відділення слідчого відділу від 13.07.2022, квартира АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_8 , визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.
Прокурор стверджує, що з метою виконання завдань кримінального провадження та наявністю ризику знищення речових доказів, його відчуження чи іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, у слідства виникла необхідність накласти арешт на майно, яке є предметом злочину.
Прокурор ОСОБА_3 подала до суду заяву з проханням проводити розгляд клопотання без її участі, вимоги клопотання підтримує та просить задовольнити.
На виконання запиту слідчого судді старшим слідчим Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 надано для огляду в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000072 від 27.04.2020.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
З огляду на викладене слідчий суддя вважає можливим проводити розгляд клопотання про накладення арешту на майно без участі прокурора.
Окрім того, слідчий суддя, з урахуванням клопотання прокурора про розгляд клопотання без участі власника та керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України, постановив провести судове засідання за відсутності власника майна.
Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя встановив наступне.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження вбачається, що 27.04.2020 за №0000072 внесено відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.
Оболонським районним судом м. Києва постановлено окрему ухвалу у справі №363/9208/20 від 11.05.2021, зі змісту якої вбачається: «...Під час розгляду справи, судом установлено, що за інформацією Оболонського ГУ НПУ в м. Києві, 15.05.2018 року до управління поліції надійшло повідомлення про смерть гр. ОСОБА_4 , 1945 року народження, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Подія була зареєстрована в ЖЕО № 29935 від 12.05.2018 року та внесена до ЄРДР 0003580 від 13.05.2018 року.
ОСОБА_6 придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 13.02.2019 року з ОСОБА_7 , який згідно цього договору набув права власності на указану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2018 року.
За інформацією з державних реєстрів, що перебувають у відкритому доступі, первинна державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена державним реєстратором після смерті ОСОБА_4 на підставі рішення Центрального-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 19.09.2008 року у цивільній справі № 2-5696/2008, участі в якій ні ОСОБА_4 , ні особа на яку було проведено державну реєстрацію права власності не брали, а також яке не стосується квартири АДРЕСА_1 .
Таким чином, під час розгляду справи виявлені обставини, які свідчать про порушення законодавства щодо порядку набуття права власності на нерухоме майно та мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 та 358 КК України…».
Згідно з даними реєстрових книг КП «КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» первинна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 проведена та зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.01.2006.
12.05.2018 ОСОБА_4 померла, що підтверджується витягом з ЄРДР №0003580 від 13.05.2018.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 01.08.2018 внесено відомості про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , на підставі рішення суду №2-5696/2008 від 19.09.2008.
А також, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно наразі право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2021.
Постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 від 20.07.2022 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000072 від 27.04.2020.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Як на підставу внесення клопотання про арешт, прокурор посилається на те, що його незастосування може призвести знищення речових доказів, його відчуження чи іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
У силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
На підставі викладеного, з урахуванням того, що прокурором поданим клопотанням, а також матеріалами поданими в його обґрунтування доведено, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, а також те, що вказана квартира є речовими доказами, у розумінні ст. 98 КПК України, у кримінальному провадженні №0000072 від 27.04.2020, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна та вважає, що прокурор, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, обґрунтовано звернувся з клопотанням про арешт зазначеного майна.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 98, 170, 173, 309, 392, 395, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000072 від 27.04.2020, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.190 КК України - задовольнити.
Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , шляхом встановлення заборони відчуження та розпорядження.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1