Справа № 692/1251/21
Провадження № 1-кп/692/22/22
У Х В А Л А
09 червня 2022 року смт. Драбів
Драбівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безпальче, Золотоніського району, Черкаської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого СТОВ «Богданівське», одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
ОСОБА_6 , знаходячись 25 квітня 2021 року, близько 20 год. 30 хв., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, по АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_4 , що виникла на ґрунті неприязних відносин, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з прямим умислом, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_4 один удар кулаком руки в обличчя, після чого вона впала на землю, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді забійних ран та синця обличчя, синці лівого плеча та лівої кисті, які згідно висновку експерта № 05-8-01/185 від 15.06.2021 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст.125 КК України, як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.
15.02.2022 від директора СТОВ «Богданівське» ОСОБА_8 надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу СТОВ «Богданівське». До клопотання додано витяг з протоколу № 8 зборів СТОВ «Богданівське» від 10.01.2022р., копію наказу № 81-К від 01.06.2013р. про прийняття на роботу ОСОБА_6 та характеристику.
У судовому засіданні 15.02.2022р. захисник ОСОБА_7 просив суд відкласти розгляд клопотання колективу працівників СТОВ «Богданівське», дане клопотання задоволено судом.
У судовому засіданні 09.06.2022р. захисник ОСОБА_7 просив суд клопотання колективу працівників СТОВ «Богданівське» про передачу обвинуваченого ОСОБА_6 на поруки трудовому колективу СТОВ «Богданівське» задоволити та звільнити його від кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачений вперше вчинив кримінальний проступок, свою вину у вчиненому визнає, щиро розкаявся, просить вибачення та готовий відшкодувати шкоду, позитивно характеризується за місцем роботи.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника, не заперечував про передачу його на поруки трудового колективу. Вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та просив вибачення у потерпілої, висловив готовність відшкодувати потерпілій завдану шкоду, після того як буде визначений її розмір.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання та вважає, що на даний час підстав для відмови у передачі обвинуваченого ОСОБА_6 на поруки трудового колективу немає, оскільки він свою вину у вчиненому визнає, щиро кається та активно сприяв розкриттю злочину. Крім того зазначив, що відповідно до зібраних під час досудового розслідування характеризуючих матеріалів, обвинувачений на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, є раніше не судимим.
Потерпіла та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення вказаного клопотання, оскільки вважають, що обвинувачений не розкаявся, а визнання вини ОСОБА_6 пов?язане зі зміненим обвинуваченням, проти якого вони заперечують та наполягають на розгляді попередньої редакції обвинувачення.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Зі змісту частини першої статті 285 КПК випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому частиною третьою статті 285 КПК визначено, що у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Крім того, частиною четвертою статті 286 КПК визначено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. При цьому частиною другою статті 288 КПК передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України (далі ВСУ) у пункті 1 постанови Пленуму № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі Постанова від 23.12.2005) зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.
Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.
У абзаці п?ятому пункту 2 наведеної Постанови від 23.12.2005 зазначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.
Суд також враховує, що у абзаці третьому пункту 2 зазначеної Постанови від 23.12.2005 роз`яснено, що умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.
Згідно з роз?ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови від 23.12.2005 підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).
Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до частини першої статті 47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Необхідно також зауважити, що у абзаці другому пункту 5 Постанови від 23.12.2005 ВСУ зазначив, що підставою звільнення від кримінальної відповідальності з передачею на поруки є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку.
У абзаці третьому пункту 5 Постанови від 23.12.2005 ВСУ роз`яснив, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 47 КК можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки.
Відповідно до роз`яснень, наданих у четвертому пункту 5 Постанови від 23.12.2005, за наявності зазначених вище обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі (але не зобов`язаний) звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу.
Потерпіла та її представник, заперечуючи проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, посилались на те, що відсутнє щире каяття ОСОБА_6 , а визнання ним вини пов?язане зі зміною прокурором обвинувачення в суді, проти якого вони заперечують.
Доводи потерпілої та її представника в цій частині слід оцінити крізь призму дотримання загальних засад звільнення від кримінальної відповідальності загалом і у зв`язку з передачею на поруки трудового колективу зокрема.
Загальні засади такого звільнення було наведено вище, тому у зазначеному кримінальному провадженні слід вирішити питання щодо їх дотримання при зверненні з наведеним вище клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу СТОВ «Богданівське», суд враховує таке.
Судом вже вище зазначено, що ОСОБА_6 згідно з наданими суду матеріалами раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому є особою, яка вперше вчинила кримінально каране діяння (злочин), тому вимогу частини першої статті 47 КК в цій частині дотримано.
Згідно з приписами частини другої статті 12 КК України інкриміноване ОСОБА_6 діяння є кримінальним проступком.
Отже, застереження щодо неможливості застосування приписів частини першої статті 47 КК щодо тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 діяння також відсутні.
Вирішуючи питання щодо наявності такої умови для звільнення від кримінальної відповідальності як щире каяття, суд вважає за доцільне зауважити таке.
Потерпіла та її представник, заперечують наявність щирого каяття.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
При цьому, в постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).
Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_6 ознак щирого каяття, суд враховує, що свою вину у вчиненому він визнає, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої та висловив готовність відшкодувати шкоду.
Отже, аналізуючи доводи учасників кримінального провадження, надані суду матеріали, наведені вище роз?яснення та правові позиції, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність у ОСОБА_6 ознак щирого каяття. Тому наявність зазначеної умови для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, на переконання, суду також дотримано.
Суд з огляду на зазначене вважає за доцільне зауважити, що і ВСУ в постанові від 23.12.2005, і ВС у 13.02.2018, зміст яких наведений вище, зазначали, що передача особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданою лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії. Тобто вирішення питання про можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу є судовою дискрецією.
У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Судом вже було зазначено вище, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінально караного діяння, яке є кримінальним проступком. Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 у вчиненому розкаявся і трудовий колектив клопотав про звільнення його від кримінальної відповідальності з передачею йому (трудовому колективу) на поруки. Слід при цьому зауважити, що частиною другою статті 47 КК встановлено ряд застережень, за наявності яких звільнена від кримінальної відповідальності особа має бути притягнута до кримінальної відповідальності. Наявність таких застережень, на переконання суду, буде додатковим стримуючим фактором з метою попередження вчинення обвинуваченим будь-якого протиправного діяння.
Отже, аналізуючи надані суду матеріали, доводи учасників кримінального провадження, суд вважає, що правових перепон для задоволення клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу, в судовому засіданні встановлено не було. Саме тому суд вважає за доцільне клопотання захисника обвинуваченого задовольнити та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 125 КК України, на підставі частини першої статті 47 КК України у зв?язку з його передачею на поруки колективу СТОВ «Богданівське» за його (трудового колективу) клопотанням за умови, що обвинувачений протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Суд вважає за необхідне повідомити трудовий колектив СТОВ «Богданівське» про передачу їм ОСОБА_6 на поруки.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.47 КК України, ст.ст. 284, 286, 288, 314, 372 КПК України, суд -
Клопотання трудового колективу працівників СТОВ «Богданівське» про передачу обвинуваченого ОСОБА_6 на поруки трудовому колективу - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, у зв?язку з передачею його на поруки трудовому колективу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Богданівське», якщо він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі порушення ним умов передачі на поруки, відповідно до ч. 2 ст. 47 КК України він буде притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Роз`яснити трудовому колективу СТОВ «Богданівське», що відповідно до ч. 1 ст. 289 КПК України, якщо протягом року з дня передачі ОСОБА_6 на поруки колективу, він не виправдає довіру колективу, ухилятиметься від заходів виховного характеру та порушуватиме громадський порядок, загальні збори колективу можуть прийняти рішення про відмову від поручительства за взяту ними на поруки особу. Відповідне рішення направляється до суду, який прийняв рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
-мобільний телефон марки Vivi V 20, який знаходиться на зберіганні в камері речових доказів ВПД № 1 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області повернути власнику.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Драбівський районний суд Черкаської області протягом 7 (семи) днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлено 10 червня 2022 року.