печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9468/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбачених ч. 2 ст. 296 КК України у кримінальному провадженні № 0001473 від 19.09.2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбачених ч. 2 ст. 296 КК України у кримінальному провадженні № 0001473 від 19.09.2021 року.

В обґрунтування доводів та вимог скарги адвокат зазначає наступне.

ОСОБА_4 , громадянина України, є підозрюваним в кримінальному провадженні, зареєстрованому 19.09.2021 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001473.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 Кримінального процесуального кодексу України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється при наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, але в матеріалах кримінального провадження зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001473, міститься багато розбіжностей та припущень, зокрема наступне.

Відсутність доказів: недоведені факти знайомства, зв`язку та спільних дій підозрюваного ОСОБА_4 із підозрюваними ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; недоведений факт використання підозрюваним піротехнічних засобів; відсутні докази існування Групи (більше 10 осіб), яка характеризується організованістю, згуртованістю та націленістю на бійку; недоведена суб`єктивне сприйняття та усвідомлення підозрюваним себе як частини згуртованої та організованої групи; відсутні докази нанесення ударів потерпілим.
В матеріалах кримінального провадження міститься відео, проте не вказано джерело походження та засіб отримання цього відеозапису. Відеозапис триває 00:03:42, але події на НСК «Олімпійський» були триваліше та відеозапис не відображає події від початку до його завершення; відеозапис скомпонований із відео декількох камер (фронтальна та бокова зйомка), одночасно з 00.47-00.48 присутня (відео) склейка, частина відео відсутня.
Виникають питання з приводу показів потерпілих, так усі потерпілі при їх допитах не ідентифікують нападників один від одного, лише характеризують їх дії «як групи осіб», тільки під час впізнання з боку потерпілого ОСОБА_8 від 04.10.2021 (протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознимками) та з боку свідка ОСОБА_9 від 04.10.2021 (протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознимками) було визначено, що підозрюваний вчиняв хуліганські дії та наносив тілесні ушкодження, але не визначено які саме дії здійснював підозрюваний.
В свою чергу є питання до показів свідків, відтак свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 є працівниками Національної поліції України та не є зацікавленими особами; не бачили бійки, лише «штовханину та сутичку»; «розняли сторони конфлікту без використання засобів фізичного впливу та спеціальних засобів»; «сторони почали словесно ображати один одного на відстані».

Крім того, що стосується тілесних ушкоджень потерпілих, то факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілим документально не підтверджений, чому відповідає відсутність правової кваліфікації кримінального правопорушення, пов`язаної із тілесними ушкодженнями.
Також адвокат зазначає, що відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Адвокат вказує, враховуючи, що сторона обвинувачення не встановила усі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, факт порушення громадського порядку, наявність мотивів явної неповаги до суспільства, наявність особливої зухвалістю або виняткового цинізму, враховуючи усе вищезгадане, та керуючись положеннями ст. 62 Конституції України,ст. 17, ст. 26, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 28 Кримінального кодексу України, п. 16 ч. 3 ст. 42, ч. 4 ст. 46, п. 3 ч. 1 ст. 276,п. 10 ч. 1 ст. 303, ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України, п. 45 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №10 «Про судову практику у справах про хуліганство» є всі правові підстави для скасування повідомлення про підозру від 13.10.2021 по кримінальному провадженню, зареєстрованому 19.09.2021 в ЄРДР за №0001473.
В судове засідання особа, яка подала скаргу не з`явився, про день, час, місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Проте, адвокатом подано заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Слідчий/прокурор, про день, час, місце розгляду скарги повідомлялись неодноразово, проте в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, жодних письмових заперечень або доказів на спростування доводів сторони захисту слідчому судді не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Оскільки учасники судового процесу про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, проте, в судове засідання не з`явились, враховуючи строк розгляду скарги під час досудового розслідування встановлений КПК України, та те, що розгляд справи відкладався неодноразово у зв`язку із неявкою слідчого/прокурора у судове засідання, слідчий суддя визнав можливим розглянути скаргу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних матеріалів.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду скарги фіксування провадження технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

З матеріалів скарги вбачається, що Печерським управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001473 від 19.09.2021 року.

13 жовтня 2021 року слідчий слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_20 за погодженням прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_21 повідомив про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про, те що він підозрюється у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги о суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчиненому групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є, зокрема, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Пункт 14 ч. 1 ст. 3 КПК України визначає, що притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Частина 1 статті 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно п. 10 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржене, зокрема, повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Праву підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.
Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.
Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.
Відповідно до положень ст. 277 КПК України повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо, мабуть, не викликає більшої образи і більш болісної душевної травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині. Правоохоронні органи зобов`язані компенсувати моральну шкоду людині, що була завдана безпідставним притягненням її до відповідальності.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).
Згідно з практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Таким чином, слідчий суддя, враховуючи доводи сторони захисту, приходить до висновку про те, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 було здійснено в порядку, передбаченому КПК України, однак зміст такого повідомлення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Слідчий суддя вважає за доцільне взяти до уваги наступні доводи та обставини, на які посилається адвокат у своїй скарзі.
Так, сторона захисту звертає увагу на відеозапис, що міститься у матеріалах кримінального провадження, в свою чергу в Постанові Верховного суду від 07.08.2019 по справі №607/14707/17, Верховний суд визнав, що відеозапис отриманий посадовою особою органу досудового розслідування без попереднього дозволу суду, тобто без дотримання вимог кримінального процесуального закону, є недопустимим, так як не ґрунтується на вимогах закону, відповідно до ст. 86 Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, відповідно до Постанови Верховного суду від 11.03.2021 по справі №149/745/14 - використання стороною обвинувачення копії, а не оригіналу відеозапису є недопустимим доказом.
Крім того адвокат звертає увагу на те, що факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілим документально не підтверджений, чому відповідає відсутність правової кваліфікації кримінального правопорушення, пов`язаної із тілесними ушкодженнями, відтак слідчий суддя бере до уваги вказані заперечення.
Разом з тим, адвокат в своїй скарзі зазначає, що відповідно до Пункт 45 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №10 «Про судову практику у справах про хуліганство» встановлює, що якщо порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.
Жодна із ознак кваліфікуючих правопорушення, як здійснене із особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом не встановлена та не підтверджена.

Крім того, ч. 1 ст. 28 Кримінального кодексу України закріплює, що Кримінальне правопорушення визнається таким, що вчинене групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою.
Ч. 2 ст. 27 Кримінального кодексу України встановлює, що Виконавцем (співвиконавцем) є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами кримінального правопорушення вчинила кримінальне правопорушення.
Стаття 26 Кримінального кодексу України визначає, що Співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.
Таким чином співучасть та статус Виконавця передбачає наявність умисної спільної участі та наявність інших співучасників, ніж Виконавець.
Відтак виникають питання з приводу кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, а тому слідчий суддя вважає, що вищевказані доводи сторони захисту є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Відтак слідчий суддя вважає, що доводи захисника заслуговують на увагу і є підтвердженням необґрунтованості повідомлення про підозру, та приходить до висновку, щодо невідповідності пред`явленої ОСОБА_22 підозри вимогам п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України.
Аналізуючи надані докази та зміст повідомлення про підозру, слідчий суддя вважає, що зміст таких матеріалів не може свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а отже про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Тобто в змісті повідомлення про підозру відсутні фактичні обставини події, як вимагають положення ст. 277 КПК України, які б виключали сумніви щодо того, що кримінальне правопорушення справді відбулося; кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; діяння підозрюваної особи містить об`єктивну сторону складу конкретного кримінального правопорушення та може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 296 КК УКраїни
Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Проте, як вбачається з змісту повідомлення про підозру, відсутні фактичні дані, які вказують на кримінально-протиправні дії з боку ОСОБА_4 , які б можна було кваліфікувати за ч. 1 ст. 296 КК України, й слідчий суддя в даному випадку враховує імперативну позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Ходорковський проти Росії», згідно з якою суддя повинен заснувати своїх рішення тільки на доказах в юридичному сенсі.
Враховуючи, що сторона обвинувачення в судове засідання не з`явилася, доказів на спростування доводів викладених у скарзі не надала, при цьому слідчий суддя враховує, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також беручи до уваги ст. 62 Конституції України, ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Слідчий суддя приходить до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбачених ч. 2 ст. 296 КК України у кримінальному провадженні № 0001473 від 19.09.2021 року підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 17, 26, 107, 111-112, 277-278, 303, 305-307, 309, 371-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Скаргу задовольнити.
Скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбачених ч. 2 ст. 296 КК України у кримінальному провадженні № 0001473 від 19.09.2021 року Києва.

Ухвала слідчого судді може бути оскарження безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1