Єдиний унікальний номер: 463/4567/22
Провадження № 1-кп/448/203/22
У Х В А Л А
(повний текст)

04.10.2022 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська кримінальне провадження №0000057, внесене в ЄРДР 21 червня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,

учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
представник потерпілої особи, не з`явився,
обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник-адвокат ОСОБА_6 ,
встановив:

В провадженні Мостиського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

В підготовчому засіданні захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, у звязку з невідповідністю такого вимогам, передбаченим Кримінально-процесуальним Кодексом України.

І. Доводи клопотання:
Адвокат ОСОБА_7 зазначає, що з тексту обвинувального акта вбачається, що станом на день його скерування до суду органу досудового розслідування не вдалось встановити службових осіб міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Краковець-Корчова» та митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС, які 02.05.2019 року під час пропуску зібраного та готового до використання автомобіля Рено Преміум № кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , на територію України, внесли в систему автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та бази даних програмно-технічного комплексу автоматизації прикордонного контролю «Гарт-1», завідомо неправдиві відомості щодо VIN НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_4 , що унеможливило ідентифікувати вказаний автомобіль. Стверджує, що органом досудового розслідування скеровано до суду акт про обвинувачення ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, який у більшості своїй ґрунтується на припущеннях, загальних фразах (в частині покликання на нібито порушення посадової інструкції, технологічної схеми…, тощо). Формулювання обвинувачення викладено без чіткого зазначення основних обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному процесі, зокрема, подія кримінального провадження (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України. Як свідчать матеріали кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 вказаним вимогам не відповідає.

В обвинуваченні, висунутому ОСОБА_3 , не зазначено, в який спосіб останній, за попередньою змовою з не встановленими слідством особами, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, спричинивши матеріальну шкоду так званій потерпілій особі (цивільному позивачу), розмір якої зазначений в позові. Стороною захисту у даному провадженні було зареєстровано клопотання слідчому про проведення процесуальних дій , а саме: вжити заходів щодо встановлення вищеназваних: - службових осіб міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Краковець-Корчова» та митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС, які 02.05.2019 року під час пропуску зібраного та готового до використання автомобіля Рено Преміум № кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , на територію України, внесли в систему автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» відомості; - службової особи митного поста «Городок» Львівської митниці ДФС, якою 16.05.2019 року був випущений у вільний обіг (розмитнений) товар; - службової особи Територіального сервісного центру № 0742, яка внесла до електронної реєстраційної картки транспортного засобу Рено неправдиві відомості. Проте, відповіді від посадових осіб органу досудового розслідування щодо прийнятого за результатом розгляду клопотання рішення не надійшло.

ІІ. Позиції сторін, заявлені у судовому засіданні:
Обвинувачений ОСОБА_3 і його захисник адвокат ОСОБА_7 , в підготовчому судовому засіданні підтримали подане клопотання, просили суд таке задоволити.

Прокурор ОСОБА_8 , заперечив проти заявленого стороною захисту клопотання. В обґрунтування зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, фактичні обставини викладені в обвинувальному акті є такими, які прокурор вважає встановленими, відповідно до вимог ст.291 КПК України, підстави для повернення обвинувального акту відсутні.

Окрім того покликався на те, що повернення обвинувального акта прокурору є правом суду, а не його обов`язком. Підставою для повернення обвинувального акта не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка перешкоджає його призначенню до судового розгляду, і в кожному випадку суд повинен перевірити, чи створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність обвинувального акта вимогам процесуального закону.

Представник потерпілої особи Львівської митниці, в підготовче судове засідання не з`явився.

ІІІ. Оцінка та висновки суду:
Суд, заслухавши клопотання, думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту, приходить до наступного висновку.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Релевантне законодавство:
Положення частини 1 статті 21 КПК України гарантують кожному право на справедливий розгляд та вирішення справ у розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Розумність строків - є одним із засад кримінального провадження, передбачених статтею 7 КПК України .

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Кодексу цього досудового розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та завершується закриттям кримінального провадження або направленням до суду позовного акта, закриття про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, закриття про закриття особи кримінального провадження відповідальність.

Відповідно з частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор виносить обвинувачення у ??вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Положеннями ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

У п.51 рішення ЕСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено: «Суд також нагадує, що поняття обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» (Foti and Others v. Italy), серія А N 56, п. 53, рішення від 10 грудня 1982 року, та «Озтурк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), серія А N 73, п. 53, рішення від 21 лютого 1984 року).

У рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, зокрема, зазначено, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. b ч. 3 ст. 6 Конвенції».

Пункт 13 частини першої статті 3 КПК України дає визначення обвинувачення, зокрема, це підтвердження про вчинення певної особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, винесене в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно до частини 3 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Після отримання обвинувального акта суд призначає підготовче судове засідання, у якому вирішуються питання щодо можливості призначення судового розгляду та здійснюється відповідна підготовка (ст.ст.314, 315 КПК України).

Повернення обвинувального акта є одним із рішень, яке суд має право прийняти у підготовчому судовому засіданні у випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу (п.3 ч.3 ст.314 КПК України).

При цьому законодавець надає суду право, а не встановлює обов`язок, під час підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України (постанова Верховного Суду від 26 червня 2018 року справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203 км 17).

З урахуванням задач підготовчого провадження, суд здійснює перевірку обвинувального акта на наявність невідповідності кримінальному-процесуальному закону, яка б перешкоджала призначенню судового розгляду.

Суд наголошує, що підготовче судове засідання, окрім притаманних йому завдань організаційного характеру, спрямованих на з`ясування можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, виконує роль процесуального фільтра між досудовим провадженням та судовим розглядом з метою перевірки відповідності вимогам закону процесуальних рішень, що надійшли від прокурора.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється (ч.4 ст.291 КПК України).

Об`єктивність розгляду полягає не лише у визначеності правової кваліфікації кримінального правопорушення, а й у тому числі має мати: зазначення статті (частини статті) відповідного закону про кримінальну відповідальність; описова частини обвинувального акта, в яких повинні бути зазначені деталі вчинення злочину та інші обставини, які підлягають доказування у кримінальному провадженні. Можливість зазначити повну та детальну інформацію щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Оскільки кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п.3 ч.3 ст.314 КПК відсилає до ст.291 цього Кодексу, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; не долучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо) (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.11.2021 у справі № 161/7092/20).

Щодо доводів захисника про невідповідність вимогам закону опису фактичних обставин і формулювання обвинувачення, то п.5 ч.2 ст.291 КПК України прямо передбачено, що фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються так, як прокурор це вважає встановленим. Більше того, кримінальний процесуальний закон не надає суду повноважень до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора (постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 03.07.2019 року у справі N 273/1053/17). Адже в обвинувальному акті зазначаються ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор (а не суд) вважає встановленими. До цього слід додати, що КПК України містить положення про зміну обвинувачення в суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримання державного обвинувачення (ч.2 ст.337, ст.338-340 КПК України), а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч.3 ст. 337 КПК України).

Суд вважає за необхідне зазначити, що сама можливість сприйняття суті обвинувачення та його розуміння залежить від індивідуальної цілеспрямованості сприйняття інформації, яка обумовлюється психологічною структурою особистості, до якої входить її спрямованість (потреби, мотиви, інтереси та ін.), сприйнятливість (можливості, можливості, обдарованість, ін.) та особливості якості (характер, темперамент). Одні й ті люди самі констатують або викладають фактичні обставини в обвинувальному акті або формулюють обвинувачення прокурором різного культурного розвитку можуть сприймати та осмислювати по-різному, але це не може свідчити про факт неконкретності обвинувачення або його незрозумілості для сторінки кримінального провадження. В будь-якому випадку, суть обвинувачення, яке вважає прокурор встановленим, викладається у обвинувальному акті.

Необхідно заявити, що суд не є стороною кримінального провадження і не може вказувати прокурору як необхідно викласти формулювання обвинувачення або покращити фактичні обставини, як і не вправі спонукати прокурора до корегування обвинувального акта, внесення до нього змін, у тому числі щодо фактичних ознак скоєння злочину та інші речі, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. В обвинувальному акті викладається те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим.

Враховуючи зазначене, а також те, що обвинувальний акт під час підготовчого судового засідання перевіряється лише на предмет його формальної та змістовної відповідності вимогам КПК України, а не на предмет обґрунтованості обвинувачення та/або конкретності обставин вчинення злочину (в тому числі його час, місце та спосіб злочину), суд не вдається до оцінки обвинувального акту з точки зору його обґрунтованості та конкретності.

Щодо доводів захисника про те, що стороною обвинувачення, в даному випадку органом досудового розслідування не надано (надіслано) стороні захисту процесуальне рішення на заявлене нею клопотання про встановлення службових осіб міжнародного пункту пропуску «Краковець-Корчова» та митного поста «Краковець» Львівської митниці, службових осіб митного поста «Городок», службової особи територіального сервісного центру, то суд зазначає, що стороною обвинувачення надано суду постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління ДБР розташованого у м.Львові від 22.06.2022 року про розгляд вказаного клопотання.

Окрім цього, прокурор зазначив, що вказана постанова також була надіслана стороні захисту під час досудового розслідування, що стверджується матеріалами кримінального провадження.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_7 , про повернення обвинувального акта, з наведених вище мотивів та підстав.

Керуючись статтями 291, 314, 315, 369, 372, 376 КПК України, суд, -

постановив:
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_7 про повернення прокурору обвинувального акта в кримінальному провадженні за №0000057 від 21 червня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, - відмовити.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Повний текст ухвали складено 07.10.2022 року

Суддя Юрій БІЛОУС