ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1719/22 Справа № 201/1171/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000209 від 22 червня 2021 року, за апеляційною скаргою начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях за фактами безповоротних втрат у не бойовій обстановці Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил прокурора ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2022 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дунаївці, Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2022 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 425 КК України, повернено прокурору, для його належного оформлення, відповідно до вимог КПК України.
Мотивуючи постановлене рішення, суд послався на те, що органом досудового розслідування, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті зазначено формулювання обвинувачення, яке не відповідає викладеним фактичним обставинам, оскільки обвинувачення складається лише із вказівки на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому, а відтак, у наданому суду обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , фактично викладено різні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, які відрізняються між собою, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону та порушенням права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист від зрозумілого і конкретного обвинувачення. Окрім того, суд вказав, що при викладі фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_6 злочину, стороною обвинувачення було зазначено, що у вчинені вказаних діянь фігурує ще декілька осіб, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак не зазначено чи притягувались вони до кримінальної відповідальності за інкриміновані діяння, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, чи щодо вказаних осіб виділені матеріали в інше провадження, тощо, що є грубим порушенням принципів верховенства права та презумпції невинуватості, передбачених ст. 62 Конституції України, ст.ст. 8, 17 КПК України, прав обвинуваченого, а також прав інших осіб, які не зазначені в обвинувальному акті, але вказані обставини стосуються їх законних інтересів, та дійшов висновку, що зазначені недоліки обвинувального акту перешкоджають його призначенню до судового розгляду, тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на незаконність судового рішення. Так, прокурор вказує, що обвинувальний акт було складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, та в ньому викладено, зокрема, фактичні обставини злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину, з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. При цьому, апелянт вказує, що прокурор самостійно вирішує який зміст фактичних обставин злочину та формулювання обвинувачення викладається в обвинувальному акті, а суд не вправі в підготовчому судовому засіданні перевіряти правильність обраної кваліфікації, наявність усіх елементів складу злочину, яке інкримінується особі, оскільки суд не наділений на цьому етапі повноваженнями оцінювати процесуальне рішення прокурора в частині достатності доказів та повноти формулювання офіційної версії обвинувачення, що узгоджується з правовою позицією Вищого антикорупційного суду, викладеній в ухвалі від 25.10.2021 (справа №633/69/21). До того ж, прокурор вважає, що суд, в ході проведення підготовчого судового, дослідивши фактичні обставини вчинення злочину ОСОБА_6 , викладені в обвинувальному акті, вийшов за межі свої повноважень, внаслідок чого ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка апеляційну скаргу підтримав, представника потерпілого, який підтримав думку прокурора, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, до яких, зокрема, належить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.
В той же час формулювання обвинувачення повинно відповідати фактичним обставинам кримінального правопорушення, а правова кваліфікація узгоджуватись з положеннями Закону про кримінальну відповідальність, бо наявні в цій частині обвинувального акта суперечності можуть призвести до порушення права обвинуваченого на захист.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Разом з цим, враховуючи, що зміст фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, відповідно до вимог ст. 91 КК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні і є необхідними та достатніми для його вирішення по суті, то формулювання обвинувачення повинно містити відомості про обставини, які свідчать про наявність доведених відомостей про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо. При цьому, обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це визначено як національним законодавством, так і рішеннями Європейського суду з прав людини.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, в якому зазначається, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції.
У постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24 листопада 2016 року, зазначено про те, що в обвинувальному акті, крім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист повинно бути обов`язково зазначено фабулу обвинувачення, яка є фактичною моделлю вчиненого злочину та юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення), що є правовою моделлю злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт вказаним вимогам закону не відповідає, а тому висновки суду щодо необхідності його повернення прокурору, є обґрунтованими.
Так, апеляційним судом встановлено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 хоча і містить формулювання обвинувачення, яке йому пред`явлене, однак воно фактично не відповідає встановленим органом досудового розслідування фактичним обставинам кримінального провадження.
Як видно із обвинувального акту, формулювання обвинувачення містить лише вказівки на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому, а викладені в цьому обставини вчиненні інкримінованого злочину відрізняються між собою, що може призвести до порушення права обвинуваченого на захист від зрозумілого і конкретного обвинувачення.
Окрім того, у викладених фактичних обставинах інкримінованого злочину ОСОБА_6 , які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті міститься посилання на інших осіб, а саме на ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яким обвинувачення у встановленому законом порядку, у цьому провадженні пред`явлено не було. Між тим, стороною обвинувачення, не зазначено, притягувались ці особи до кримінальної відповідальності, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, чи щодо них виділені матеріали в інше провадження, тощо, що є порушенням порушенням принципів верховенства права та презумпції невинуватості, передбачених ст. 62 Конституції України, ст.ст. 8, 17 КПК України.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що органом досудового розслідування в обвинувальному акті не викладено тих обставин, які, у відповідності до вимог ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що унеможливлює призначення судового розгляду, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.
При цьому, колегія суддів наголошує, що ст. 338 КПК України хоча і передбачає зміну обвинувачення у суді, однак залишає це право за прокурором.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях за фактами безповоротних втрат у не бойовій обстановці Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил прокурора ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2022 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3