Справа № 751/503/22 Головуючий у І інстанції Григор"єв Р.Г.
Провадження № 11-кп/4823/381/22
Категорія - Доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10.09.2022 року.

Задовольняючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу суд вказав на тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується останній, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просила змінити ухвалу суду та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що повідомлена ОСОБА_6 підозра ґрунтується на припущеннях, оскільки є розбіжності і сумніви в правдивості показань потерпілого і свідків. Матеріали кримінального провадження не містять доказів, необхідних для з`ясування змісту і спрямованості умислу обвинуваченого на заподіяння смерті потерпілого та його суб`єктивне ставлення до наслідку своїх дій.

Вважає, що заявлені стороною обвинувачення ризики носять формальний характер та не підтверджені доказами.

Зокрема, сторона захисту заперечує існування ризику впливу на свідків, так як конкретні дані про існування наміру реалізувати таку можливість відсутні. Всі свідки допитані та жоден з них не заявив про будь-який тиск на них з боку обвинуваченого.

Також не доведено, що ОСОБА_6 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення або переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та реєстрації, закінчив 1 курс Академії Державної пенітенціарної служби, характеризується позитивно. Був звільнений з-під варти, перебував за місцем свого мешкання, від суду та слідства не переховувався.

Крім того, він має намір відшкодувати заподіяні збитки потерпілим. Також, він, як волонтер, на час збройної агресії з боку РФ, надавав допомогу ЗСУ та постраждалим громадянам, а також він був зарахований на військову службу за контрактом.

На думку апелянта, вказані обставини свідчать про зменшення раніше заявлених ризиків.

Також прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти існуючим ризикам.

Заслухавши доповідача, захисника, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років ( п.4 ч.2 ст. 183 КПК України).

Згідно ч.2 ст. 492 КПК України затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом 1 інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо доцільності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд 1 інстанції, ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як наявні достатні підстави про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, що свідчить про можливість спровокувати його на ухилення від суду. Окрім того, обвинувачений, після вчинення кримінальних правопорушень, будучи поміченим працівниками поліції, втік від останніх.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст. ст. 23, 224, 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. У даному кримінальному провадженні показання свідків безпосередньо судом не досліджено.

При цьому, обвинувачений володіє інформацією стосовно свідків у даному кримінальному провадженні, тому є вагомі підстави вважати, що він може незаконно вплинути на них з метою зміни показань на свою користь.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, дані про його особу, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції належним чином оцінив в сукупності всі обставини та вірно встановив наявність ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, що в свою чергу унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового - тримання під вартою, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому прохання сторони захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на матеріалах провадження.

Вказані апелянтом обставини про зарахування обвинуваченого ОСОБА_6 на службу за контрактом у ЗСУ, його волонтерська діяльність, дані про його особу, хоча і є пом`якшуючими обставинами, проте, на думку колегії суддів, не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд обґрунтовано та в повній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянта про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів вважає не слушними.

Колегія суддів зазначає, що суд на даній стадії судового провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, тому твердження апелянта про розбіжності, сумніви у правдивості показань потерпілого і свідків, спрямованість умислу обвинуваченого та його суб`єктивне ставлення до наслідку своїх дій не заслуговують на увагу.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2022 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3