Провадження № 1-кп/369/1365/22
В И Р О К
іменем України
22.06.22 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000587 від 29 жовтня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Углегорськ Бахмутського району Донецької області, українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який має середню освіту, офіційно не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

28 жовтня 2021 року близько 21:00 год., ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, перебуваючи по АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю поблизу себе власника майна та сторонніх осіб, таємно викрав велосипед біло-синього кольору марки «ARDIS ALPINA 26», котрий належить потерпілому ОСОБА_5 вартістю 5000, 40 грн, після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 5000,40 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжці).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненому визнав повністю та додав, що за вказаних в обвинувальному акті обставин дійсно вчинив даний проступок. Зазначив, що під час прогулянки помітив біля магазину велосипед, сів на нього й поїхав, після чого його на автомобілі наздогнав потерпілий, пізніше під`їхав патрульний автомобіль охорони і поліція, в подальшому велосипед забрав потерпілий. Про вчинене дуже жалкує, щиро розкаюється та завіряє суд, що подібного більше не вчинятиме.

Прокурор в судових дебетах просив визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, вирішити питання про речові докази та судові витрати.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах просив суворого його не карати. Зазначив, що працює неофіційно на будівництві, стабільного заробітку немає.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове зсідання не з`явився, про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. При цьому, на адресу суду потерпілий ОСОБА_5 направив заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, оскільки претензій до обвинуваченого не має і цивільний позов пред`являти не буде, у зв`язку з чим судом ухвалено проводити судовий розгляд за його відсутності, так як участь останнього в судовому засіданні є не обов`язковою.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Беручи до уваги що обвинувачений визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, враховуючи заяву потерпілого про розгляд справи за його відсутності та відсутність претензій, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці) за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст.185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, майновий стан обвинуваченого, який працює неофіційно, стабільного заробітку немає, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до проступків, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину, відсутність претензій з боку потерпілого.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки, готовності нести відповідальність за вчинене, а також відсутність претензій потерпілого.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Поряд з цим, судом встановлено, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим і призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. При цьому, суд враховує висновки, що містяться в постанові ККС у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року (справа 754/2749/17), 18 вересня 2021 року (справа 752/4026/17).

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також його прохання застосувати до нього покарання у виді обмеження волі з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті, що йому інкримінують, яке наближене до її мінімального розміру.

Разом з тим, на думку суду, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначене ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі у вказаному розмірі, з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком згідно з ст. 75, 76 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є домірним скоєному і відповідає меті покарання.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувалися.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 369, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року відносно ОСОБА_4 , яким його визнано винуватим і призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, виконувати самостійно.

Речові докази:

- велосипед моделі «ARDIS» синьо-білого кольору, який переданий під розписку на відповідальне зберігання законному володільцю потерпілому ОСОБА_6 , залишити в розпорядженні останнього;

- компакт-диск CD-R сірого кольору марки «Verbatim», який зберігається при матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ,) в дохід держави 140 грн процесуальних витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_4 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1