У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 191 101 500 011 45 від 16 грудня 2019 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, непрацюючого, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України,
за участю прокурорів ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 28.08.2020 ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна, за ч. 2 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі та підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту затримання, тобто з 16.12.2019.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 залишено без зміни - тримання під вартою в Державній установі Київський слідчий ізолятор.

У проваджені вирішена доля речових доказів та стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він у невстановлений досудовим розслідуванням час та в невстановленому досудовим розслідуванням місці придбав клинковий ніж, який зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, 16.12.2019, близько 16 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розуміючи, що клинковий ніж відноситься до холодної зброї, на носіння якої потрібен відповідний дозвіл, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи реальну можливість здати вищевказаний клинковий ніж до правоохоронних органів, цього не зробив, та діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, в супереч вимогам п.п. 9, 11, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, а також п.п. 9.1, 9.2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ від 11.08.1998 № 622, ОСОБА_6 за місцем свого проживання взяв клинковий ніж, що знаходився в чохлі чорного кольору та, закріпивши його на ліву сторону ременя штанів, в які був одягнений, попрямував до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_10 .

Згідно висновку експерта наданий на дослідження ніж належить до клинкової холодної зброї. Досліджуваний ніж виготовлений саморобним способом по типу мисливських ножів загального призначення.

16.12.2019, близько 17 год., у ОСОБА_6 , який рухався по вул. Садовій в с. Синяк Вишгородського району Київської області, маючи при собі ніж, який відноситься до клинкової холодної зброї, виник злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, поєднаному з проникненням у житло.

Одразу після цього, а саме 16.12.2019, близько 17 год. 05 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, обійшов територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 та переліз через паркан, таким чином проник на подвір`я вищевказаного домоволодіння.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , одягнувши на обличчя заздалегідь заготовлену маску з частини жіночих колгот, тримаючи в правій руці ніж в положенні лезом до гори, не маючи дозволу власника будинку ОСОБА_10 чи іншого законного користувача на проникнення до нього та ігноруючи вказану обставину, через незамкнені двері потрапив в його приміщення, де в той час перебували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка лежала в одній з кімнат будинку, тим самим ОСОБА_6 незаконно проник до домоволодіння ОСОБА_10 .

У подальшому, ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку, вчинив на ОСОБА_10 напад, а саме, тримаючи в правій руці ніж, яким шляхом демонстрації погрожував ОСОБА_10 з метою подолання її можливого опору, усвідомлюючи, що має перевагу у фізичній силі, а ОСОБА_10 у зв`язку з її віком та фізичним станом усвідомлює його дії як погрозу застосування насильства небезпечного для її життя чи здоров`я, діючи відкрито, почав вимагати інформацію про місцезнаходження цінного майна.

Не отримавши відповіді від ОСОБА_10 , ОСОБА_6 з метою подолання волі до супротиву потерпілої та досягнення бажаного результату у вигляді неправомірної вигоди, схопив останню рукою за нижню щелепу та, діючи умисно, відштовхнув від себе.

У результаті поштовху ОСОБА_10 впала, при цьому випустила з руки належний їй мобільний телефон марки Nоkіа, модель 3310 червоного кольору, яким ОСОБА_6 одразу відкрито заволодів. Після чого, з метою залишитися не викритим у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 голосно кликала на допомогу, схопив останню, міцно тримаючи, щоб вона не змогла чинити опір, та заклеїв липкою стрічкою, яку приніс із собою, рот останньої.

У подальшому, ОСОБА_6 з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, таким чином розпорядившись ним на власний розсуд.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани (на межі потиличної та тім`яної ділянки дещо з права), синців (донизу від нижньої повіки лівого ока; між лівими біля грудної та передньою пахвою лініями в проекції 1-3-го ребер у кількості трьох). Вказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого (-их) предмета (-ів), можливо у строк та за обставин, що викладені у постанові про призначення експертизи, а також на які вказує потерпіла під час допиту, та у своїй сукупності відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість, але не більше двадцяти однієї доби.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений вапеляційній скарзі просить скасувати вирок суду від 28.08.2020 щодо нього та пом`якшити призначене йому покарання.

Обґрунтовуючи такі апеляційні вимоги, обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що 28.08.2020 після його транспортування до Ірпінського міського суду Київської області на судове засідання для проголошення вироку суду, він дізнався, що вказане судове засідання відбулося без його участі та його захисника.

Також ОСОБА_6 зазначає, що судом при призначенні йому покарання не було взято до уваги обставини, що пом`якшують його покарання, а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність ризиків переховування від слідчих органів, перешкоджання кримінальному провадженню чи вчинення інших правопорушень.

Потерпіла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялась у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якої в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження, ще і за тим, що вона в заяві від 12.05.2020 просила проводити судові засідання у її відсутність (а.п. 82 т. 1).

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, дослідивши частково матеріали провадження на перевірку доводів апеляційної скарги обвинуваченого та дані, що характеризують його особу, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту в суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисних протиправних дій, що виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднані із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний з проникненням у житло, та у вчиненні умисних протиправних дій, що виразились у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Не може вплинути на фактичні обставини, що визнані судом доведеними, чи на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 його посилання на те, що проголошення вироку суду відбулося у його відсутність та відсутність його захисника, оскільки, як вказав сам ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, ця обставина не вплинула на визначення об?єму доказів, що підлягали дослідженню у провадженні, на правильність встановлення судом фактичних обставин кримінальних правопорушень, що визнані судом доведеними та правильності кваліфікації його дій.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 не вказував на порушення цією обставиною його права на захист.

Не вбачає такої обставини, щоб могла б слугувати підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції і суд апеляційної інстанції за апеляційними вимогами обвинуваченого фактично про пом?якшення йому покарання, ще і за тим, як видно з журналів судових засідань та частково прослуханого запису фіксування судових засідань, суд першої інстанції, вислухавши останнє слово обвинуваченого, 27.08.2020 видалився до нарадчої кімнати і 28.08.2020, на виконання приписів ч. 1 ст. 376 КПК України, після виходу з нарадчої кімнати суд негайно в присутності прокурора проголосив вирок (а.п. 173-174, 175 т. 1), копія якого, згідно супровідного листа, цього ж дня була направлена для вручення обвинуваченому ОСОБА_6 (а.п. 181 т. 1).

Несвоєчасне недоставляння обвинуваченого конвойною службою до приміщення суду чи неявка захисника обвинуваченого - не є перешкодою для проголошення вироку суду.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо призначення йому суворого покарання, колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норми ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як наголошується в ч. 2 вказаній нормі закону.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції - дотримані, оскільки, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам кримінального закону, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції було ґрунтовно враховано суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, які, згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким, та нетяжким.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом визначено - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, правильність чого обвинуваченим в апеляцій скарзі не оспорюється.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 визнано - щире каяття у вчиненому.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилася і особа обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не судимий в силу ст. 89 КК України.

За викладеним, суд першої інстанції і дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення особливо тяжкого злочину, що передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, у близьких до мінімальних меж, встановлених в санкції вказаного матеріального закону у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна як і за сукупністю з злочином, передбаченим ч. 2 ст. 263 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

На правильність даних висновків не може вплинути доводи захисника в суді апеляційної інстанції про позитивну характеристику особи ОСОБА_6 в Державній установі Київський слідчий ізолятор, оскільки, згідно характеристик від 18.01.2021 та 17.12.2021 ОСОБА_6 дійсно залучався до праці в умовах Державної установи Київський слідчий ізолятор з дозволу Ірпінського міського суду Київської області від 19.05.2020, де характеризується загалом посередньо, стягнень та заохочень не має, на заходи режимного характеру реагує посередньо (а.п. 60, 69 т. 2).

Підстав для призначення ОСОБА_6 більш м?якого покарання за ч. 3 ст. 187 КК України, з застосуванням положень ст. 69 КК України, як про те висловила прохання сторона захисту в суді апеляційної інстанції, без посилання на такі обставини, щоб заслуговували на увагу, - колегія суддів не вбачає.

Доля речових доказів у провадженні вирішена на підставі ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати стягнуті у порядку ст. 124 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 191 101 500 011 45 від 16 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3