ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/87/22 Справа № 712/8780/16-к Категорія: ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді

ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря

судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участі:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, маючий на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Довге, Чернігівського району Запорізької області, громадянин України, українець, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 , ОСОБА_12 на користь держави витрати за проведення експертизи по 307, 86 гривень з кожного.

Цивільний позов, заявлений ДП «Черкаське будівельно монтажне управління» - залишено без розгляду.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.08.2020 ОСОБА_9 , та ОСОБА_12 визнано винуватими та засуджено за те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , в період часу з 09 год. 30 хв. до 10 год. 00 хв. 14.03.2016 року, діючи спільно за попередньою змовою між собою, перебуваючи на території Центрального матеріального складу ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Олени Теліги, 16, таємно, умисно, з корисливих мотивів, намагалися шляхом розпилювання демонтувати трубу сталеву Д - 219, середньозважена ринкова вартість на вторинному ринку якої згідно висновку експерта №4/681 від 21.04.2016 станом на 14.03.2016 могла складати 3292,72 грн. (згідно висновку експерта №4/811 від 03.06.2016, середньозважена ринкова вартість на вторинному ринку відрізку сталевої труби Д-219 довжиною 6,05м станом на 14.03.2016 могла становити 2213,44 грн., а відрізку сталевої труби Д-219 довжиною 2,95м станом на 14.03.2016 - 1079,28 грн.), яка перебуває на балансі ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління», та в подальшому таємно заволодіти нею, після чого були зупинені працівниками охорони ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління», тобто всі дії ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які вони вважали необхідними для доведення злочину до кінця, не були закінчені з причин, що не залежали від їх волі.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 подали спільну апеляційну скаргу в якій, вважаючи вирок суду незаконним, просили вирок щодо ОСОБА_9 скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження № 0002350 від 15.03.2016 на підставі п. 2 ч. 1 ст. КПК України закрити за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу злочину.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що у вироку не вказано якою частиною металевої труби мали намір заволодіти обвинувачені та не встановлено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що впливає на кваліфікацію дій винних осіб.

Судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про проведення повторної товарознавчої експертизи, визнання доказів недопустимими, що свідчить про неповноту судового слідства та ухвалення вироку на припущеннях.

Слідчим порушено право на захист, зокрема не було надано доступ до матеріалів кримінального провадження по завершенню досудового розслідування, що є порушенням ч. 12 ст. 290 КПК України.

Як органом досудового розслідування, так і судом, не встановлено згідно яких документів частина труби належить ДП «ЧБМУ», не встановлено доказів перебування її на балансі у цьому підприємстві , причину зберігання труби на відкритій території з вільним доступом сторонніх осіб колишнього ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вина ОСОБА_9 та ОСОБА_12 є недоведеною, вирок суду ґрунтується на припущеннях, на неналежних і недопустимих доказах.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_10 , та обвинуваченого ОСОБА_9 , просила вирок суду першої інстанції залишити без змін; думку обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_10 , які підтримали подану ними спільну апеляційну скаргу вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що вказаних вимог закону місцевим судом дотримано в повному обсязі.

Дії ОСОБА_13 судом кваліфіковані вірно за ч. 3 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України - незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, які судом досліджені повно, всебічно і об`єктивно, яким суд дав належну оцінку.

Доводи захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_9 , висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, на неналежних і недопустимих доказі, є безпідставними.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи захисника про те, що вина ОСОБА_9 не доведена, що в його діях відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторони кримінального правопорушення, дана кваліфікація є неправильною, сформульоване обвинувачення, яке підтримане судом не відповідає фактичним обставинам, є необгрунтваними, які не заслуговують на увагу.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої

інстанції та спростовані доказами покладеними в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

Так мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_9 , місцевий суд вірно послався на його показання, які надані ним в суді першої інстанції, згідно яких останній не заперечував факту намагання заволодіння металевою трубою, показав, що в 2016 році, проходячи повз полігону, побачив дві металеві труби, вважав, що вони нікому не належать, оскільки перебувають на полігоні близько 12 років, територія полігону не огороджена парканом. 14.03.20216 він разом з ОСОБА_12 , прийшли на вказану територію, де почали розпилювати трубу, проте пилка зламалася, тому вони пішли звідти. Коли відійшли близько 100 метрів, їх наздогнали двоє чоловіків та намагалися затримати, але він втік.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 пояснив , що він разом з ОСОБА_12 намагалися перепиляти металеву трубу за допомогою пилки по залізу, щоб заволодіти нею, вважаючи, що труби нікому не належать, але оскільки пилка затупилася вони перепиляти трубу не змогли, та зрозуміли, що самостійно забрати її не зможуть, через значну вагу.

Згідно показів свідка ОСОБА_14 , який в суді першої інстанції пояснив, що 14.03.2016 працівники охорони йому повідомили, що на території ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» затримано одного чоловіка, а інший чоловік втік, які намагалися викрасти трубу, проте не встигли цього зробити, так як були помічені охороною. Прийшовши на місце пригоди - побачив немолодого чоловіка, розпиляну трубу та ножівку по металу;

Згідно показів свідка ОСОБА_15 , даними в суді першої інстанції в 2016 році, йому як директору на той час ЧБМУ повідомили про те, що з території складу, який охоронявся, дві особи намагалися здійснити крадіжку труби. Труба перебувала на території складу, біля складського приміщення, яка охоронялася. На дану територію у підприємства є план, відведена земельна ділянка, а також установчі документи. Крім того, є акт постійного користування від Міністерства оборони, є межі ділянки та кадастровий номер. Огорожа стоїть частково, обмежувальні знаки були на території військової частини, так як їх територія суміжна з нею. Труба свою вартість не втрачає, переходячи в металобрухт, вартість також може бути 2 000 грн.;

Показами свідка ОСОБА_16 , який в суді першої інстанції пояснив, що він працював слідчим у Черкаському відділі поліції. Весною 2016 року ним проводився огляд місця події по даному факту. В ході огляду була виявлена труба з порізами, а біля неї - пилка. Труба знаходилася біля приміщення складу, територія охоронялася.

Згідно показів свідка ОСОБА_17 , який також показав, що територія з якої намагалися викрасти труби, хоча не була огороджена, однак охоронялася.

Крім того, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується:

- даними протоколу огляду місця події від 14.04.2016 з фототаблицею до нього, згідно яких, в ході огляду проведеного на території, належної ДП «ЧБМУ», виявлено металеві труби з перерізом, предмет зовні схожий на пилку, який був вилучений. Також зафіксовано металеві труби, детальний знімок місця перерізу металевої труби, стінки металевої труби (а.м.к.п 59-69);

- даними протоколу огляду місця події від 14.03.2016 та фототаблиць до нього, згідно яких, в ході огляду території, належної ДП «ЧБМУ», виявлено перерізані металеві труби (а.м.к.п.6-10)

- даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 13.04.2016, згідно яких ОСОБА_18 впізнав на фотознімку № 4 ОСОБА_9 та відповідно на фотознімку № 2 ОСОБА_12 ( а.м.к.п. 47-49, 50-52);

- даними протоколів пред`явлення особи для впізнання, згідно яких ОСОБА_19 впізнав на фотознімку № 3 ОСОБА_12 та відповідно на фотозмку № 1 ОСОБА_9 ( а.м.к.п. 53-55);

- даними висновку товарознавчої експертизи №4/681 від 21.04.2016, згідно якого ринкова вартість досліджуваної сталевої труби Д 219 на вторинному ринку могла становити 3292,72 грн.( а.м.к.п.75-78);

- даними висновку товарознавчої експертизи №4/811 від 03.06.2016, згідно якого середньозважена ринкова вартість досліджуваних відрізків сталевої труби Д 219 на вторинному ринку могла становити станом на 14.03.2016: відрізок 6,05м-2213,44 грн.; відрізок 2,95м- 1079,28 грн.( а.м.к.п.110-113);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21.06.2016 року та відеозапису до нього, під час якого свідок ОСОБА_19 пояснив, як затримував двох осіб, коли останні намагалися викрасти частину труби (а.м.к.п. 145-146);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21.06.2016 року, під час якого свідок ОСОБА_18 відтворив події від 14.03.2016 року (а.м.к.п. 147-148);

- копією технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна (а.м.к.п. 164-182);

- даними інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління», де зазначена вартість труби Д219 ( а.м.к.п.186-190).

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_9 в інкримінованому злочині, тому доводи апеляції про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винуватості обвинуваченого, не знайшло свого підтвердження під час розгляду матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Докази на підтвердження винуватості ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості, достовірності та достатності і у своїй сукупності доводять винуватість Лебедкіна поза розумним сумнівом, що призвело для постановлення обвинувального вироку.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 1 ст.86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності достатніх та допустимих доказів, які свідчать про вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів, які спростовують такі твердження апелянтів.

Предметом злочинів проти власності є, як правило, майно, яке має вартість, ціну і перебуває у чужій для винної особи власності.

Закон визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Від усіх інших форм викрадення крадіжку відрізняє спосіб вилучення такого майна - таємність.

Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб. Як правило крадіжка вчинюється за відсутності будь-яких осіб (власників, володільців майна, осіб, під охороною яких воно перебуває, очевидців тощо).

Частина 3 ст. 15 КК України визначає, що замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Притаманна замаху з об`єктивної сторони незавершеність посягання виражається у відсутності однієї чи декількох ознак, передбачених відповідною нормою Особливої частини КК України.

Характерна для замаху незавершеність об`єктивної сторони злочину є вимушеною, коли особа не доводить злочин до кінця не за власною ініціативою, а з причин, які не залежать від її волі. Під такими причинами потрібно розуміти різноманітні обставини як об`єктивного, так і суб`єктивного характеру, які зашкодили закінчити злочин всупереч докладеним зусиллям особи (наприклад, активний опір потерпілого, недосконалість знарядь злочину, недостатність фізичних сил чи досвіду, невміння користуватись зброєю або її несправність, затримання злочинця тощо).

Не визнання винуватості ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, колегія суддів розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 не довели свій умисел на таємне викраденення чужого майна до кінця не через відмову від вчинення кримінального правопорушення, а через обставини, які зашкодили закінчити злочин всупереч докладеним зусиллям ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , а саме через те, що затупилася пилка за допомогою якої вони розпилювали трубу, і вони були зупинені працівниками охорони ДП «ЧБМУ», тому підстави вважати, що обвинувачені добровільно відмовились від вчинення кримінального правопорушення, що на думку апелянтів виключає кримінальну відповідальність, у колегії суддів відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи захисника ОСОБА_10 про те, що в матеріалах справи відсутні докази, перебування труби на балансі підприємства, не встановлена вартість труби, яку намагалися викрасти обвинувачені, спростовуються інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління», який підписаний членами інвентаризаційної комісії та завірений печаткою підприємства та висновками товарознавчих експертиз.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна ділянка за адресою О.Теліги 16 в м. Черкаси належить ЦМС ДП «Черкаське будівельно монтажне управління». З інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей ДП «Черкаське будівельно монтажне управління» від 01.10.2014 вбачається, що серед іншого майна наявна (п.191) труба Д-219м.

В ході досудового розслідування було проведено товарознавчі експертизи № 4/681 від 21.04.2016 та № 4/811 від 03.06.2016, якими визначена вартість як цілої труби Д-219 та і її відрізків, станом на 14.03.2016, відрізок 6,05м-2213,44 грн.; відрізок 2,95м- 1079,28 грн.( а.м.к.п.110-113). Експерт ОСОБА_21 був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, за надання завідомо неправдивого висновку експерта.

Обґрунтованість висновку експертизи, додержання вимог кримінального процесуального закону при проведенні експертних досліджень, а також компетентність експерта сумнівів не викликає, в зв`язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання вказаних експертиз недопустимими доказами.

Відповідно ч. 7 ст. 223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Отже участь понятих при огляді місця події не є обов`язковою. Тому доводи захисника ОСОБА_10 про те, що протокол огляду місця події від 14.03.2016 року не є допустимим доказом, оскільки проведений без участі понятих, є необгрунтованими.

Посилання апелянтів на те, що протокол огляду місця події від 14.04.2015 є недопустимим доказом, оскільки він проведений за рік до вчинення злочину у 2016 році, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки зазначення в даті - 2015 рік є технічною опискою.

З постанови Верховного Суду від 28.10.2021 року вбачається, що судом касаційної інстанції скасовано попередню ухвалу апеляційного суду від 15.03.2021 року щодо ОСОБА_20 та призначений новий розгляд в суді апеляційної інстанції. При цьому підставою скасування даного судового рішення стала відсутність належної перевірки доводів апеляційного скарги щодо порушень вимог ст.290 КПК України.

Приймаючи рішення, колегія суддів враховує висновки касаційної інстанції в ухвалі від 28 жовтня 2021 року та положення ст.439 ч.2 КПК України, згідно якої вказівки суду вищої інстанції є обов`язковими для суддів при новому розгляді справи.

Колегія суддів вважає, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду в апеляційному суді доводи апеляційної скарги про позбавлення права доступу до матеріалів провадження відповідно до вимог ст.290 КПК України, оскільки повідомлення про зміну підозри від 19 липня 2016 року Лебедкіну слідчим не оголошувалось, а було направлено рекомендованим листом разом з повідомленням про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів провадження з явкою до слідчого на 20 липня 2016 року, які підозрюваний отримав лише 23 липня 2016 року, що унеможливлює його право на захист, а також право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Провівши часткове дослідження доказів по вказаному кримінальному провадженню за клопотанням захисника, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а органами досудового розслідування в повному обсязі дотримано положення ст.290 КПК України.

Відповідно до супровідного листа ст.слідчого Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_16 на адресу підозрюваного ОСОБА_20 19.07.2016 року було направлено повідомлення про підозру від 19.07.2016 року; повідомлення про завершення досудового розслідування та повідомлення нагадування (т.1 а.к.п.219), що також підтверджується квитанцією «Укрпошти» про надіслання ОСОБА_20 рекомендованого листа (т.1 а.к.п.221).

Відповідно до доручення прокурора Черкаської місцевої прокуратури від 19.07.2016 року слідчому ОСОБА_16 було доручено надати доступ та ознайомити з матеріалами досудового розслідування сторони в кримінальному провадженні (т.1 а.к.п.223)

19.07.2016 року на адресу підозрюваного ОСОБА_20 було направлено повідомлення про завершення досудового розслідування та запропоновано 20.07.20106 року прибути до Черкаського відділу поліції для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування (т.1 а.к.п.229,230).

Згідно рапорту ст.слідчого Черкаського відділу поліції, на запропоновану дату 20.07.2016 року підозрюваний ОСОБА_9 , ані його захисник, для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не прибули (т.1 а.к.п.226).

20.07.2016 року старший слідчий відділу СВ Ч черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_16 звернувся з клопотанням до слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси про встановлення строку на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. За результатами розгляду клопотання, ухвалою Соснівського районного суду від 21.07.2016 року клопотання слідчого задоволено та встановлено підозрюваному ОСОБА_9 строк на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, тривалістю 2 (двох) календарних днів, а саме: 22.07.2016-23.07.2016 року (т.1 а.к.п.231-234).

Згідно рапорта ст.слідчого Черкаського відділу поліції, Лебедкін та його захисник на визначені ухвалою слідчого судді дати, не прибули. Причини своєї неявки не повідомили (т.1 а.к.п.242).

Враховуючи, що строк досудового розслідування закінчується 27.07.2016 року, обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування був направлений 25.07.2016 року для розгляду до Соснівського районного суду м.Черкаси, при цьому, як зазначив сам захисник, ОСОБА_20 отримав повідомлення про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів провадження 23.07.2016 року.

Колегія суддів приходить до переконання, що сторона обвинувачення використала всі можливі засоби для надання доступу ОСОБА_20 та його захиснику до матеріалів досудового розслідування. Однак, останні не реалізували своє право для доступу до матеріалів досудового розслідування, тому звинувачувати органи досудового розслідування в порушенні вимог ст.290 КПК України, посилаючись на те, що матеріали досудового розслідування не були відкриті стороні захисту, є необгрунтованими.

З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що захисник та обвинувачений ОСОБА_20 до закінчення строку досудового розслідування мали можливість ознайомитись з матеріалами досудового розслідування, але цього не відбулось не з вини органу досудового розслідування, а з причини процесуальної поведінки захисника та обвинуваченого, які ухилились від цього та фактично не вжили ніяких активних дій для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд в повному обсязі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, провів детальний аналіз доказів, допитавши обвинуваченого, свідків, потерпілих, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах кримінального провадження та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_20 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена за попередньою змовою групою осіб.

В результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, порушень, передбачених ч.2 ст.412 КПК України, які є безумовною підставою для скасування рішення суду, - апелянтами не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених органом досудового розслідування, які б слугували підставами для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України визначено найбільш суворий вид покарання у виді 5 років позбавлення волі та відповідно до ст. 12 КК України цей злочин віднесено до нетяжкого злочину.

Крім того, під час звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України необхідна згода обвинуваченого на це, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити особу лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з моменту вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, тобто з 14 березня 2016 року і до дня розгляду кримінального провадження в апеляційному суді (до 08 квітня 2022 року), минуло майже шість років.

Оскільки на момент апеляційного розгляду закінчилися строки давності, тому слід звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від призначеного судом першої інстанції покарання на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_20 та його захисника, у зв`язку з чим вирок місцевого суду необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді -