Справа № 379/1657/18 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4073/2021 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000231 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Ставищенського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , працюючого в Приватному Підприємстві «Монтажна компанія «МЕГАТЕХ», неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, освіта професійно-технічна, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки;
зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення (з 01.10.2018 по 03.10.2018 - 2 дні) з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням обмеження волі 4 (чотири) дня;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 30 вересня 2018 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на узбіччі дороги навпроти домоволодіння АДРЕСА_1 , діючи на ґрунті раптово виниклого неприязного ставлення до ОСОБА_10 , у зв`язку з виниклим конфліктом між останнім та ОСОБА_11 , маючи умисел на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, але не маючи наміру на вбивство останнього та не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у виді настання його смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи внаслідок злочинної недбалості, підійшов до ОСОБА_10 та наніс йому один удар долонею правої руки в ліву бокову поверхню голови, в ділянку лівої вушної раковини, від якого останній впав на землю спиною та вдарився потиличною частиною голови, втратив свідомість, після чого був доставлений до відділення інтенсивної терапії КЗТРР «Таращанська ЦРЛ», де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність на необґрунтованість вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість. Так, апелянтом указано, що місцевим судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання безпідставно не були враховані обставини, що пом`якшують покарання. Зокрема захисник указав, що невизнання ОСОБА_8 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не є свідченням відсутності у нього щирого каяття, з огляду на те, що він під час досудового розслідування надавав правдиві показання, відшкодував кошти завдані кримінальним правопорушенням потерпілому. У зв`язку з цим, суд при ухваленні оскаржуваного вироку, на думку сторони захисту, мав врахувати наявність таких обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , як щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди та активне сприяння досудовому розслідуванню. Також, поза увагою суду, на думку захисту, залишилась позиція потерпілого ОСОБА_9 , у якого відсутні претензії до обвинуваченого, та останній вважав за можливе виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання. Поряд з цим, апелянт звернув увагу на дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він офіційно працевлаштований, раніше не судимий, має позитивні характеристики як за місцем роботи так і за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, що, на думку захисника, указує на можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України. За наведених обставин, просив вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, потерпілий ОСОБА_9 указав, що вирок Ставищенського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року в частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України є законним та обґрунтованим, прийнятим внаслідок повного та всебічного дослідження матеріалів кримінального провадження, а апеляційна скарга прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання внаслідок м`якості є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. При цьому, потерпілим зазначено про те, що обвинувачений повністю йому відшкодував шкоду завдану кримінальним правопорушенням, а відтак вважав за можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Також потерпілим підтримано вимоги зазначені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, які він просив задовольнити.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 указав на безпідставність доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора, з огляду на наступні обставини. Так, на переконання сторони захисту, висновки суду першої інстанції в частині визнання окремих доказів недопустимими ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства, що свою чергу указує на безпідставність тверджень прокурора в цій частині. З приводу доводів прокурора щодо невірної кваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченого та як наслідок, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність захисник зазначив, що з встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого було спричинено не внаслідок заподіяного обвинуваченим удару в ділянку голови потерпілого, а результатом падіння останнього та удару головою об тверду поверхню, чого засуджений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити. Отже, в даному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, а вбивство вчинене через необережність, у зв`язку з чим дії обвинуваченого вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 119 КК України. Також захисник зазначив про помилковість твердження прокурора в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки досліджені в судовому засіданні докази та дані про особу обвинуваченого у свій сукупності навіть свідчать про суворість призначеного покарання обвинуваченому, а не його м`якість. За наведених обставин просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу та не заперечували щодо прийняття відмови від апеляційної скарги прокурора, думку потерпілого, який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив прийняти відмову від апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів приходить до наступних висновків.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції прокурор відмовився від поданої ним апеляційної скарги і вказана відмова прийнята судом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України за обставин, встановлених судом та викладених у вироку стверджуються зібраними у справі доказами, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Висновки суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення діям ОСОБА_8 була дана неправильна кваліфікація, а належних та допустимих доказів, якими доводилась кваліфікація його дій за ч.2 ст. 121 КК України у ході кримінального провадження не здобуто відповідають вимогам закону і є належним чином обґрунтованими та вмотивованими, колегія суддів із цими висновками погоджується. Крім того, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 119 КК України та правильність кваліфікації його дій за вказаною статтею учасниками судового провадження не оскаржується. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про суворість призначеного обвинуваченому покарання, то вони, на думку колегії суддів, є не обгрунтованими.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 119 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою дотримався.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання у виді обмеження волі суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, та обставини його вчинення, судом враховано дані про особу обвинуваченого, який на час скоєння кримінального правопорушення був працевлаштований, по місцю роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, відповідно до висновку органу пробації рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення є середнім та його виправлення можливе без позбавлення його волі на певний строк. Також судом враховано наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та думку потерпілого, який вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення його волі.

Наведені обставини дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 покарання саме у виді обмеження волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 119 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування до покарання, призначеного обвинуваченому вимог ст. 75 КК України не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 75 КК України підставами для застосування цієї норми закону є:

призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке ґрунтується на сукупності даних про тяжкість злочину, особу винного та інших обставинах справи.

Сукупність даних про особу обвинуваченого, наявність обтяжуючої покарання обставини, а саме те, що злочин обвинуваченим був вчинений у стані алкогольного сп`яніння, обставини його вчинення та наслідки у виді загибелі потерпілого не приводять колегію суддів до переконання про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування ним покарання, що указує на неможливість застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника та відсутність підстав для її задоволення.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що сукупність даних про особу обвинуваченого, його відношення до злочину та його наслідків, думка потерпілого з приводу покарання були належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 119 КК України та вказані обставини не приводять колегію суддів до переконання про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Враховуючи викладене, вирок Ставищенського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ставищенського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4