Справа № 333/5120/21
Провадження № 1-кп/333/228/22
В И Р О К
Іменем України
07 червня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, освіта вища, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
30 травня 2021 року, приблизно о 15 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зупинив керований автомобіль «КІА CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за нерегульованим пішохідним переходом, на проїзній частині площі Привокзальної, в районі будинку 6-Г по проспекту Соборному в місті Запоріжжі, передньою частиною в напрямку вулиці Сергія Серікова.

В цей час, пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вийшла на нерегульований пішохідний перехід через проїзну частину площі Привокзальної та почала перетинати її позаду автомобіля «КІА CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зліва-направо по ходу руху вищевказаного транспортного засобу заднім ходом.

Водій ОСОБА_8 , перед початком руху заднім ходом, діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, де сказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також в порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, де зазначено: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він при необхідності повинен звернутися за допомогою до інших осіб», не звернувся за допомогою до інших осіб, розпочав рух заднім ходом, в результаті чого, задньою частиною кузова керованого ним транспортного засобу, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пп. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №СЕ-19/108-21/6841-IT від 16.06.2021 року з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судової медичної експертизи №967п від 14.06.2021 року ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Тяжкої відкритої проникної черепно-мозкової травми: забій головного мозку тяжкого ступеню із стисненням гострою субдуральною гематомою над правою півкулею головного мозку, із наступним її видаленням (250 мл.куб. 30.05.2021 року), геморагічні вогнища забоїв лобних та скроневих часток, стовбуру головного мозку, первинний стовбуровий синдром, субдуральна гематома над наметом мозочку, субарахноідальний крововилив, перелом правої скроневої та потиличної кістки з переходом на основу черепа, скупчення в основі черепу геморагічного вмісту та пухирців повітря в порожнині черепу, набряк головного мозку, дислокаційний синдром, підапоневротична гематома потиличної ділянки, забійна рана, гематома тім`яної ділянки, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Виявлена тяжка черепно-мозкова травма у ОСОБА_10 утворилася від дії тупого(их) предмета(ів). Давність утворення тяжкої черепно-мозкової травми у гр. ОСОБА_10 не суперечить строку, вказаному в фабулі постанови слідчого та в наданій медичній карті стаціонарного хворого №7753/1037 із КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР».

ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуваючи за адресою мешкання ОСОБА_10 померла. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 №54 від 09.07.2021 року: «Смерть ОСОБА_10 настала від тромбофлебіту та варикозного розширення вен нижніх кінцівок, що ускладнилось розвитком тромбоемболії легеневої артерії. Цей підсумок підтверджується виявленням комплексу хворобливих змін в судинах, тромботичних мас в просвітах задніх великогомілкових вен і легеневої артерії. При експертизі трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма: перелом основи та склепіння черепу з центром на потиличній кістці зліва, залишки хронічного крововиливу під твердою мозковою оболонкою загальним об`ємом близько 5 см3, великовогнищеві крововиливи під м`якою оболонкою мозку, вогнища забою головного мозку, крововилив в м`яких тканинах голови. Дані ушкодження в прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходяться але, як загрозливі для життя, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження».

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним у повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказані кримінальні правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Крім того, суду пояснив, що 30 травня 2021 року він привіз друзів на Залізничний вокзал у м. Запоріжжя. Друзі вийшли з автомобіля. Він пристебнувся, поглянув у дзеркала і почав рух заднім ходом автомобіля. Почув якийсь звук, зупинився, вийшов та побачив бабусю, яка лежала на дорозі. Друзі повернулися. Викликали швидку та поліцію. Знайшли в автомобілі аптечку. Допомагали бабусі, очікуючи приїзд працівників поліції та швидкої допомоги. В подальшому він перебував з нею у лікарні, купував ліки. Потерпілій відшкодував всі матеріальні збитки, попросив вибачення. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки на теперішній час він працює водієм, є військовозобов`язаним та може бути призваний до лав ЗСУ саме водієм.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого та потерпілої, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та речових доказів.

Від виступу у судовій промові учасники провадження відмовилися.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просить взагалі його не карати.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_8 винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Так, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має вищу освіту, працює водієм, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері не перебуває, є учасником бойових дій, за місце проходження служби характеризується позитивно. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями сприяв встановленню істини у справі, надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину та відшкодування збитків потерпілій. Обставини, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, вчинив кримінальне правопорушення вперше і з необережності, добровільно відшкодовував матеріальну шкоду потерпілій, враховуючи думку прокурора та потерпілої, які просили призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі та без позбавлення права керування транспортним засобом, суд за необхідне обрати ОСОБА_8 мінімальне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Що стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_11 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, то суд враховує думку прокурора та потерпілої, які просили не позбавляти права керування транспортними засобами, а також бере до уваги відношення обвинуваченого до скоєного ним кримінального правопорушення, намагання усунення негативних наслідків злочину, щирого каяття та того факту, що обвинувачений офіційно працевлаштований водієм.

На думку суду, обвинуваченому є недоцільним призначати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами виходячи із обставин вчинення необережного кримінального правопорушення, його поведінку після вчинення злочину, а також того, що обвинувачений під час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння, добровільно вирішив питання щодо відшкодування матеріальної шкоди, на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні зв`язки, соціально адаптований, підстав очікувати продовження обвинуваченим вчинення правопорушень суд не встановив.

Обвинувачений є працездатним та може бути суспільно корисним. Окрім того, на застосуванні додаткового покарання не наполягає учасники провадження, як потерпіла, так і прокурор.

Отже, ОСОБА_11 слід призначити основне покарання без додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого і є необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Крім того, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України позбавлення права керування транспортними засобами, згідно ст. 55 КК України, є факультативним додатковим покаранням і питання про його призначення є правом суду, а не обов`язком.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 1372 грн. 96 коп. на залучення експертів на проведення судової інженерно транспортної експертизи та 1716 грн. 20 коп. на проведення судової інженерно транспортної експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що на підтвердження процесуальних витрат, зазначених в обвинувальному акті стороною обвинувачення суду документально підтверджено лише 1372 грн. 96 коп. (довідка про витрати на проведення експертизи від 09.06.2021 року), тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави. Інших довідок про витрати суду прокурором не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

У зв`язку із відсутністю цивільного позову, арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2021 року на транспортний засіб «КІА CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить обвинуваченому ОСОБА_8 підлягає скасуванню.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 349, 366-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1372 грн. 96 коп. на залучення експертів на проведення інженерно транспортної експертизи.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2021 року на транспортний засіб «КІА CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 скасувати.
Речові докази по справі:
-транспортний засіб «КІА CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишений на відповідальне зберігання на майданчику тимчасового тримання автотранспорту Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області повернути ОСОБА_8 за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1