ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 201/6527/22 (пр. № 1-кп/201/821/2022), відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003360, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Димитрова, Донецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, неодруженого, працюючого охоронцем в школі № 29 в м. Макіївка, раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. 24.08.1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.
Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань по Заключному акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42 ФЗ). Відповідно до ст. ст. 2-3 зазначеного договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 №2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади та Збройних Сил Російської Федерації (далі ЗС РФ) виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Своїх злочинних цілей представники влади і ЗС РФ вирішили досягти зокрема шляхом створення і фінансування терористичної організації на території України.
Так, 07 квітня 2014 року в м. Донецьку Донецької області під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади РФ та ЗС РФ створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»). Координація діяльності цієї терористичної організації, як і її фінансове, матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється невстановленими на цей час представниками влади та ЗС РФ, окремими іноземними громадянами, а також окремими суб`єктами господарської діяльності та громадянами України, лояльно налаштованими до ідей та діяльності «ДНР».
Указана терористична організація має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки; чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організацій; а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.
Так, на учасників силового блоку терористичної організації «ДНР» покладаються наступні обов`язки: систематична організація та здійснення актів застосування збройної сили проти держави України у особі представників сил АТО, зокрема ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, задіяними у проведенні антитерористичної операції; створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності; вербування нових учасників до складу силового блоку терористичних організацій «ДНР» та, організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями; захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області; вчинення терористичних актів та диверсій на інший території України; захоплення чи заволодіння у інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення АТО та забезпечення власної злочинної діяльності; викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні; силова підтримка учасників політичного блоку незаконних утворень «ДНР», захоплення, а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд; організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.
Водночас на учасників політичного блоку терористичної організації «ДНР» покладаються обов`язки: створення так званих «органів державної влади «ДНР» та організація їх діяльності; видача документів, які мають ознаки нормативно-правових актів, від імені нелегітимних «органів державної влади «ДНР»; організація та проведення незаконних референдуму та виборів на територіях, підконтрольних «ДНР»; проведення агітаційної роботи серед населення Донецької області щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України; організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу; налагодження взаємодії між лідерами «ДНР», представниками влади та ЗС РФ з метою координації дій щодо застосування актів збройної сили проти держави України, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для здійснення актів застосування збройної сили проти держави України, зокрема протидії правоохоронним органам та силам АТО; налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України і осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» та для забезпечення їх протиправної діяльності; забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.
На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.
Одним із основних завдань учасників вказаної терористичної організацій є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.
Враховуючи викладене, так звана «Донецька народна республіка» є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до абз. 19
ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.
При цьому, терористична діяльність охоплює зокрема організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у них (ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).
07.04.2014 року за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції (далі АТО) із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань, яка тривала до 30 квітня 2018 року та надалі отримала формат «операції Об`єднаних сил».
З квітня 2014 року учасники терористичної організації «ДНР», реалізуючи злочинний умисел представників влади РФ і ЗС РФ щодо досягнення зазначених завдань, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади і місцевого самоврядування, зокрема щодо визнання легітимності діяльності «ДНР» та влади її керівників, здійснюють захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької області, акти застосування збройної сили проти держави України, чинять збройний опір військовослужбовцям Збройних Сил України та правоохоронним органам України, задіяним у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини.
Як наслідок, частина території Донецької області опинилась під контролем представників терористичної організації «ДНР» та відповідно до постанови Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», постановою Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», Закону України від 18.01.2018 «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» набула статусу тимчасово окупованої території.

Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «ДНР» або за їх участі знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ДНР» терористичною організацією. Зокрема, у Зверненні ВРУ до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за № 129-VIII, та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою ВРУ від 14.01.2015 за № 106-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22.07.2014 за № 1597-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 за № 337-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 за № 1596-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 за № 145-VIIІ.
Факт створення «ДНР» за підтримки та під контролем Російської Федерації визнано Резолюцією ПАРЕ від 12.10.2016 року. При цьому в Резолюції зазначено, що «ДНР» та всі її «установи» не мають будь-якої легітимності у відповідності з українським або міжнародним правом.
З метою сприяння насильницькій зміні меж території України, на виконання завдань силового блоку терористичної організації «ДНР» з квітня 2014 року на частині території Донецької області групами осіб, які здійснювали захоплення адміністративних будівель органів державної влади України та правоохоронних органів України на території Донецької області, після незаконного заволодіння зброєю та бойовими припасами із зазначених будівель, утворено ряд підрозділів, що увійшли до складу силового блоку терористичної організації «ДНР», зокрема: група «Б-2» «Козачий союз «Область війська Донського ДНР» (далі за текстом «Б-2» «КСОВД» ДНР»); тактична група «Купол», 100-та окрема мотострілецька бригада «Республіканська гвардія», в/ч НОМЕР_1 (далі за текстом 100 ОМСБр РГ, в/ч НОМЕР_1 ); 5-та окрема мотострілецька бригада «Оплот», в/ч НОМЕР_2 (далі за текстом 5 ОМСБр «Оплот», в/ч НОМЕР_2 ); 9-й окремий штурмовий мотострілецький полк морської піхоти 1 АК УНМ т.зв. «ДНР», в/ч НОМЕР_3 (далі за текстом НОМЕР_4 , в/ч НОМЕР_3 ).
ОСОБА_4 в жовтні 2014 року (точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у м. Донецьку Донецької області, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, за власною ініціативою добровільно вступив до одного з її структурних підрозділів не передбаченого законом збройного формування «Б-2» «КСОВД» ДНР», з метою безпосередньої участі в протиправній діяльності терористичної організації «ДНР» щодо дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, зокрема, шляхом застосування збройної сили проти Збройних Сил України, зобов`язався дотримуватися встановлених правил поведінки та виконувати визначені йому функції.
В подальшому (точну дату, час та обставини в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 призначено на посаду стрілка у складі «Б-2» « ІНФОРМАЦІЯ_2 » із місцем дислокації за адресою: Донецька область, Старобешівський район, с. Осикове, де останній активно приймав безпосередню участь у бойових діях проти підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні антитерористичної операції.
Надалі, в кінці 2015 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, за власною ініціативою добровільно вступив до іншого структурного підрозділу терористичної організації «ДНР» - тактичної групи «Купол» 100 ОМСБр РГ, в/ч НОМЕР_1 , у складі якого перебував до серпня 2016 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено). Обійнявши посаду командира знаряддя ГСАДн тактичної групи «Купол» 100 ОМСБр РГ, в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_4 забезпечував взаємодію підпорядкованих йому осіб та організовував охорону майна, що знаходилось у підрозділі. При цьому місцем дислокації вказаного підрозділу була територія Макіївського заводу металевих конструкцій, що розташований у АДРЕСА_1 .

Восени 2017 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, за власною ініціативою добровільно вступив до іншого структурного підрозділу терористичної організації «ДНР» - 5 ОМСБр «Оплот», в/ч НОМЕР_2 , у складі якого перебував до серпня 2018 року, та був призначений на посаду заряджаючого номеру розрахунку мінометної батареї зазначеного підрозділу. При цьому місцем проходження служби у складі зазначеного підрозділу був Петровський район м. Донецька.

Далі, восени 2019 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, за власною ініціативою добровільно вступив до іншого структурного підрозділу терористичної організації «ДНР» - 9 ОШМСПМП, в/ч НОМЕР_3 , у складі якого перебував до весни 2020 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено), та був призначений на посаду заряджаючого номеру розрахунку мінометної батареї зазначеного підрозділу. При цьому місцем дислокації вказаного підрозділу було АДРЕСА_2 .

Перебуваючи протягом вказаного часу у складі терористичної організації «ДНР», ОСОБА_4 отримав позивний « ОСОБА_6 », був забезпечений камуфльованою формою одягу, вогнепальною зброєю та бойовими припасами до неї, отримував грошові кошти в російських рублях.

ОСОБА_4 , вступаючи до терористичної організації «ДНР», а саме до її вищевказаних структурних підрозділів, був достовірно обізнаним, що вони мають організаційну структуру військового типу (поділяються на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, який носить формений одяг військового типу), характеризуються наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), мають воєнізований характер завдань та методів (здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України й інших військових формувань України, задіяних у проведенні АТО на території Донецької та Луганської областей України) та ставлять перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Донецької області, тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Донецької області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Донецької області так званих «блок постів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України й іншим військовим формуванням України) та мають для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю автомати, бойові припаси (патрони) та військову техніку.

Так, в період з жовтня 2014 року до весни 2020 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, діючи умисно, з корисливих та ідеологічних мотивів, приймав участь у терористичній організації «ДНР», забезпечуючи реалізацію цілей та завдань її силового блоку.

Таким чином, дії ОСОБА_4 , виразились в участі у терористичній організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

2. В жовтні 2014 року (точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено) при вищевказаних обставинах ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Донецьку Донецької області, діючи умисно, добровільно, за попередньою змовою групою осіб (стосовно яких досудове розслідування здійснюється в інших кримінальних провадженнях), усвідомлюючи, що діяльність не передбачених законом збройних формувань, які входять до складу терористичної організації «ДНР», є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, з ідеологічних та корисливих мотивів, вступив до складу не передбаченого законом збройного формування підрозділу «Б-2» «КСОВД» ДНР», в якому перебував до квітня 2015 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено).

В подальшому, в кінці 2015 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, вступив до іншого не передбаченого законом збройного формування терористичної організації «ДНР» - тактична група «Купол» 100 ОМСБр РГ, в/ч НОМЕР_1 , у складі якого перебував до серпня 2016 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено). Обійнявши посаду командира знаряддя ГСАДн, ОСОБА_4 забезпечував взаємодію підпорядкованих йому осіб та організовував охорону майна, що знаходилось у підрозділі. При цьому місцем дислокації вказаного підрозділу була територія Макіївського заводу металевих конструкцій, що розташований у АДРЕСА_1 .

Далі, восени 2017 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, за власною ініціативою добровільно вступив до іншого не передбаченого законом збройного формування терористичної організації «ДНР» - 5 ОМСБр «Оплот», в/ч НОМЕР_2 , у складі якого перебував до серпня 2018 року, та був призначений на посаду заряджаючого номеру розрахунку мінометної батареї зазначеного підрозділу. При цьому місцем проходження служби у складі зазначеного підрозділу був Петровський район м. Донецька.

Восени 2019 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, за власною ініціативою добровільно вступив до іншого не передбаченого законом збройного формування терористичної організації «ДНР» - 9 ОШМСПМП, в/ч НОМЕР_3 , у складі якого перебував до весни 2020 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено), та був призначений на посаду заряджаючого номеру розрахунку мінометної батареї зазначеного підрозділу. При цьому місцем дислокації вказаного підрозділу було АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , вступаючи до вищезазначених не передбачених законом збройних формувань, був достовірно обізнаним, що останні відносяться до збройних формувань, а саме мають організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, який носить формений одяг військового типу), характеризуються наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), мають воєнізований характер завдань та методів (здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей України) та ставлять перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Донецької області, тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Донецької області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Донецької області так званих «блок постів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України та іншим військовим формуванням України) та мають для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю автомати, бойові припаси (патрони) та військову техніку.

Крім того, ОСОБА_4 усвідомлював, що зазначені підрозділи не відносяться до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про національну поліцію», Про державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

Таким чином, дії ОСОБА_4 виразились в участі у діяльності не передбачених законом збройних формувань, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

3. Також, достовірно усвідомлюючи всі наведені вище обставини, в жовтні 2014 року (точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Донецьку Донецької області, діючи умисно, добровільно, за попередньою змовою групою осіб (стосовно яких досудове розслідування здійснюється в інших кримінальних провадженнях), усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» та не передбачених законом збройних формувань, які входять до її складу, є незаконною, спрямована на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, з ідеологічних та корисливих мотивів, добровільно вступив до підрозділу «Б-2» «КСОВД» ДНР», в якому перебував до квітня 2015 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) на посаді стрілка. При цьому, одним із встановлених місць дислокації підрозділу було АДРЕСА_1 , де останній активно приймав безпосередню участь у бойових діях проти підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні антитерористичної операції.
У подальшому, в кінці 2015 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , знаходячись на тимчасово окупованій території Донецької області, діючи умисно, добровільно, за попередньою змовою групою осіб (стосовно яких досудове розслідування здійснюється в інших кримінальних провадженнях), з ідеологічних та корисливих мотивів, вступив до складу не передбаченого законом збройного формування тактична група «Купол» 100 ОМСБр РГ, в/ч НОМЕР_1 , у якому перебував до серпня 2016 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено).
Далі, восени 2017 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , знаходячись на тимчасово окупованій території Донецької області, діючи умисно, добровільно, за попередньою змовою групою осіб (стосовно яких досудове розслідування здійснюється в інших кримінальних провадженнях), з ідеологічних та корисливих мотивів, вступив до складу не передбаченого законом збройного формування - 5 ОМСБр «Оплот», в/ч НОМЕР_2 , у складі якого перебував до серпня 2018 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено).
Восени 2019 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , знаходячись на тимчасово окупованій території Донецької області, діючи умисно, добровільно, за попередньою змовою групою осіб (стосовно яких досудове розслідування здійснюється в інших кримінальних провадженнях), з ідеологічних та корисливих мотивів, вступив до складу не передбаченого законом збройного формування - 9 ОШМСПМП, в/ч НОМЕР_3 , у складі якого перебував до весни 2020 року (більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) на посаді заряджаючого номеру розрахунку мінометної батареї.

Обіймаючи посади стрілка та заряджаючого номеру розрахунку мінометної батареї зазначених підрозділів, ОСОБА_4 вчиняв дії, спрямовані на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, виконуючи визначені йому функції, активно приймав безпосередню участь у бойових діях проти підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні антитерористичної операції.

Протягом вказаного часу, перебуваючи у складі не передбачених законом збройних формуваннях терористичної організації «ДНР», ОСОБА_4 отримав позивний « ОСОБА_6 », був забезпечений камуфльованою формою одягу, вогнепальною зброєю та бойовими припасами до неї, отримував грошові кошти в російських рублях.

Таким чином, дії ОСОБА_4 виразились у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив наступні злочини:

-умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, що кваліфікується за ч. 2 ст. 110 КК України;

-участь у терористичній організації, що кваліфікується за ч. 1 ст. 258-3 КК України;

-участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань, що кваліфікується за ч. 2 ст. 260 КК України.

09 вересня 2022 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях у Донецькій області та в умовах збройного конфлікту Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно з умовами даної угоди про визнання винуватості, прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, зокрема, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинах, зобов`язався сприяти у викритті кримінальних правопорушень у кримінальних провадженнях, досудове розслідування яких здійснюється слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, а також будучи учасником терористичної організації надав інформацію яка викриває злочинні дії інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, враховуючи, що повідомлена інформація підтверджена доказами.

Також вказаною угодою про визнання винуватості сторонами було узгоджено покарання, яке повинно бути призначено обвинуваченому ОСОБА_4 у разі її затвердження, зокрема, за ч. 2 ст. 110 КК України у виді шести років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді десяти років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 260 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді десяти років позбавлення волі без конфіскації майна.

У судовому засіданні прокурор, обвинувачений і його захисник просили суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Положеннями ч. 1 ст. 474 КПК України передбачено, що якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких і особливо тяжкого злочинів.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, при цьому, відсутні умови, що суперечать інтересам суспільства, чи порушують права, свободи та інтереси сторін або інших осіб, а також відсутні інші підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Крім того, судом встановлено, що у відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 469 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи учасником терористичної організації надав інформацію яка викриває злочинні дії інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, враховуючи, що повідомлена інформація підтверджена доказами.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях у Донецькій області та в умовах збройного конфлікту Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 із призначенням останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Речові доказі в рамках даного кримінального провадження відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376, 468-475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 09 вересня 2022 року про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях у Донецькій області та в умовах збройного конфлікту Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 110 КК України у виді шести років позбавлення волі без конфіскації майна;

-за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді десяти років позбавлення волі без конфіскації майна;

-за ч. 2 ст. 260 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначивши покарання у виді десяти років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання, після набрання цим вироком законної сили.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження з передбачених вище підстав до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1