ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001494 від 10.07.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Снігурівка Миколаївської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні дитину 2019 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку з військовою агресією росії проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 від 12.03.2022 року, у зв`язку з військовою агресією росії проти України на території України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022 року, у зв`язку з військовою агресією росії проти України на території України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX затверджено Указ Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

ОСОБА_4 , 10 липня 2022 року в період часу з 18:35 год. по 18:52 год., перебуваючи у торгівельній залі магазину «Сільпо» №8 ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», що розташований за адресою: місто Київ вулиця Борщагівська, 154-А, переслідуючи корисливі мотиви та бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД».

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 перебуваючи у торгівельній залі вказаного вище магазину, діючи умисно, переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає та не завадить йому у вчиненні крадіжки, повторно таємно викрав з полиць наступний товар: дві ковбаси марки «Алан Престиж сиров`ялена», вагою 375 г, вартістю 306 гривень 67 копійок без урахування ПДВ, та 368 гривень з урахуванням ПДВ; два батончики марки «Snickers» з арахісом, вагою по 50 г, загальною вартістю 23 гривні 32 копійки без урахування ПДВ, та 27 гривень 98 копійок з урахуванням ПДВ; два батончики марки «Nestle Kit Kat», вагою по 40 г, загальною вартістю 26 гривень 32 копійки без урахування ПДВ, та 31 гривень 78 копійок з урахуванням ПДВ; дві шоколадки марки «Milka з арахісом і карамель», вагою по 276 г, загальною вартістю 163 гривні 32 копійки без урахування ПДВ, та 195 гривень 98 копійок з урахуванням ПДВ; шампунь марки «Schauma sport», об`ємом 400 мл, вартістю 67 гривень 49 копійок без урахування ПДВ, та 80 гривень 99 копійок з урахуванням ПДВ; молоко згущенне марки «Ічня з сахаром», об`ємом 900 мл, загальною вартістю 82 гривні 50 копійок без урахування ПДВ, та 99 гривень з урахуванням ПДВ; шампунь марки «Elseve Hyaluron Plump», об`ємом 400 мл, вартістю 90 гривень 93 копійок без урахування ПДВ, та 109 гривень з урахуванням ПДВ; гель для душу «Nivea Апельсин», об`ємом 750 мл, вартістю 111 гривень 67 копійок без урахування ПДВ, та 134 гривень з урахуванням ПДВ; чай чорний марки «Grace Англійський», вагою 100 г, вартістю 49 гривень 99 копійок без урахування ПДВ, та 59 гривень 99 копійок з урахуванням ПДВ; вершки марки «Яготинські ультрапастеризовані», об`ємом 500 мл, вартістю 30 гривень 83 копійок без урахування ПДВ, та 36 гривень 99 копійок з урахуванням ПДВ; одну сумку «Nova Авоська», вартістю 34 гривні 99 копійок без урахування ПДВ, та 41 гривню 99 копійок з урахуванням ПДВ, після чого склав частину вказаного вище товару до даної сумки, а інші товар помістив у сумку, яку мав при собі.

В подальшому, діючи умисно, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення майнових збитків та бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, утримуючи при собі, повторно таємне викрадене чуже майно, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» намагався зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення та пройшовши через касову зону та магнітні рамки з викраденим майном ОСОБА_4 направився до виходу з магазину, але довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони магазину, завдавши ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» майнову шкоду на загальну суму 922 гривні 27 копійок без урахування ПДВ та 1106 гривень 72 копійки з урахуванням ПДВ.

Крім того, ОСОБА_4 , приблизно о 16:00 годині 27.08.2022, перебуваючи у торгівельному залі магазину «Сільпо № 8» ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», що розташований на першому поверсі ТРЦ «Аркадія`за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 154-А переслідуючи корисливі мотиви та бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД».

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану ОСОБА_4 , 27.08.2022 о приблизно о 16:00 годині перебуваючи у торгівельному залі вказаного вище магазину, діючи умисно, переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає та не завадить йому у вчиненні крадіжки, взяв з холодильників вказаного вище магазину наступний товар: ковбасу марки «Брауншвейська с/к Алан» загальною вагою 0,731 г, загальною вартістю 338 гривень 60 копійок (без урахування ПДВ) та 423 гривні 25 копійок (з урахуванням ПДВ), ковбасу марки «Алан Українська с/к» загальною вагою 0,716 г, загальною вартістю 285 гривень 83 копійки (без урахування ПДВ) та 357 гривень 28 копійок (з урахуванням ПДВ), сьомгу (лосось) стейк розморожений, вагою 0,864 г вартістю 434 гривні 76 копійок (без урахування ПДВ) та 543 гривень 46 копійок (з урахуванням ПДВ); один сирок глазурований Чудо з кокосом 15 % вартістю 8 гривень 55 копійки (без урахування ПДВ) та 10 гривень 69 копійок (з урахуванням ПДВ); один сирок глазурований Волошкове поле лісова ягода безлакт 26 % з вартістю 10 гривень 79 копійок(без урахування ПДВ) та 13 гривень 49 копійок (з урахуванням ПДВ); один пакет Ромб - 2 ламінований середній паперовий вартістю 47 гривень 99 копійок та 59 гривень 99 копійок, які в подальшому склав у викрадений пакет.

В подальшому, діючи умисно, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення майнових збитків та бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, утримуючи при собі, повторно таємне викрадене чуже майно, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» намагався зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення та минаючи касову зону з викраденим майном ОСОБА_4 направився вийшов з магазину, але довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони магазину, завдавши ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» майнову шкоду на загальну суму 1126 гривень 53 копійки (без урахування ПДВ) та 1408 гривень 16 копійок (з урахуванням ПДВ).

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання, підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема, в частині часу, місця та способу. Вартість та кількість майна не оспорює.

Так, указав, що дійсно викрав речі за наведеного у вироку алгоритму, однак був зупинений охороною. Викрадав речі, оскільки втратив роботу.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, оскільки повністю погоджується з встановленими обставинами.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Також, у рішеннях у справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак, для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, Суд уважає установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При кваліфікації дій обвинуваченого Суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно пунктів 3, 4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Саму вартість майна установлено, як дійсну, у порядку алгоритмів, окреслених ОП ККС ВС у справі № 420/1667/18 (постанова від 25.11.2019) та ККС ВС у справі № 335/6360/15-к (постанова від 16.01.2020).

Згідно ст. 15 КК замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Як зазначено у примітці до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191, повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено, а також це б порушувало б права обвинуваченого.

Проте, суд вважає звернути увагу на таке.

Як убачається з обвинувального акта та як у судовому засіданні зазначив прокурор, щодо обвинуваченого є обвинувальний акт, який направлено до Печерського районного суду м. Києва та він просить це врахувати при призначенні покарання.

На запитання суду додатково зазначив, що вироку у цій справі ще немає.

Проте, суд з позицією прокурора не погоджується.

Так, стаття 62 Конституції України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Таким чином, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як невинуватою особою.

Враховуючи викладене, у цій справі, суд не бере до уваги те, що відносно обвинуваченого перебуває на розгляді у суді ще інше кримінальне провадження.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Як убачається з обвинувального акта, у даному кримінальному провадженні обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, вказано його щире каяття у вчиненому правопорушенні. Проте, на думку суду, така обставина носить лише формальний характер.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушення, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанови ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к, від 19 липня 2018 року у справі № 134/890/17).

Однак, на думку суду, з поведінки обвинуваченого не вбачається дійсного, відвертого каяття. В судовому засіданні останній зазначає, що він кається, однак таке каяття носить механічний, вимушений характер та зазначається, на думку суду, лише для можливості мінімізувати покарання. Відшкодувати збитки обвинувачений не намагався. Фактично, викрадені речі були повернуті потерпілому виключно завдяки пильним діям охорони та правоохоронних органів. Жодних доказів бажання виправити наслідки вчиненого обвинувачений не надав та такого, з його поведінки, не убачається.

Також, суд враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Обвинувачений не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра, не працює, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Крім того, судом враховується й те, що обвинувачений за короткий час тричі вчинив кримінальні правопорушення.

Так, обвинувачений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин.

Проте, 10.07.2022 та 27.08.2022 року обвинувачений знову вчинив нові кримінальні правопорушення.

Про зухвалість дій обвинуваченого, а також небажання стати на шлях свідчить ще й те, що, як встановлено судом, щодо нього 12.07.2022 року Солом`янським районним судом обиралася міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак суд відмовив прокурору та застосував щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту. Однак, після цього, обвинувачений знову, 27.08.2022 року, винив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення.

Загалом, ОСОБА_4 байдуже ставиться до своєї долі, легковажно розраховує на те, що після вчинення злочинів буде відсутнє покарання.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Фактично, суди постійно йшли на зустріч обвинуваченому, прислуховувалися до нього, надавали шанс на виправлення, призначаючи мінімальні покарання або покарання не пов`язані із позбавленням волі, однак ОСОБА_4 довірою суду, в черговий раз, знехтував.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, однак, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, як про те просить захисник, враховуючи перелічені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, його ставлення до вчиненого, суд не знаходить.

Крім того, як вже зазначалося судом, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2021 року від 10.09.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин.

Як пояснив у судовому засіданні обвинувачений та підтвердив прокурор, станом на день постановлення вироку покарання у виді громадських робіт не відбуте повністю.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно п.п. «а» п.1 ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт.

Враховуючи те, що обвинувачений до повного відбування покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2021 року, вчинив новий злочин, суд вважає, що на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, слід повністю приєднати невідбуте покарання у виді громадських робіт із урахуванням положень п.п. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 27 серпня 2022 року, з дня його фактичного затримання, зарахувавши в строк відбування остаточного покарання, строк перебування в слідчому ізоляторі (попереднього ув`язнення) по день набрання вироком законної сили, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, а також зарахувати у строк відбування покарання затримання ОСОБА_4 за протоколом затримання від 10.07.2022 року: з 10.07.2022 року по 12.07.2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити без змін трмання під вартою.

Речові докази по справі, які були передані потерпілому на відповідальне зберігання - залишити у власності потерпілого.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Сторони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1