Справа № 372/169/20
Провадження № 1-кп-29/22
В И Р О К
іменем України

04 жовтня 2022 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілої ОСОБА_12
представників потерпілої ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15
законного представника потерпілої, як органу опіки та піклування ОСОБА_16 ОСОБА_17 ,
захисників ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

обвинуваченого ОСОБА_20 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001084 від 20.10.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_20 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Українка, Обухівського району, Київської області, українець, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, маючи середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , судимий 20.04.2012 року, Переяслав-Хмельницьким міським судом Київської області за ч. 1 ст. 153, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком 6 років, 11.02.2016 року, звільненого умовно-достроково, не відбувши строк покарання 1 рік 10 місяців 2 дні,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125, ч.4 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту, органами досудового розслідування ОСОБА_20 обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України та нанесенням умисного легкого тілесного ушкодження тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Так, ОСОБА_20 обвинувачується в тому, в період часу з початку вересня 2019 року по 18 жовтня 2019 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, малолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за усної згоди своєї матері ОСОБА_13 , проживала у квартирі АДРЕСА_3 , разом з наглядно знайомим ОСОБА_20 .

У вказаний період часу, у ОСОБА_20 виник злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру по відношенню до малолітньої ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та усвідомлюючи що його дії носять небезпечний та протиправний характер, явно усвідомлюючи, що його дії посягають на охоронювані законом суспільні відносини що забезпечують статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , використовуючи її безпорадний стан, що пов`язаний із її малолітством та не усвідомленням останньої вчинюваних відносно неї дій, а також не можливістю чинити опір, ОСОБА_20 , користуючись матеріальною, фізичною та моральною залежністю потерпілої від нього, неодноразово в супереч волі останньої вчиняв відносно неї дії сексуального характеру.

Так, 18.10.2019 року близько 22 години 00 хвилин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_20 лежав на ліжку в житловій кімнаті квартири АДРЕСА_3 , де також разом з ним перебувала малолітня ОСОБА_12 , яка тимчасово проживала у зазначеній квартирі, та яка спала на ліжку разом з підозрюваним, при цьому знаходилась в положенні лежачи на правому боці, спиною до останнього. Потому, у ОСОБА_20 , який знаходився позаду малолітньої потерпілої, виник умисел на задоволення своєї статевої пристрасті природним шляхом, та він, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, порушуючи її статеву свободу та всупереч її волі, обома руками приспустив до колін з ОСОБА_12 спортивні штани та труси, в які та була одягнена, таким чином оголив її статеві органи, після чого оголив свій статевий орган та вступив з нею у статеві зносини природнім шляхом, при цьому мацав руками малолітню за груди та статеві органи, та довівши свій умисел до кінця, закінчив свої злочинні дії процесом еякуляції на ліжко.

Дії ОСОБА_20 , прокурором кваліфіковані за ч. 4 ст. 152 КК України, як дії сексуального характеру пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди

Крім того судом встановлено, що 14.10.2019 у вечірній час, більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_20 , знаходячись за місцем свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_3 , де крім нього знаходилась малолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень останній, який виник раптово в ході словесної суперечки з потерпілою, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою заподіяння фізичного болю останній, умисно наніс малолітній ОСОБА_12 , шкіряним ременем з металевою бляшкою близько трьох ударів по сідницям, чим спричинив останній фізичного болю та тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №180 від 21.11.2019 у ОСОБА_12 , 2005 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден-ран на задній поверхні правого стегна, на задній поверхні правого колінного суглоба, синця на задньо-зовнішній поверхні правого стегна. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_20 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, не визнав та жодним чином не підтвердив фактів викладених в обвинувальному акті та просив його виправдати. Пояснив, що познайомився з ОСОБА_12 коли їй було 11 років на християнському суботнику. Після чого він періодично її зустрічав в церкві на богослужінні, куди вона приходила. Коли ОСОБА_21 було 13 років вона познайомила його з її мамою ОСОБА_13 , яка також відвідувала богослужіння. Через деякий час ОСОБА_13 просила ОСОБА_20 допомогти в вихованні її доньки ОСОБА_12 , так як остання не відвідувала школу, вживала алкоголь та курила. ОСОБА_12 мала неприязні відносини з мамою ОСОБА_13 , яка вживала алкоголь та виганяла ОСОБА_12 з квартири, в результаті чого ОСОБА_20 та ОСОБА_12 звертались за допомогою до поліції та в органи опіки та піклування де скаржились на ОСОБА_13 .. Інколи він дозволяв ОСОБА_12 ночувати в його квартирі, однак спала вона на ліжку а він на підлозі. Разом в одному ліжку вони ніколи не спали, жодного розбещення щодо потерпілої він не здійснював. ОСОБА_12 для нього була як донькою, він піклувався за нею, вони спілкувались, навіть певні кошти на дрібні речі надавав їй, інколи купував одяг в формі співчуття так як знав, що відносно неї, її матір ОСОБА_13 було позбавлено батьківських прав. ОСОБА_20 також зазначив, що 14.10.2019 року він дійсно декілька разів наніс малолітній ОСОБА_12 шкіряним ременем з металевою бляшкою тілесні ушкодження по сідницям так як мав з нею словесну суперечку.

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона познайомилась з своїми друзями з ОСОБА_20 коли їй було близько 11 років. Вони разом зустрічались в церкві, приймали участь в богослужінні та спілкувались. ОСОБА_12 познайомила ОСОБА_20 з своєю мамою, яка також відвідувала богослужіння. Інколи ОСОБА_22 бувала в ОСОБА_20 в його квартирі, вона з ним не проживала, але приходила в гості, де вони пили чай,спілкувались, просила влаштувати її в реабілітаційний центр. ОСОБА_20 також підтримував її фінансово, давав кошти на різні речі. Ніколи ніяких сексуальних відносин вона з ОСОБА_20 не мала, а написана заява до поліції про начебто її зґвалтування ОСОБА_20 є неправдивою та безпідставною. Так ОСОБА_20 забороняв їй вживати алкогольні напої, курити, тому вона з подругою вирішила провчити його та повідомила про те, що ОСОБА_20 начебто зґвалтував її. Також нею було подано слідчому СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області заяву про те, що вона вчинила відносно ОСОБА_20 наклеп у зв`язку з тим, що у мірах виховного характеру він вдарив її декілька разів по сідницях. ОСОБА_20 по відношенню до потерпілої ОСОБА_12 злочину передбаченого ч.4 ст. 152 КК України не вчиняв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 зазначила, що потерпіла ОСОБА_12 є її знайомою подругою, вони разом спілкувались з ОСОБА_20 .. Неодноразово вона та ОСОБА_12 бували в квартирі ОСОБА_20 , там бачили маму потерпілої ОСОБА_12 . ОСОБА_13 .. Знайомство з ОСОБА_20 в неї відбулось ще коли їй було років АДРЕСА_4 , її батьки також знали обвинуваченого, всі спілкувались, він давав різноманітні поради. Всі разом ходили до церкви там спілкувались, це об`єднувало всіх. Вікторія також спілкувалась з ОСОБА_20 як друзі, разом вони не проживали. Одного разу ОСОБА_12 розповіла їй, що дуже сильно розізлилась на ОСОБА_20 , за те що він їй робив зауваження, прискіпливо ставився до неї, забороняв пити та курити, відтак написала заяву до поліції про начебто її зґвалтування ним, цю ситуацію ОСОБА_12 придумала навмисно так як була розлючена на ОСОБА_20 ..

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 зазначила, що вона є мамою потерпілої. На той час в неї з донькою були складні відносини, вона не ночувала вдома, поводила себе дуже погано, на зауваження не реагувала. Одного разу донька познайомила її з ОСОБА_20 , який також відвідував богослужіння в церкві, донька відносилась до ОСОБА_20 як до свого батька, вони мали дружні відносини, ОСОБА_12 слухала ОСОБА_20 , і її це влаштовувало. Також ОСОБА_13 попросила ОСОБА_20 в допомозі по вихованні доньки, так як донька на її зауваження не реагувала, а сил ОСОБА_13 на виховання доньки не мала. ОСОБА_20 завжди йшов на зустріч, допомагав навіть тоді коли донька залишала домівку та перебувала невідомо де. Інколи вона знала, що донька ночувала в ОСОБА_24 в нього вдома, коли він перебував там сам. Донька також розповідала, що вона спала на дивані а ОСОБА_20 спав на полу. Про статеві відносини її доньки з ОСОБА_24 їй нічого не відомо, але в приватній розмові донька повідомляла її про те, що вона мала відносини з хлопцем якому 16 років та займалась з ним сексом, сексу з ОСОБА_20 в неї не було. Заява подана до поліції про начебто її зґвалтування ОСОБА_20 є надуманою, безпідставною та не правдиво, так як останній її виховував, забороняв вживати алкоголь та тютюнові вироби, таким чином ОСОБА_12 вирішила провчити ОСОБА_20 ..

Захисники обвинуваченого в судовому засіданні зазначив, що викладенні обставини прокурором в обвинувальному акті є безпідставними та не обґрунтованими. Належних та допустимих доказів в діях ОСОБА_20 передбачених ч.4 ст. 152 КК України здобуто не було. Подана до поліції заява про начебто зґвалтування ОСОБА_12 була надуманою, безпідставною. Оглянутий в судовому засіданні диск з слідчим експериментом є відтворенням події, але не самим доказом причетності ОСОБА_20 до злочину передбаченого ч.4 ст. 152 Кк України, просив останнього виправдати. Окрім того надав до суду заяву про звільнення від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_20 за ч.1 ст. 125 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_20 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 ч.4 ст.152 КК України, сторона обвинувачення посилається на такі докази, які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:

- протокол обшуку та DVD диск в квартирі АДРЕСА_3 , під час якого було виявлено жіночі штани сірого кольору та жіночі штани зеленого кольору, шорти синього кольору з маркуванням «POLO», покривало у клітинку зеленого кольору, яке знаходилось на дивані та покривало коричневого кольору, 5 фрагментів тканини з дивану з плямами невідомого походження.

- постанова про визнання речовим доказом матеріалів кримінального провадження № 0001084 та оптичний DVD-RW диск марки «Verbatim» на якому міститься відеозапис невідкладного обушку за адресою АДРЕСА_5 від 21.10.2019 року (Том № 2, а.с. 31-32);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20 жовтня 2019 року (Том № 2, а.с. 33-36);

- постанова про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0001084 речового доказу від 21 жовтня 2019 року опитний диск CD-R марки «VS», на якому міститься відеозапис допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 від 20.10.2019 року (Том № 2, а.с. 37);

- протокол слідчого експерименту від 21 жовтня 2019 року, та DVD диск де зафіксовано факт як потерпіла лягла на ліжко, а ОСОБА_20 думаючи що остання спить, ліг позаду та зняв з неї до колін сірі штани та труси. В подальшому потерпіла ОСОБА_12 почала крутитись, однак ОСОБА_20 зробив так, що потерпіла не могла суперечити йому, та дістав свій половий орган лежачи на лівому боці вступив з нею у статеві зносини природнім шляхом, при цьому мацав руками малолітню за груди та статеві органи, та довівши свій умисел до кінця, закінчив свої злочинні дії процесом еякуляції на ліжко (Том № 2, а.с. 44-47);

- постанова про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу оптичний диск DVD-R марки «DATEX», на якому міститься відеозапис слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_12 від 21 жовтня 2019 року (Том № 2, а.с. 48);

- протокол слідчого експерименту від 21 жовтня 2019 року та DVD диск де зафіксовано факт як ОСОБА_20 умисно наніс малолітній ОСОБА_12 , шкіряним ременем з металевою бляшкою близько трьох ударів по сідницям, чим спричинив останній фізичного болю та тілесних ушкоджень (Том № 2, а.с. 49-52);

- висновок експертного дослідження №64 з якого вбачається, що у ОСОБА_12 2005 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден-ран на задній поверхні правого стегна, на задній поверхні правого колінного суглоба, синця на задньо-зовнішній поверхні правого стегна. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травматичною поверхнею, могли утворитись за декілька діб до проведення обстеження та відносяться до легких тілесних ушкоджень. У ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які б свідчили про вчинення відносно неї насильницького статевого акту не виявлено. Можливість вчинення з ОСОБА_12 статевого акту в період часу, вказаному в «Направленні», а саме 18 жовтня 2019 року не виключається (Том № 2, а.с. 54-56);

- висновок експертного дослідження №212 з якого вбачається, що у ОСОБА_12 2005 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден-ран на задній поверхні правого стегна, на задній поверхні правого колінного суглоба, синця на задньо-зовнішній поверхні правого стегна. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травматичною поверхнею, могли утворитись за декілька діб до проведення обстеження та відносяться до легких тілесних ушкоджень. У ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які б свідчили про вчинення відносно неї насильницького статевого акту не виявлено. Можливість вчинення з ОСОБА_12 статевого акту в період часу, вказаному в «Направленні», а саме 18 жовтня 2019 року не виключається. Виходячи з характеру змін дівочої пліви та статевих шляхів у потерпілої можливо висказатись про те, що дані зміни настали не менше ніж за три місяці до вказаної в фабулі наданої «Постанови» дати (Том № 2, а.с. 59);

- висновок експертного дослідження №180 з якого вбачається, що у ОСОБА_12 2005 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден-ран на задній поверхні правого стегна, на задній поверхні правого колінного суглоба, синця на задньо-зовнішній поверхні правого стегна. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травматичною поверхнею, могли утворитись за декілька діб до проведення обстеження та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Не виключається можливість утворення виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень за обставин на які вказує остання під час проведення слідчого експерименту від 21.10.2019 року за її участі (Том № 2, а.с. 58);

- висновок судово-психіатричного експерта №431 від 13.11.2019 року відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_20 під час скоєння інкримінованого йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності. ОСОБА_20 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_20 під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено. ОСОБА_20 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_20 не потребує. ОСОБА_20 за своїм психічним станом може приймати участь у слідчих діях та у судовому засіданні (Том № 2, а.с. 59-61);

- висновок судово-психіатричного експерта №421 відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_12 під час скоєння відносно неї інкримінованих дій на психічне

захворювання не страждала і не страждає в даний час. ОСОБА_12 під час скоєння відносно неї інкримінованих дій могла розуміти характер та значення цих дій та чинити опір а також правильно сприймати та запам`ятовувати дані обставини та надавати про них відповідні свідчення. Рівень розумового розвитку ОСОБА_12 відповідає її віковому періоду. Схильність до навіювання ОСОБА_12 не притаманна. їй притаманна схильність до видозмінення фактів, нещирість у самоподанні у захисних та демонстративних цілях,відсутність орієнтації на прийнятий у суспільстві морально-етичні норми та правила поведінки для її вікового періоду (Том № 2, а.с. 62-64);

- висновок судово-психіатричного експерта №422 від 30.10.2019 року відповідно до якого вбачається, що процес надання свідчень під час допиту в якості потерпілої ОСОБА_12 20.10.2019 року та слідчого експерименту 21.10.2019 року за участю потерпілої ОСОБА_12 із застосуванням відеозапису має наступні індивідуально-психологічні особливості: увага активна протягом всієї процедури допиту. Емоційний фон періодично характеризується емоційною лабільністю, але настрій суттєво не пригнічений. Зорового контакту не уникає Відповіді дає змістовні, широкі. Наявна цілеспрямованість до співпраці. Комунікативна діяльність ОСОБА_12 під час слідчого експерименту із застосуванням відеозапису характеризується психологічною конгруентністю, тобто такою, що свідчить про відсутність у неї на той період внутрішньо суперечливих моделей ( схем мислення) власної поведінки стосовно пояснень нею особливостей обставин подій, про які вона повідомляє. Вказані особливості є психологічною підставою, що дозволяє визнати її поведінку під час допиту в якості потерпілої та під час слідчого експерименту як самостійну. Ознак психологічного впливу ( чи тиску) з боку вербального (мовного) та невербального

(інтонаційного, жестово-знакового) комунікативного процесу, який би здійснюється на ОСОБА_12 з боку слідчого чи інших осіб не визначено. Усі запитання, які були поставлені, мали переважно уточнюючий характер. Інтонації поставлених запитань були рівні, вони не містять емоційного залучення. Побудова процедури допиту в якості потерпілої та слідчого експерименту давала можливість ОСОБА_12 відповідати у вільному темні і довільній формі (Том № 2, а.с. 65-66);

- постанова про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу зразку букального епітелію ОСОБА_12 який знаходиться в спец пакеті №0006431, та зразок букального епітелію ОСОБА_20 , який знаходиться в спец пакеті №0006067, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні 0001084 (Том № 2, а.с. 67);

- постанова про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу одяг, який належить ОСОБА_12 постільну білизну, покривала, фрагменти тканини з дивану у кількості 5 штук, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні 0001084 (Том № 2, а.с. 69).

З урахуванням вищевказаних обставин, які сторона обвинувачення вважає доведеними перерахованими вище доказами, дії обвинуваченого ОСОБА_20 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 4 ст. 152 ч. 1 ст. 125 КК України.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У відповідності до частини першої статті 84 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно частин першої та другої статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Згідно частини першої статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

У частині четвертій статті 152 КК України передбачено кримінальну відповідальність за дії сексуального характеру пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.» (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

В розумінні статті 95 КПК України, навіть належним чином складений, офіційний документ протокол слідчого експерименту від 21 жовтня 2019 року, та DVD диск де зафіксовано факт як потерпіла лягла на ліжко, а ОСОБА_20 думаючи що остання спить, ліг позаду та зняв з неї до колін сірі штани та труси. В подальшому потерпіла ОСОБА_12 почала крутитись, однак ОСОБА_20 зробив так, що потерпіла не могла суперечити йому, та дістав свій половий орган лежачи на лівому боці вступив з нею у статеві зносини природнім шляхом, при цьому мацав руками малолітню за груди та статеві органи, та довівши свій умисел до кінця, закінчив свої злочинні дії процесом еякуляції на ліжко - не може бути доказом, оскільки покази сторін досліджуються судом безпосередньо.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями частини 4 даної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь цієї особи.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 22 КПК, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, в його основу можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст.324 КПК України.

Відповідно до статті 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, встановлених судом фактичних обставин у провадженні, суд приходить до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_20 відсутній склад злочину, передбачений частиною 4 статті 152 КК України, а тому він підлягає виправданню.

Враховуючи прийняте у справі рішення, підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_24 запобіжного заходу не вбачається.

Окрім того в судовому засіданні встановлено, не спростовано факту належності дій обвинуваченого ОСОБА_20 стороною обвинувачення кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України.

14.10.2019 у вечірній час, більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_20 , знаходячись за місцем свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_3 , де крім нього знаходилась малолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень останній, який виник раптово в ході словесної суперечки з потерпілою, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою заподіяння фізичного болю останній, умисно наніс малолітній ОСОБА_12 , шкіряним ременем з металевою бляшкою близько трьох ударів по сідницям, чим спричинив останній фізичного болю та тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №180 від 21.11.2019 у ОСОБА_12 , 2005 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден-ран на задній поверхні правого стегна, на задній поверхні правого колінного суглоба, синця на задньо - зовнішній поверхні правого стегна. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази, суд дії ОСОБА_24 кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як нанесення умисного легкого тілесного ушкодження.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України також підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, зокрема:
- висновком судово-медичної експертизи №180 від 21.11.2019 у відповідно до якого у ОСОБА_12 , 2005 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден-ран на задній поверхні правого стегна, на задній поверхні правого колінного суглоба, синця на задньо - зовнішній поверхні правого стегна. Також виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності суд приходить до висновку, про достатність досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозв`язку для ухвалення по даному кримінальному провадженню відносно ОСОБА_24 обвинувального вироку.
Відповідно до ч.1 ст.377 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_24 , у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.
Суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_24 вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він своїми діями умисно заподіяв легке тілесне ушкодження.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_24 судом не встановленою.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_24 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а відповідно до ст. 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому суд враховуючи вищезазначене, обставини справи, також, призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує те, що він є раніше судимий, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного правопорушення стан його здоров`я, матеріальний та соціальний стан, тому, на думку суду, необхідним для виправлення ОСОБА_24 та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в даному конкретному випадку є призначення йому найменш суворого виду покарання, передбаченого у санкції ч. 1 ст. 125 КК України - штрафу, вважаючи таке покарання необхідним й достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Статтею 49 Кримінального кодексу України регламентовано умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Так, згідно п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Як убачається зі змісту частини першої статті 125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження - карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
Згідно ч.1 ст.53 КК України, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.56 КК України, громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування, а згідно ч.1 ст.57 КК України встановлено, що покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого.
У відповідності до ч.1 ст.61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.
Таким чином, з аналізу Розділу X Кримінального кодексу України убачається, що санкція статті інкримінованого кримінального правопорушення за частиною 1 статті 125 КК України у виді штрафу, громадських або виправних робіт є менш суворою, ніж покарання у виді обмеження волі.

А відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 12 КК України цей злочин є кримінальним проступком.

Як встановлено судом, вчинені ОСОБА_20 протиправні дії є злочином невеликої тяжкості, згідно статті 12 КК України, та мали місце 14 жовтня 2019, тобто на момент винесення даного вироку суду минуло майже три роки з моменту вчинення кримінального правопорушення.
Даних про те, що обвинувачений ухилявся від суду та слідства чи вчинив нове кримінальне правопорушення у суду немає.

Верховний Суд у Постанові від 12.11.2019 №566/554/16-к вказав, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст.49 КК може звільнити від нього засудженого.
З врахуванням того, що судом встановлено, що обвинувачений є винним у вчиненні проступку,передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, то ОСОБА_24 необхідно звільнити від призначеного судом покарання на підставі ч. 5 ст.74, ст.49 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Речові докази по справі; - Одяг ОСОБА_25 , який зберігається в кімнаті речових доказів Обухівського РУП ГУ НП в Київській області повернути ОСОБА_12 , постільна білизна, покривала, які належать ОСОБА_24 та зберігаються в кімнаті речових доказів Обухівського РУП ГУ НП в Київській області повернути за належністю, 5 фрагментів тканини з дивану, зразок букального епітелію ОСОБА_20 , зразок букального епітелію ОСОБА_12 які зберігаються в кімнаті речових доказів Обухівського РУП ГУ НП в Київській області знищити, DVD-R «DATEX» диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_12 , DVD-R «Verbatim» диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_12 , DVD-R «Verbatim» диск з відеозаписом невідкладного обшуку, СD-R диск марки «VS» диск з відеозаписом допиту потерпілої ОСОБА_26 що зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримального провадження.
Керуючись ст.ст. 366-368, 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:

ОСОБА_20 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. ст. 152 КК України, та виправдати за недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.
ОСОБА_20 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень.
Звільнити ОСОБА_20 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, на підставі ч.5 ст.74, ст. 49 КК України.

Витрати на залучення експертів в кримінальному провадженні віднести за рахунок держави.
Речові докази по справі - одяг ОСОБА_12 , який зберігається в кімнаті речових доказів Обухівського РУП ГУ НП в Київській області повернути ОСОБА_12 , постільна білизна, покривала, які належать ОСОБА_24 та зберігаються в кімнаті речових доказів Обухівського РУП ГУ НП в Київській області повернути за належністю, 5 фрагментів тканини з дивану, зразок букального епітелію ОСОБА_20 , зразок букального епітелію ОСОБА_22 , які зберігаються в кімнаті речових доказів Обухівського РУП ГУ НП в Київській області знищити, DVD-R «DATEX» диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_12 , DVD-R «Verbatim» диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_12 , DVD-R «Verbatim» диск з відеозаписом невідкладного обшуку, СD-R диск марки «VS» диск з відеозаписом допиту потерпілої ОСОБА_26 що зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3