Номер провадження: 11-сс/813/1038/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.07.2022 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000150 від 22.02.2022 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000150 від 22.02.2022 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України було задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 та накладено арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене в ході проведення 28.06.2022 обшуку транспортного засобу марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ;

- ключі від автомобіля із написом «BMW»;

- транспортний засіб марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з подальшим зберіганням на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, в порядку постанови КМ України №1104 від 19.11.2012.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов переконання про те, що вилучене майно в зазначеному кримінальному провадженні містить ознаки речових доказів, тому існує ризик його можливої зміни або знищення, а втручання у право власності зацікавлених осіб в даному випадку не є свавільним та відповідає вимогам законності.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_10 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що автомобіль «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , був придбаний ним 17.04.2022 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6153/21/5136, укладеного між ним, ОСОБА_10 , та Прилуцькою філією ТОВ «Торговий Альянс» в особі директора ОСОБА_11 , проте право власності зареєстровано не було;

- в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, він як власник майна не був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно;

- слідчим суддею не було враховано того, що клопотання про арешт майна, всупереч вимог ст. 64-2 КПК України, було подано неуповноваженим суб`єктом;

- слідчим суддею залишено поза увагою те, що органом досудового розслідування не було доведено відповідності вилученого майна критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, не зазначено та не обґрунтовано у клопотанні мети накладення арешту на майно, а також слідчим суддею не враховано розумності та співрозмірності обмеження права власності завданнями кримінального провадження, натомість, він не має жодного відношення до вчинення зазначеного злочину, в автомобілі не було виявлено та вилучено жодних речей, транспортний засіб потрібен йому для повсякденного використання та потребує ремонту.

Посилаючись на викладене вище, власник майна ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та тимчасово вилучене майно повернути власнику ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положення зазначеної вище норми узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (задля збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння …; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

На підставі аналізу змісту клопотання вбачається, що слідчий просив накласти арешт на зазначене у ньому майно, а саме транспортний засіб марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , ключі від автомобіля із написом «BMW» та свідоцтво про реєстрацію тз серії НОМЕР_3 , вилучені під час проведення 28.06.2022 обшуку зазначеного вище транспортного засобу з метою збереження такого майна як речового доказу (а.с. 1-6).

Водночас, відповідно до клопотання слідчого, витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0000150 та інших матеріалів провадження, СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України за заявою громадянина ОСОБА_12 про те, що група невстановлених осіб, діючи за попередньою змовою під погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, вимагають у потерпілого ОСОБА_13 передачі грошових коштів у сумі 30 тис. грн. під приводом неіснуючого боргу.

Так, 20.02.2022 потерпілий ОСОБА_13 зустрівся на виконання замовлення з ремонтних робіт житлового приміщення із невідомим чоловіком в квартирі, розташованій на 8-му поверсі будинку ЖК «Корфу» за адресою: м. Одеса, Кордонний пров. 2/2, де пізніше всі особи, які були присутні у квартирі та вимагали з потерпілого грошові кошти, вивели його з квартири, посадили до автомобіля «BMW X5», сірого кольору та привезли до підвального приміщення ЖК «Аквамарин-2», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Долга.

В подальшому, в ході проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження було встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_9 , який має у користуванні транспортний засіб «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

При цьому, в ході проведення 28.06.2022 обшуку транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , було виявлено та вилучено вищевказаний транспортний засіб, ключі від автомобіля із написом «BMW», а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 16-20).

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 від 28.06.2022 зазначене вище майно визнане речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні (а.с. 33-36).

Водночас, диспозиція злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, досудове розслідування якого наразі здійснюється, передбачає відповідальність за вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод або законних інтересів цієї особи (вимагання), за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, на переконання апеляційного суду, вилучене під час проведення обшуку та зазначене в ухвалі слідчого судді майно має ознаки речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема, є обґрунтовані підстави вважати, що вилучений автомобіль «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , використовувався у якості знаряддя вчинення вимагання, зокрема, за його допомогою потерпілого ОСОБА_13 перевозили для «відпрацювання боргу» та передачі майна в якості застави.

При цьому, погоджуючись із доводами апелянта, колегія суддів наголошує на тому, що, відповідно до долученої до апеляційної скарги інформації, вищезазначений транспортний засіб «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , був придбаний ОСОБА_7 17.04.2021 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6153/21/5136 між ним, ОСОБА_7 , та Прилуцькою філією ТОВ «Торговий Альянс» в особі директора ОСОБА_11 , проте право власності зареєстровано не було у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та частковим призупиненням діяльності сервісних центрів МВС України.

В свою чергу, попередній власник зазначеного автомобіля гр. ОСОБА_14 17.04.2021 уклав із Прилуцькою філією ТОВ «Торговий Альянс» в особі директора ОСОБА_11 договір комісії, згідно якого товариство зобов`язалось укласти договір купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу «BMW X5», 2001 року випуску.

За встановлених обставин, апеляційний суд в даному випадку погоджується із тим фактом, що вищезазначений транспортний засіб, на підставі вказаного договору купівлі-продажу, належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , який не має жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження, не має жодного процесуального статусу в ньому, проте, відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у разі необхідності забезпечення збереження речових доказів арешт може бути накладений на майно, належне на праві приватної власності будь-якій фізичній або юридичній особі.

При цьому, заслуговують на увагу посилання власника майна на те, що він не був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Разом із тим, звертає на себе увагу той факт, що на момент розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно у слідчого судді не було в розпорядженні даних щодо належності вищевказаного транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , на праві приватної власності саме ОСОБА_7 , оскільки його майнове право на автомобіль не було зареєстроване належним чином, на підставі чого апеляційний суд доходить висновку про відсутність факту допущення слідчим суддею порушень вимог кримінального процесуального закону щодо не виклику в судове засідання власника майна ОСОБА_7 .

Що стосується посилань апелянта на те, що клопотання про накладення арешту на майно було подано неуповноваженим суб`єктом, колегія суддів такі доводи вважає вочевидь помилковими з огляду на таке.

Так, дійсно, ч. 2 ст. 64-2 КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Разом із тим, ч. 1 ст. 171 КПК України встановлює, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За таких обставин апеляційний суд констатує, що положення ст. 171 КПК України є спеціальними відносно положень ст. 64-2 КПК України та, враховуючи наявне неоднозначне застосування вимог закону в даному випадку, колегія суддів наголошує на тому, що клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні №0000150 затверджено прокурором (а.с. 6), що свідчить про відсутність будь-яких істотних порушень органом досудового розслідування вимог закону при складенні та затвердженні клопотання про арешт майна.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд констатує, що в даному випадку слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на вилучене належне гр. ОСОБА_7 майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу, оскільки є достатні підстави стверджувати про те, що такий транспортний засіб використовувався в якості знаряддя вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, досудове розслідування якого на теперішній час здійснюється.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.07.2022, якою в межах кримінального провадження №0000150 від 22.02.2022 накладено арешт на транспортний засіб марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , ключі від автомобіля із написом «BMW» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , вилучені в ході проведення 28.06.2022 обшуку зазначеного вище транспортного засобу, яким користується ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4