Справа № 465/4591/21
провадження 1-кс/462/35/22
У Х В А Л А

21 червня 2022 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей заяви про кримінальне правопорушення від 06.06.2021 року,

встановив:

ОСОБА_3 14.06.2021 року звернулася до Франківського районного суду м.Львова зі скаргою, в порядку ст.303 КПК України, в якій просить визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб Відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо розгляду поданої нею 08.06.2021 року заяви про кримінальне правопорушення і зобов`язати таких осіб протягом 24 годин внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, які повідомлені у вказаній заяві. Подану скаргу обґрунтовує тим, що 08.06.2021 року вона поштовим зв`язком звернулася у ВП №3 ЛРУП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій зазначила, що помічник судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_4 , маючи умисел приховати інший злочин, діючи за попередньої змови групою осіб з особливою зухвалістю, зловживаючи службовим становищем, вчинив дієві перешкоди заявниці у реалізації права на ознайомлення з матеріалами справи № 465/1515/20, розгляд якої проводиться суддями Франківського районного суду м.Львова. Відтак названий помічник судді прийняв рішення сприяти протиправним діям посадової особи судді ОСОБА_5 шляхом унеможливлення потерпілій ОСОБА_3 у реалізації права доступу до правосуддя під час розгляду справи № 465/1515/20, такі його дії мали на меті демонстрацію безкарності, носили зухвалий характер. Однак, всупереч вимогам ст.214 КПК України дані відомості не внесені в ЄРДР, що вказує на неправомірну бездіяльність уповноважених осіб ВП №3 ЛРУП ГУНП у Львівській області. Зазначає, що КПК України не передбачає підстав, які б надавали право уповноваженим посадовим особам відповідних органів не вносити заяву про злочин в ЄРДР навіть якщо, на їх думку, таке повідомлення не свідчить про кримінальне правопорушення та що встановлення будь-яких обставин щодо змісту повідомлення про вчинення кримінального правопорушення поза досудового розслідування КПК України не передбачено. Вважає, що суть розгляду слідчим суддею справ такої категорії полягає у встановленні чи дотримувався уповноважений орган процедури, визначеної ч.1 ст.214 КПК України щодо 24-годинного терміну внесення відомостей в ЄРДР, а слідчий суддя не є особою, уповноваженою на проведення досудового розслідування, відтак позбавлений права на вивчення фактів, викладених в заяві про злочин, надання оціночних суджень поза вчиненням процесуальних дій.
Згідно ухвали Львівського апеляційного суду від 24.12.2021 року задоволено подання Франківського районного суду м.Львова щодо вирішення питання про направлення на розгляд іншого суду скарги ОСОБА_3 у зв`язку із неможливістю утворити склад суду для судового розгляду та матеріали даної скарги направлено на розгляд до Залізничного районного суду м.Львова.

30.12.2021 року справа надійшла до Залізничного районного суду м. Львова, згідно Положення про автоматизовану систему документообігу суду передана 05.01.2022 року для розгляду до провадження слідчого судді ОСОБА_1 , та ухвалою від 05.01.2022 року відкрито провадження за скаргою.
В судовому засіданні, при розгляді скарги, ОСОБА_3 свою скаргу підтримала, покликаючись на мотиви такої, яку просила задовольнити.
Львівське районне управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області, яке згідно зі структурою територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції у Львівській області на час розгляду скарги є органом досудового розслідування, який поширює свою територіальну юрисдикцію на Франківський район м.Львова, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду скарги, не забезпечило явку в судове засідання свого уповноваженого представника, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення скаржника, вивчивши доводи скарги та дослідивши матеріали скарги і матеріали за заявою ОСОБА_3 , надані Львівським районним управлінням поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Дослідженням представлених матеріалів встановлено, що ОСОБА_3 08.06.2021 року звернулася поштовим зв`язком у Відділ поліції №3 Львівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (на даний час за структурою Головного управління Національної поліції у Львівській області органом досудового розслідування є Львівське районне управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області) із заявою про вчинення злочину, датованою 06.06.2021 року, в якій вказує, що помічник судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_4 , маючи умисел, діючи з особливою зухвалістю, зловживаючи службовим становищем, позбавив потерпілу ОСОБА_3 можливості ознайомитись з матеріалами справи № 465/1515/20, а відтак, можливості реалізації конституційного права на захист. Окрім того, посадова особа ОСОБА_4 , на її думку, маючи умисел, відмовився повідомити потерпілій ОСОБА_3 номера проваджень, розгляд яких проводить слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_5 , що унеможливило підготовку необхідних заяв та клопотань. Відтак, помічником судді ОСОБА_4 були вчинені зухвалі дії, направлені на підрив довіри члена громади м.Львова ОСОБА_3 до судової системи України. Дії ОСОБА_4 були направлені, серед іншого, на приховування іншого злочину, а саме: факту безпосередньої участі судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_5 в «кришуванні» корупційної схеми виведення з комунальної власності дороговартісного комунального майна. Заявник вказує, що з врахуванням вищевикладеного, помічник судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.364 КК України (а.с. 5-6).
Дана заява надійшла, як вбачається зі штампу вхідної кореспонденції, у ВП №3 ЛРУП ГУ НП у Львівській області 15.06.2021 року та була зареєстрована в ІТС ІПНП ВП №3 ЛРУП ГУ НП у Львівській області 16.06.2021 року за № 12940 (а.с. 186-187).
Згідно листа-відповіді ВП №3 ЛРУП ГУНП у Львівській області від 30.06.2021 року, адресованого ОСОБА_3 , відомості за вказаною її заявою щодо дій ОСОБА_4 , яка зареєстрована в ІТС ІПНП за № 12940 від 16.06.2021 року, в ЄРДР не внесено, оскільки не встановлено ознак кримінального правопорушення (а.с. 190).
Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_3 посилається на протиправну бездіяльність уповноважених осіб ВП № 3 ЛРУП ГУНП у Львівській області щодо невнесення відомостей її заяви, датованої 06.06.2021 року, в ЄРДР протягом 24 годин після отримання такої заяви.

Даючи оцінку таким доводам, слідчий суддя виходить з наступного.

Частиною 1 ст.113 КПК України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Встановлення в законі порядку обчислення, продовження і поновлення строків обумовлюється необхідністю досягнення завдань кримінального провадження та забезпечення законних інтересів і прав суб`єктів кримінального процесу.

Приписи КПК України про строки регламентують тривалість строків, порядок їх обчислення та наслідки закінчення строків. У кримінальному процесуальному законодавстві України строки встановлюються, продовжуються і поновлюються.

Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого розуміння правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

При визначенні початку обчислення строку важливо точно знати момент, з якого починається його перебіг. Не викликає труднощів визначення його тоді, коли він прямо зазначений у законі. У тих випадках, коли початок перебігу строку не позначено, ним слід вважати момент учинення тієї процесуальної дії або настання події, що спричиняє виникнення відповідного процесуального обовязку, для виконання якого і встановлюється цей строк.

При цьому, згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Вказаний у даній нормі закону процесуальний строк обчислюється з моменту прийняття рішення, вчинення відповідної дії чи допущення бездіяльності. При цьому, згідно даної норми закону лише у випадках, коли рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Беручи до уваги положення ч.1 ст.214 КПК України, згідно з якою внесення відомостей до ЄРДР здійснюється не пізніше 24 годин після подання заяви, а також положення ч.5 ст.115 КПК України, відповідно до якої при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк, десятиденний строк для подання скарги на оскаржуваний вид бездіяльності починається з дня, наступного за тим, у який закінчився перебіг 24-годинного строку для реєстрації відомостей.

Тобто, за обставин того, що в даному випадку заяву направлену ОСОБА_3 поштовим зв`язком отримано ВП № 3 ЛРУП ГУНП у Львівській області 15.06.2021 року, початком можливого допущення уповноваженою особою цього відділу поліції бездіяльності за заявою ОСОБА_3 від 06.06.2021 року про вчинення кримінального правопорушення (невнесення відомостей до ЄРДР), та відповідно початком процесуального строку, передбаченого ч.1 ст.304 КПК України, для подання скарги на таку бездіяльність, є 17.06.2021 року, тоді як вона звернулася до Франківського районного суду м.Львова зі даною скаргою, як видно із штампу вхідної кореспонденції суду (а.с. 1), вже 14.06.2021 року.

Таким чином, ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою 14.06.2021 року, коли її заява ще не надійшла до органу досудового розслідування і, відповідно, коли ще не закінчився 24-годинний строк після подання заяви для реєстрації відомостей в ЄРДР.

Аналіз наведених обставин і їх правового регулювання дає підстави для висновку, що дана скарга подана ОСОБА_3 ще до початку, тобто поза межами строку, протягом якого вона має право на подання такої скарги.

Згідно із ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд, а у цьому випадку скаржник виносить на розгляд слідчого судді питання, предмет якого на час подання скарги відсутній і обставини щодо допущення бездіяльності ще не настали, а відповідно право заявника на внесення відомостей його заяви про вчинення кримінального правопорушення до початку протиправної бездіяльності щодо невнесення відомостей заяви в ЄРДР ще не може бути порушеним чи зазнати обмежень і тому не може бути об`єктом судового контролю.

Аналіз положень ст. 2, 3, 7-9, 22, 24, 26 і § 1 глави 26 КПК України свідчить про те, що судовому захисту в особі слідчого судді підлягає лише порушене (обмежене) під час досудового розслідування оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю слідчого, дізнавача, прокурора право (свобода чи законний інтерес) особи, а не право, яке ще не зазнало порушення, і лише можливо, гіпотетично буде порушене в майбутньому за тих чи інших обставин.

Враховуючи наведене, виходячи з того, що вимога скарги про зобов`язання уповноваженої особи ВП № 3 ЛРУП ГУНП у Львівській області внести в ЄРДР відомості заяви ОСОБА_3 від 06.06.2021 року про кримінальне правопорушення заявлена до початку передбаченого ч.1 ст.304 КПК України строку, протягом якого ОСОБА_3 має право на подання такої скарги, тому з огляду на вимоги ч.2 ст.307 КПК України наведене є підставою для відмови у задоволенні скарги.

Що стосується інших доводів скарги ОСОБА_3 , слідчий суддя, оцінюючи такі, виходить з наступного.

Статтею 2 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, одним з яких є захист особи, суспільства від кримінальних правопорушень.
Реалізація вказаних завдань здійснюється, з-поміж іншого, шляхом забезпечення кожному громадянину права на звернення до уповноважених органів з заявою про вчинене кримінальне правопорушення.
Зазначене право породжує відповідний обов`язок компетентних державних органів відреагувати на такі звернення у передбаченому законом порядку.
В силу ч.1 ст.9 КПК України на керівника органу досудового розслідування, слідчого, дізнавача покладений обов`язок неухильно додержуватись вимог цього Кодексу.
Чинним КПК України закріплено процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки).
Так, частиною 1 ст.214 КПК України визначено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч.2 ст.214 КПК України).

Частиною 4 цієї статті передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Проте така процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до ЄРДР серед іншого вносяться відомості про: 1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК).

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 року № 298). Згідно з п.1 глави 2 розділу I цього Положення до реєстру вносяться, зокрема, відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Тобто, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації такого діяння саме як кримінального правопорушення за певною статтею КК України. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.
Згідно з ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.05.2019 року (справа №761/20985/18, провадження №51-8007км18), за якою якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Відповідно до правового висновку, наведеного у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 30.09.2021 року в справі №556/450/18, слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Крім цього, слід звернути увагу, що аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР відомості всіх прийнятих та зареєстрованих ними заяв, зокрема тих, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.
Таким чином, системний аналіз зазначених правових норм та послідовної практики Верховного Суду свідчить про те, що слугувати підставою внесення до ЄРДР та початку досудового розслідування можуть не будь-які заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, а лише ті, у яких зазначені фактичні обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Якщо у заявах чи повідомленнях таких фактичних даних не зазначено, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Відтак, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Отже ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.
Враховуючи наведене правове регулювання і вказані висновки, слідчий суддя відхиляє як безпідставні доводи скаржника ОСОБА_3 щодо відсутності в уповноважених осіб відповідних органів, куди особа звернулася із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення, законних підстав для оцінки змісту заяви на предмет наявності ознак певного кримінального правопорушення і для невнесення заяви про кримінальне правопорушення в ЄРДР навіть якщо, на їх думку, таке повідомлення не свідчить про кримінальне правопорушення.
Згідно із частиною 1 статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303-308 КПК.

Пунктами 1-11 частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а згідно частини 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.

Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК передбачено право оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про таке передбачає такі обов`язкові ознаки: 1) належним заявником до органу досудового розслідування належним чином подана заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення із викладом вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) після отримання такої заяви чи повідомлення слідчим чи прокурором не внесено у визначений законом строк відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Слідчий суддя також ураховує те, що згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні у справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006 року), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985, п.57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Одним із таких обмежень є неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Павлюлінець проти України» (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Таким чином системне тлумачення статей 214 і 303 КПК свідчить, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, які є передумовою для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30.01.2019 року у справі № 818/1526/18 та від 24.04.2019 року в справі № 818/15/18 визначила, що у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Окрім наведеного, необхідно зазначити, що завдання і функція слідчого судді, прийняття ним рішення, в тому числі при вирішенні скарг на бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора щодо невнесення відомостей в ЄРДР, не може зводитись до формальної перевірки факту внесення чи невнесення в ЄРДР відповідних відомостей, а слідчий суддя згідно вимог ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Наведеним спростовуються доводи скаржника ОСОБА_3 , що суть розгляду слідчим суддею справ такої категорії полягає у встановленні чи дотримувався уповноважений орган процедури, визначеної ч.1 ст.214 КПК України щодо 24-годинного терміну внесення відомостей в ЄРДР, які слід оцінювати критично, як такі, що не ґрунтуються на законі, а є суб`єктивним твердженням скаржника, спрямованим на досягнення позитивного результату розгляду її скарги.
У даному випадку слідчий суддя враховує наведені вище висновки Верховного Суду і не вбачає підстав відхилятися від усталеної практики щодо застосування ст.214 КПК України.

Так, при розгляді скарги встановлено, що заява ОСОБА_3 від 06.06.2021 року не є заявою про вчинене кримінальне правопорушення в розумінні ст.214 КПК України, а відомості, які викладені в такій заяві, не містять жодних фактичних даних, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення і які б свідчили про вчинення ОСОБА_4 , як помічником судді, кримінального правопорушення, з чим закон безпосередньо пов`язує внесення відомостей до ЄРДР.
Подана ОСОБА_3 заява містить ряд тверджень: «помічник судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_4 , маючи умисел, діючи з особливою зухвалістю, зловживаючи службовим становищем, позбавив потерпілу ОСОБА_3 можливості ознайомитись з матеріалами справи № 465/1515/20, а відтак, можливості реалізації конституційного права на захист», «посадова особа ОСОБА_4 , маючи умисел, відмовився повідомити потерпілій ОСОБА_3 номера проваджень, розгляд яких проводить слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_5 , що унеможливило підготовку необхідних заяв та клопотань», «помічником судді ОСОБА_4 були вчинені зухвалі дії, направлені на підрив довіри члена громади м.Львова ОСОБА_3 до судової системи України», «дії ОСОБА_4 були направлені, серед іншого, на приховування іншого злочину, а саме: факту безпосередньої участі судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_5 в «кришуванні» корупційної схеми виведення з комунальної власності дороговартісного комунального майна», які, як видно з їхнього змісту, євиключно власними доводами, міркуваннями та припущеннями заявника, яка фактично висловлює незгоду з певними діями помічника судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_4 та власну їх оцінку, які не можуть слугувати означенням кримінально-караної поведінки вказаної особи.

Водночас заявник жодним чином не вказує на подію вчиненого, на її думку, кримінального правопорушення, даних про час, місце, спосіб такого, конкретні обставини вчинення діянь особи, які вважає злочинними.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що тверджень ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення без викладення конкретних фактичних обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення,недостатньо для того, щоб розпочати досудове розслідування за її заявою від 06.06.2021 року, адже досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, і не може слугувати механізмом для притягнення до відповідальності посадових осіб у разі прийняття ними рішень чи вчинення дій, які не задовольняють ту чи інші особу.

Окрім цього, ОСОБА_3 вказує про вчинення помічником судді конкретного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, тобто зловживання владою або службовим становищем, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, проте відповідно до положень ст.157 закону «Про судоустрій статус суддів», Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 18.05.2018 року, помічник судді це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя та не здійснює функції представника влади або місцевого самоврядування, не наділений повноваженнями з виконання організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, а отже, відповідно до положень ч.3 ст.18 та примітки до ст.364 КК України, не є службовою особою, і, відповідно, спеціальним суб`єктом за ст.364 КК України, що є обставиною, яка не потребує проведення досудового розслідування для її встановлення.
Таким чином посадові особи ВП №3 ЛРУП ГУНП у Львівській області, дотримались вимог чинного законодавства України - перевірили заяву та встановили факт відсутності обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, зазначеного заявником, тапотребували би перевірки засобами кримінального процесу.
З огляду на наведене, вважаю, що дії ВП №3 ЛРУП ГУНП у Львівській області не суперечили вимогам ст.214 КПК України, уповноваженою особою правомірно не було внесено відповідні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 06.06.2021 року.
При цьому слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6§1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Враховуючи, що обставини, викладені в скарзі ОСОБА_3 , не доводять її вимог щодо неправомірності дій уповноваженої особи у невнесенні відомостей до ЄРДР, як і не спростовують наведених вище висновків, з огляду на зміст дослідженої під час розгляду скарги заяви ОСОБА_3 від 06.06.2021 року, а сама скарга подана до початку передбаченого ч.1 ст.304 КПК України строку, протягом якого заявник (потерпілий) має право на подання такої скарги, тому в задоволенні скарги належить відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (на даний час Львівське районне управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області) щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей заяви про кримінальне правопорушення від 06.06.2021 року, зареєстрованої в ІТС ІПНП за № 12940, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 23.06.2022 року.

Слідчий суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Слідчий суддя: ОСОБА_1