ЄУН № 336/2837/19
пр. № 1-кп/336/89/2022
ВИРОК
Іменем України
19 квітня 2022 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, фактично мешкає зі слів у АДРЕСА_1 , не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у скоєнні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 2, 3 КК України,
ВСТАНОВИВ:
02 лютого 2019 року в період часу з 13.48 години до 13.49 години, ОСОБА_4 , діючи за попередньою мовою з особою, провадження щодо якої виділено в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, перебуваючи навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрали належну потерпілому ОСОБА_6 камеру відеоспостереження Bеsder 600MW-IP20H1 2 MP в корпусі білого кольору вартістю 1156,66 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

13 вересня 2019 року приблизно о 16.00 годині ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, застосувавши ключ для відкриття вхідних дверей, незаконно проник до будинку АДРЕСА_1 , звідки шляхом вільного доступу таємно викрав з кімнати вказаного будинку належний ОСОБА_7 ноутбук Asus X751LB-TY257D 17.3 в корпусі білого кольору вартістю 7689,83 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочинів визнав повністю, пояснивши, що 02 лютого 2019 року він разом із своїм знайомим на ім?я ОСОБА_8 гуляли в районі вул. Олексія Анашкіна. Побачивши відеокамеру над гаражем, вони вирішили її викрасти, для чого ОСОБА_9 підсадив ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 у свою чергу зірвав камеру, відламавши її від кріплення. В подальшому ОСОБА_4 цю камеру продав на ринку «Анголенка» за 100 гривень, витративши кошти на власні потреби.
По епізоду 13.09.2019 року ОСОБА_10 пояснив, що в будинку по АДРЕСА_1 він був раніше, оскільки разом із своїм знайомим на ім`я ОСОБА_11 він там вживав алкогольні напої. Цей будинок, наскільки йому відомо, орендували для працівників та там мешкали троє чоловіків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ще один, імені якого він не пригадує. Під час спільного розпивання алкоголю ОСОБА_4 помітив куди ОСОБА_11 положив ключ від будинку, який пізніше ОСОБА_4 забрав. За деякий час, скориставшись тим, що в будинку нікого не було, ОСОБА_4 переліз через паркан, за допомогою ключа відкрив двері будинку, після чого з кімнати будинку зі стола викрав ноутбук, який продав на ринку «Анголенка».
Також ОСОБА_4 зазначив, що обставини, зазначені в обвинувальних актах є вірними та відповідають дійсності, кваліфікацію своїх дій він не оспорює, вартість майна відповідає дійсності.
Також суду прокурором надані документи, що характеризують особистість обвинуваченого.
Інших доказів учасниками провадження не надавалось, прокурор вважав, що досліджених судом доказів достатньо для встановлення обставин скоєння злочину та доведеності вини обвинуваченого, з чим погодився обвинувачений та його захисник.

Судом було роз`яснено учасникам справи наслідки обмеження дослідження доказів, передбачені ст. 349 ч. 3 КПК України. Враховуючи відповідні клопотання прокурора та обвинуваченого, суд, впевнившись у тому, що усі учасники правильно розуміють зміст цих обставин, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо повного визнання вини у скоєнні злочинів, пояснення про обставини скоєння злочинів, дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні злочинів знайшла своє підтвердження та доведена належними та допустимими доказами.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за епізодом 02.02.2019 року за ст. 185 ч. 2 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб; за епізодом 13.09.2019 року за ст. 185 ч. 3 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

При дослідженні документів, які характеризують особистість ОСОБА_4 судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, хоча відносно нього у провадженні суду перебуває ще кілька кримінальних проваджень, не перебуває на обліку в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради та в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради. З пояснень обвинуваченого вбачається, що він не одружений, не працює, дітей не має.

Посилання обвинуваченого на те, що він має постійне місце проживання та мешкає із бабусею, яка потребує його догляду, будь-якими документами не підтверджені.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд вважає визнання обвинуваченим вини у скоєнні злочинів.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд не враховує щире каяття та сприяння розкриттю злочинів з наступних міркувань.

Так, суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що обвинувачений вчиняв активні дії, які б сприяли розкриттю злочинів, під час розгляду справи судом обвинувачений заявив клопотання про оголошення перерви у слуханні справи для надання йому можливості відшкодувати потерпілим завдану шкоду, однак, шкоду потерпілим так і не не відшкодував, а цим часом скористався для того, щоб ухилитись від правосуддя, у зв`язку з чим був оголошений у розшук та був згодом затриманий в межах іншого кримінального провадження.

При призначенні покарання суд враховує положення ст. 50 КК України, яка вказує, що метою покарання є кара, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Стиль життя ОСОБА_4 , який не займається суспільно корисною працею та не має стійких соціальних зв?язків, тривалий час ухилявся від суду, свідчить про те, що ОСОБА_4 не усвідомлює необхідності суворого дотримання норм закону, не розуміє неприпустимості скоєння злочинів, за рахунок яких джерел він існує невідомо.

Всі вищезазначені обставини у своїй сукупності не дають суду підстав вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, а отже і не вбачає підстав для застосування до нього звільнення від відбування покарання.

Цивільного позову в ході досудового розслідування та судового розгляду не заявлялось.

Судом не вирішується доля речових доказів та питання стягнення витрат на проведення експертизи під час досудового розслідування, адже відповідних документів стороною обвинувачення надано не було.

Суд не вбачає підстав для зарахування обвинуваченому строку попереднього ув?язнення до строку покарання, адже ОСОБА_4 був затриманий та утримується під вартою в межах іншого кримінального провадження, по якому судовий розгляд не завершений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 70 ч. 1, ст. 185 ч. 2, 3 КК України,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України, та призначити покарання:

за ст. 185 ч. 2 КК України у виді одного року позбавлення волі;

за ст. 185 ч. 3 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

У відповідності до положень ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1