Справа №293/1406/22
Провадження №1-кп/293/240/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001423 від 29 липня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Березне Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Близько 19 год. 20 хв. 29.07.2022 ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік СТО, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , помітив транспортний засіб - автомобіль марки «Газ» моделі «3302» синього кольору, 2007 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », який знаходився на огороджувальній території СТО, що належить ФОП ОСОБА_6 .

За вказаних обставин у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом, який належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, автомобілем марки «Газ» моделі «3302» синього кольору, 2007 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, враховуючи сприятливу для нього обстановку, а саме те, що його злочинні дії ніким не помічені та за ним ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, проник на огороджену приватну територію, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ФОП ОСОБА_6 , на якій зберігався автомобіль марки «Газ» моделі «3302» синього кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Підійшовши до вищевказаного транспортного засобу, смикнувши за ручку дверцят автомобіля зі сторони водія виявив, що вони відчинені. Надалі впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 сів на водійське сидіння вказаного автомобіля та за допомогою ключа, який знаходився у замку запалення, запустив двигун автомобіля марки «Газ» моделі «3302», державний номерний знак « НОМЕР_1 », після чого виїхавши на ньому із території, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , поїхав в напрямку м. Житомира.

Таким чином, ОСОБА_8 умисно, незаконно, шляхом вільного доступу, проник у сховище, заволодів автомобілем марки «ГАЗ» моделі «3302» синього кольору, 2007 року випуску, д.н.з « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_6 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на суму 181750 гривен.

Після виявлення працівниками Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції автомобіля марки «Газ» моделі «3302» синього кольору, 2007 року випуску, д.н.з « НОМЕР_1 » на 214 км автомобільної дороги М06 сполученням Київ-Чоп, на вимогу поліцейських підозрюваний ОСОБА_8 не зупинився, намагався на зазначеному автомобілі утекти від поліцейських, які його переслідували. Для зупинки автомобіля марки «Газ» моделі «3302» синього кольору, д.н.з « НОМЕР_1 », яким керував ОСОБА_8 на стаціонарному поліцейському посту «Звягель», який розташований на 236 км автомобільної дороги М06 сполученням Київ-Чоп, поліцейськими застосовано засіб примусової зупинки транспортного засобу «їжак». Невпоравшись з керуванням автомобілем марки «Газ» моделі «3302» синього кольору, 2007 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_8 здійснив наїзд на бетонні блоки, внаслідок чого вищеописаний автомобіль зазнав пошкоджень.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У ході судового розгляду справи ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, показав, що в липні 2022 року у вечірній час на маршрутному таксі прибув в смт Черняхів, та рухаючись по вулиці Декабристів в напрямку м.Житомира, помітив на території СТО, де нікого не було, грузовий автомобіль синього кольору. Зайшовши на територію СТО, він підійшов до авто та смикнув за ручку дверцят та виявивши що вони відчинені, ключами, які знаходились в замку запалення, запустив двигун. Виїхавши з території СТО він направився в сторону м. Житомира до м. Рівного. По дорозі до м. Житомира підібрав пасажира. Надалі, рухаючись від м. Житомира в сторону м. Рівного, минаючи заправку ОСОБА_9 він помітив, що його переслідують працівники поліції. На вимогу працівників поліції він не зупинився та продовжував рух, тікаючи на зазначеному автомобілі від поліцейських. Однак в подальшому для зупинки автомобіля поліцейськими засновано спеціальний засіб «їжак», наїхавши на який, ОСОБА_4 втратив керування автомобілем та врізався у блокпост. У скоєному щиро розкаюється, вказав, що мав намір доїхати на вказаному автомобілі до м. Рівне, після чого повідомити про нього власнику для повернення. Прохав суд суворо не карати та не позбавляти волі.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Тому суд вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілого, а також дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що в липні 2022 року зі слів працівниці АЗС йому стало відомо про викрадення його автомобілю марки «Газ» моделі «3302» синього кольору, 2007 року випуску, д.н.з « НОМЕР_1 », що знаходився на території СТО, що за адресою смт. Черняхів по вул. Декабристів, 1-В. Зазначив, що його авто обладнане спеціальним пристроєм, за допомогою якого можливо відслідковувати рух та місцезнаходження автомобіля. Таким чином, за допомогою вказаного пристрою він визначив напрямок руху авто та його місце розташування та повідомив про викрадення авто працівників поліції. Надалі працівниками поліції було затримано ОСОБА_4 та вилучено у нього викрадений автомобіль. Вказав, що обвинувачений не відшкодував йому завданої шкоди. Щодо міри покарання обвинуваченому покладався на розсуд суду.

IІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Аналізуючи наявність складу злочину, передбаченого частиною 2 ст. 289 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За ст. 289 КК України кваліфікується незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене різними способами, тобто таємно, відкрито, із застосуванням обману або зловживання довірою, без застосування насильства чи з насильством. Незаконність, як ознака заволодіння чужим транспортним засобом означає, що особа, яка вчинює це посягання, не має ні дійсного, ні уявного права щодо захопленого транспортного засобу.

Злочин є закінченим з моменту заволодіння транспортним засобом та початку його руху будь-яким способом.

Згідно п. 1 примітки до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» незаконне заволодіння транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантаження на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Така правова позиція міститься у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові №5-365кс15 від 21 січня 2016 року.

Законодавча конструкція «будь-яким» означає, що перелік способів та мети законодавцем не обмежено, і відсутній спосіб та мета, які б не підпадали під цю конструкцію. Тобто, законодавцем визначено, що мета, спосіб заволодіння транспортним засобом не впливає на кваліфікацію.

Відповідно до п. 2 примітки ст. 289 КК України в діях ОСОБА_4 вбачається повторність незаконного заволодіння транспортним засобом, оскільки таке заволодіння він вчинив після вчинення крадіжки, за яку його засуджено вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 15.07.2021 року, зокрема за ч. 2 ст. 185 КК України.

Для визначення наявності чи відсутності кваліфікуючої ознаки проникнення у сховище суд зазначає, що висновок щодо наявності такої кваліфікуючої ознаки у випадках проникнення осіб на огороджену територію міститься у постанові Об`єднаної Палати ККС ВС від 19.11.2018 (справа №205/5830/16-к).

Так, суд дійшов висновку, що огороджена територія автотранспортного підприємства ФОП ОСОБА_6 згідно показань обвинуваченого та потерпілого може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, освітлення тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).

За таких обставин суд приходить до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого за ознакою «проникнення в сховище» відповідає встановленим фактичним обставинам провадження і є вірною, не оспорюється стороною захисту.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, доведена.

З огляду на вік обвинуваченого, а також відсутність будь-яких фактичних даних, які б вказували на неосудність (обмежену осудність) обвинуваченого або перебування його у такому стані до постановлення вироку, суд вважає, що ОСОБА_4 є суб`єктом цього злочину.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІV. Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; не працює, не одружений, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, будучи судимий, вчинив новий умисний злочин проти власності, враховано позицію прокурора та потерпілого щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно класифікації за ст. 12 КК України є тяжким злочином, особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та не усвідомив соціального негативу вчиненого злочину.

Стороною захисту було зазначено про наявність підстав для застосування статтей 69,75 КК України при призначенні судом ОСОБА_4 покарання.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого, виду основного покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого, тяжкого злочинів або злочину середньої тяжкості, з урахуванням особи винного.

Проте, стороною захисту не наведено переконливих підстав про доцільність призначення покарання ОСОБА_4 із застосуванням ст.69 КК України за ч.2 ст.289 КК України, а лише послались на обставини, що пом`якшують йому покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, зазначивши про бажання обвинуваченого відшкодувати завдані збитки. Зазначені обставини для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним цього злочину. Крім того, цей злочин він вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною.

Судом враховано, що ОСОБА_4 засуджений вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 20.05.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до карання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Однак, в подальшому, ОСОБА_4 вчинив умисні нетяжкі злочини в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, та вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 15.07.2021 року засуджений за ст. 126-1, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 70,71 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці, яке відбував реально.

Тобто, ОСОБА_4 , маючи непогашену судимість за вчинення умисного нетяжкого корисливого злочину, на шлях виправлення не став, та вчинив новий умисний тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.

З огляду на викладене, суд вважає неможливим застосування ст.69 КК України, при призначенні обвинуваченому покарання за ч.2 ст.289 КК України.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є молодою особою, раніше судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розкаявся у вчиненому та висловив намір відшкодувати завдані збитки. При цьому, судом також враховано інші дані про особу обвинуваченого, які характеризують його поведінку в суспільстві. Так, відповідно до досудової доповіді стосовно ОСОБА_4 складеної Житомирським районним сектором №9 філії Державної установи "Центр пробації" у Житомирській області, ОСОБА_4 має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий рівень небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (в т.ч. для окремих осіб). На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення очевидно не дають суду підстави для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, адже нагляд з боку органу пробації не забезпечить виправлення і перевиховання обвинуваченого. За таких обставин йому слід призначити покарання в межах санкції інкримінованої частини статті, ближче до нижньої межі, яке належить відбувати реально.

Таким чином, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 у межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі, без конфіскації майна, та відсутність підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у провадженні не пред`явлено.

Питання скасування арешту майна у кримінальному провадженні вирішено, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені (автомобіль марки «Газель» 2007 року випуску, синього кольору, д.н.з « НОМЕР_1 ») вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України. Відомості про визнання у кримінальному провадженні інших предметів чи документів речовими доказами відсутні.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, в межах даного кримінального провадження, ОСОБА_4 затриманий 29.07.2022 о 23 годині 00 хвилин в порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 01.08.2022 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.09.2022 з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, строк дії якого ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 21.09.2022 продовжено на 60 днів, а саме до 20.11.2022 включно із визначенням обвинуваченому ОСОБА_4 застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49620 грн.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_4 судом призначається покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, зважаючи на дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, зокрема, ризику переховування від відбування покарання, який не зможе відвернути застосування менш суворого запобіжного заходу, тому вважає за необхідне продовжити дію обраного раніше стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» до набрання вироком законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку суду.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З огляду на наведене, у строк покарання обвинуваченого необхідно зарахувати попереднє ув`язнення у період із 29.07.2022 до набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання його попереднє ув`язнення, яке відраховувати з дня фактичного затримання 29.07.2022 і по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» до вступу вироку в законну силу залишити без змін, продовживши його дію до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 25.12.2022.

Арешт на майно, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.08.2022 на автомобіль марки «Газель» 2007 року випуску, синього кольору, д.н.з « НОМЕР_1 », який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 - скасувати після набрання цим вироком законної сили.

Речовий доказ у справі: автомобіль марки «Газель» 2007 року випуску, синього кольору, д.н.з « НОМЕР_1 », який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , повернути власнику - ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/106-22/8618-АВ від 25.08.2022 в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп. та судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/106-22/8865-АВ від 30.08.2022 у розмірі 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) грн. 68 коп.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_10