Справа № 159/2531/21
Провадження № 1-кп/159/84/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковелі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135 від 03 березня 2021 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олеськ Любомльського ройону Волинської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого механіком ТзОВ «ТОП АГРО ТРАНС», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в :
обвинувачений ОСОБА_5 , 01 березня 2021 року, близько 20 год. 00 хв., перебуваючи на території подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклої суперечки з ОСОБА_7 , на грунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, умисно наніс йому один удар кулаком руки в ділянку обличчя, в результаті чого, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді гематоми в ділянці верхньої губи справа, правого кута рота, правої щоки з садном слизової верхньої губи, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Своїми умисними діями, що виразились у завданні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у скоєні даного кримінального правопорушення не визнав та по суті пред`явленого йому обвинувачення показав, що з потерпілим протягом останнього часу перебуває в неприязних відносинах із-за періодичних конфліктів, які виникають між їх сім`ями на побутовому грунті за місцем їх проживання, на той час в одному будинку, який має спільне подвір`я.
01.03.2021, близько 19-20 год., він знаходився на території подвір`я будинку АДРЕСА_3 . Проходячи повз вхідних дверей помешкання потерпілого, побачив останнього, який висловив в його адресу вимогу щоб він переставив свій автомобіль на інше місце. Він в свою чергу, відмовився це зробити, повідомивши, що коли транспортний засіб буде заважати, то він його переставить. В цей час, з будинку вибігла дружина потерпілого та почала на нього кричати. Почувши це, з будинку вийшла і його співмешканка. Тоді між ними виник словесний конфлікт, який продовжувався близько 10 хв., після чого вони розійшлися по своїм домівкам. Через декілька хвилин, він почув звук сигналізації його автомобіля та вийшов на вулицю, щоб запитати у потерпілого чому він вдарив по його автомобілю, однак на території подвір`я вже нікого не було. Пізніше, через незначний проміжок часу, до нього прийшли працівники поліції з метою з`ясувати причини конфлікту. В присутності поліцейських дружина потерпілого повідомила, що її чоловік спіткнувшись вдарив автомобіль, тобто впав на нього.
Категорично заперечив факт нанесення удару в обличчя потерпілого та заподіяння йому будь яких тілесних ушкоджень.
Вважає, показання останього надуманими і такими, що не відповідають дійсності.
Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, його винуватість у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться сукупністю об`єктивних доказів по справі, які суд відносить до належних та допустимих і покладає в основу обвинувального вироку.
Витягом з ЄРДР від 02.03.2021, підтверджено початок дізнання по факту заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень 01.03.2021 ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України. В подальшому постановою дізнавача від 04.03.2021, дії обвинуваченого було перекваліфіковано на ч.2 ст.125 КК України.
Про звернення потерпілого до правоохоронних органів 01.03.2021 о 19 год. 43 хв., свідчить його заява в якій останній вказав, що в цей день ОСОБА_5 перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , на грунті неприязних відносин раптово умисно заподіяв йому тілесні ушкодження.
Про звернення потерпілого в цей же день до травматологічного пункту ЦРЛ Ковельського МТМО свідчить відповідна довідка медичного закладу в якій вказано, що ОСОБА_7 01.03.2021 в 23 год. 07 хв., звернувся до лікаря з приводу отриманої травми (зі слів хворого, побив сусід біля 20 год.). Діагноз: забій м`яких тканин ділянки правої щоки. Садина 5-го пальця правої кисті. Про даний факт повідомлено поліцію.
За висновком судово-медичної експертизи від 03.03.2021, на тілі потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді: гематоми у ділянці верхньої губи справа, правого кута рота, правої щоки з садном слизової верхньої губи.
Цим же висновком стверджується, що вказані тілесні ушкодження могли утворитись від удару кулаком людини в час і при обставинах на які вказував потерпілий. По тілу було нанесено не менше одного удару.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що він проживає в АДРЕСА_4 з дружиною ОСОБА_8 та малолітнім сином на ім`я ОСОБА_9 . Будинок в якому вони проживають розділено на три частини. В одній частині проживають вони, а в іншій обвинувачений зі своєю сім`єю. Подвір`я будинковолодіння між ними не розділено в натурі та перебуває у спільному використанні.
Протягом останнього часу, між ними виникають різні непорозуміння та конфлікти на побутовому грунті, а тому вони мають один до одного неприязні відносини.
01.03.2021, близько 20 год., перебуваючи на подвір`ї він попросив ОСОБА_5 переставити автомобіль, яким той користується на інше місце, так як він фактично заблокував його гаражне приміщення, яке він використовує. Спочатку, на таку вимогу обвинувачений не реагував, а потім сказав, що у разі потреби переставить транспортний засіб пізніше.
В цей час з будинку вийшли його дружина та дружина обвинуваченого і між ними виник словесний конфлікт, в ході якого останній раптово, умисно наніс удар кулаком в обличчя, заподіявши тілесні ушкодження. Тоді ж, вони розійшлися і коли він проходив повз автомобіль то випадково зачепив його, в результаті чого спрацювала сигналізація. Зайшовши в приміщення будинку, через декілька хвилин почув стукіт у вхідні двері. Тоді ж, його дружина повідомила, що приходив до них ОСОБА_5 і в руках тримав кусок арматури. Тоді він запропонував дружині викликати працівників поліції. Після наданих пояснень, він звернувся з заявою до Ковельського РУП та за медичною допомогою до травматологічного пункту Ковельської ЦРЛ.
Категорично ствердив, що тілесні ушкодження, які були на його обличчі виникли саме від удару рукою ОСОБА_5 .
Потерпілий також показав, що працівниками поліції йому було видано направлення на судово-медичну експертизу. На вимогу експерта він проходив медичне обстеження у декількох лікарів, які після обстеження встановлювали відповідний діагноз, після чого зазначені документи були ним передані експерту.
Дані показання підтверджені висноком експертизи в описовій частині якої зазначено, що при огляді лікарем-стоматологом хірургом констатовано діагноз: забій м`яких тканин виличної ділянки обличчя справа. Садина на слизовій оболонці верхньої губи справа.
Крім того, при безпосередньому огляді потерпілого експертом встановлено об`єктивно: в ділянці правої губи справа, правого кута рота, правої щоки наявні гематома розміром 8х6 см світло-червоно-пурпурового кольору з явищем флуктуації при пальпації. В проекції 12 зуба на слизовій верхньої губи справа наявна садина розміром 0,3х0,2 см. червоного кольору покрите нашаруванням червоного кольору. Отже, даний висновок експерта є обґрунтований, а відтак його слід віднести до належного та допустимого доказу.
В ході проведення слідчого експерименту потерпілий на місці розказав та показав про обставини заподіяння йому обвинуваченим тілесних ушкоджень. При цьому, вказав на механізм їх утворення. Присутній при проведені слідчого експерименту судово-медичний експерт ствердив, що виявлені на обличчі потерпілого тілесні ушкодження могли утворитись при обставинах вказаних ним.
Допитаний в судовому засідані як свідок ОСОБА_10 показав, що був запрошений в якості понятого при проведені слідчого експерименту з потерпілим. Тоді потерпілий показав як було нанесено удар в обличчя йому в присутності судового медексперта. Після завершення слідчого експерименту був складений протокол, якого підписали понятті та судмедексперт в його присутності.
Встановлені в ході даної слідчої дії обставини повністю співпадають з наданими потерпілим показаннями в ході судового розгляду.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повністю підтвердила показання потерпілого. Вона також, відтворила події, що відбулися при проведені слідчого експерименту з нею. Свідок також ствердила, що вона повідомила працівникам поліції, які прибули на її виклик в присутності обвинуваченого про те, що її чоловік проходячи повз автомобіль спіткнувся та зачепив його.
Вона категорично ствердила, що потерпілий проходячи повз автомобіль не падав і не вдарявся в нього, а тим більше обличчям.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні, показав, що 01.03.2021, близько 20 год., він зі своїми батьками перебував вдома. Батьки між собою не конфліктували, будь яких тілесних ушкоджень на обличчі батька не було. Коли вони перебували в кімнаті, то він почув як на подвір`я заїхав автомобіль і батько заглянувши у вікно вийшов на вулицю. Через декілька хвилин почув крики, які доносились з вулиці. Через хвилин п`ять до будинку зайшов батько на обличчі якого були помітні тілесні ушкодження. Зі слів матері, дізнався що батька вдарили. Через деякий час, до них під`їхали працівники поліції. Більше про обставини конфлікту пояснити нічого не може.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили, що 01.03.2021, близько 20 год., прибули на виклик до будинку АДРЕСА_3 . Тоді, дізнались від потерпілого, що наявні у нього тілесні ушкодження умисно наніс сусід ОСОБА_5 . Для з`ясування обставин конфлікту вони спілкувались з обвинуваченим, який заперечував завдання тілесних ушкоджень потерпілому. Чи була мова про те, що ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження падаючи на автомобіль вони не пригадують.
Отже, проаналізувавши наведені вище докази в їх сукупності, суд приходить до однозначного висновку про доведеність факту скоєння обвинуваченим кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і вірність кваліфікації дій останього в ході дізнання за вказаним законом.
Наявні докази по справі співвідносяться та узгоджуються між собою, є послідовними, підтверджують один одного і в цілому відображають фактичні обставини по справі, які викладені в обвинувачені ОСОБА_5 .
Сукупність наведених вище доказів повністю спростовують показання обвинуваченого та його дружини свідка ОСОБА_14 , про те, що будь якого удару ОСОБА_5 потерпілому не наносив, а наявні тілесні ушкодження могли утворитись від падіння потерпілого на автомобіль коли той проходив повз нього та спіткнувся.
Дані показання, які підтверджені в ході слідчого експерименту на переконання суду не відповідають дійсності, є надуманими і дані з єдиною метою ухилення від кримінальної відповідальності, а відтак до них слід ставитися критично так як вони є заінтересованими особами в результатах розгляду справи.
В ході судового розгляду захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 заявлено письмове клопотання про визнання висновку есперта №45 від 03.03.2021 про встановлення тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та всіх похідних від цього доказів в тому числі протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого від 08.03.2021, в якому зазначено участь судового експерта ОСОБА_15 з посиланням на вказаний висновок, недопустимим доказом.
Обґрунтовуючи таке клопотання захисник обвинуваченого зазначив, що 02.03.2021 дізнавачем Ковельського РУП ГУНП у Волинській області винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи, примірник якої видано на руки потерпілому, про що свідчить його розписка. В постанові зазначено: «при необхідності експерту надати матеріали кримінального провадження, медичну документацію».
Відповідно до висновку експерта при її проведені експертом використані дані довідки №1193 травмпункту Ковельської ЦРЛ та дані консультативного заключення (без дати та номера). Вказані документи не отримані експертом в законний спосіб, вони не відкривались стороні захисту в порядку ст.290 КПК України і не зрозуміло яким чином вони наявні в матеріалах кримінального провадження.
Вважає, що за відсутності в матеріалах провадження відомостей про походження медичних документів, які були надані експерту, слід константувати, що вони отримані в незаконний спосіб, а відтак висновок експерта не може бути визнано допустимим доказом.
Допитаний з цих підстав потерпілий ОСОБА_7 показав, що після нанесення йому ОСОБА_5 умисного удару рукою в обличчя та виклику працівників поліції, він разом з ними приїхав до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, де після відповідних пояснень 01.03.2021, біля 22 год. прибув до травматологічного пункту ЦРЛ Ковельського МТМО, де був оглянутий лікарем ОСОБА_16 , який видав на руки відповідну довідку за №1193. Наступного дня даний документ він пред`явив дізнавачу, який виніс постанову про призначення судово-медичної експертизи з примірником, якої він 02.03.2021 прибув до судового медичного експерта, який його оглянув особисто та видав направлення до огляду іншими лікарями. Після огляду лікарями та відповідних записів в документації, він його повернув експерту.
Потерпілий в судовому засідані надав скановані копії цих документів, які зберігав в мобільному телефоні. Він також, категорично ствердив, що судово-медичний експерт проводив безпосередньо його огляд та зафіксовував наявні тілесні ушкодження.
Суд вважає, такі дії судово-медичного експерта правомірними, оскільки останній після огляду потерпілого об`єктивно встановив наявні на тілі тілесні ушкодження, а для перевірки свого висновку направив потерпілого для огляду лікаря стоматолога, рентгенолога та невропатолога для можливого виявлення ними інших тілесних ушкоджень (ЧМТ, струс головного мозку, ушкодження щелепи і т.п.).
Отримавши від потерпілого відповідні записи, лікар надав висновок про тілесні ушкодження потерпілого, які зазначені в ньому і жодним чином не пов`язані з діагнозами вище вказаних лікарів.
Отже, слід прийти до однозначного висновку про належність та допустимість доказу висновку судово медичного експерта.
Такий висновок суду повністю узгоджується з позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у проваджені №51-218кмо19 (справа №754/14281/17) в якому вказано, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст.290 КПК не є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст.412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п.1 ч.1 ст.438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.
Обираючи покарання, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, та всі обставини по справі у їх сукупності.

Обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин суд не знаходить.

Призначаючи вид та розмір покарання, суд враховує також ставлення обвинуваченого до скоєного, позицію потерпілого щодо покарання, те, що він є не судимим, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи і приходить до висновку про можливість та достатність призначення покарання у виді штрафу в межах санкції закону за яким той притягується до відповідальності.

Підстав для застосування іншого виду покарання суд не вбачає, оскільки саме таке покарання на переконання суду буде відповідати вимогам ст.65 КК України та є справедливим і співвмірним із скоєним.

Потерпілим по справі до початку судового розгляду заявлено цивільний позов по відшкодуванню моральної шкоди в сумі 20000 грн.

В обґрунтуванні заявленого позову зазначив, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого, йому була заподіяна фізична біль та страждання з приводу завданих тілесних ушкоджень змушений був лікуватись і відчував відповідний дискомфорт.

Обвинувачений позов не визнав, оскільки вважає, що будь яких тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Зважаючи на доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та завданні фізичної шкоди і душевних страждань потерпілому, суд приходить до висновку, що діями обвинуваченого заподіяно моральну шкоду потерпілому, яка виразилася у нанесені тілесних ушкоджень та зміні звичних умов проживання потерпілого на відповідний період.
Враховуючи глибину перенесених потерпілим душевних страждань, суд вважає підставним стягнення моральної шкоди на суму 10000 грн.
Саме така сума відшкодування буде відповідатиме скоєному є спів мірною та справедливою.
Судом враховується також майновий та сімейний стан обвинуваченого і помірність такої суми для відшкодування.
Потерпілим безпосередньо перед судовими дебатами заявлено клопотання про стягнення витрат понесених ним на правову допомогу адвоката, а саме за: усна консультація клієнта щодо звернення до Національної поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, усні консультації потерпілого перед судовими засіданнями 09.06.2021, 16.02.2022, 11.05.2022, 30.05.2022, 17.06.2022, 05.07.2022, складення клопотань потерпілого про долучення доказів, аналізу судової практики з питань відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої потерпілому від злочину, складення цивільного позову, ознайомленням з матеріалами кримінального провадження та складення остаточної позиції по справі, складення клопотань про притягнення до відповідальності захисника обвинуваченого, складеня клопотань про визнання доказів недопустимими.
Вказані документи засвідчені лише потерпілим.
Перед початком судового розгляду потерпілим заявлено цивільний позов в якому зазначено, що вартість послуг адвоката становить 8000 грн., однак до позову на підтвердження такої суми не подано жодних документів. Позов підписано потерпілим 05.05.2021. В кінці судового розгляду потерпілим подано Акт про прийняття-передачу наданих послуг на суму 4000 грн. за аналіз судової практики з питань відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої потерпілому від злочину, складення цивільного позову.
Цей акт датований 27 квітня 2021 року, тобто раніше від виготовленого позову, що викликає певні сумніви в об`єктивності наданих потерпілим документів на підтвердження понесених витрат, зважаючи при цьому на те, що ні в ході дізнання, ні в ході судового засідання адвокат, як представник потерпілого, жодної участі не брав та не ознайомлювався з матеріалами справи.
Виходячи з наведеного, суд вважає вимоги потерпілого в цій частині частково підставними.
Так, відповідно до ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються з витрат на правову допомогу та інших витрат. Ст.124 КПК України визначено, що у разі постановлення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним процесуальні витрати.
Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи наведене, зважаючи на принципи розумності, виваженості та справедливості, обсягу наданих послуг, складність справи та інших обставин, суд приходить до однозначного висновку про задоволення вимог потерпілого в цій частині на суму 4000 грн., яка буде спів мірною з обсягом наданих послуг.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати відсутні, а доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Арешт на майно не накладався.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватиму скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої проступком, задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральнушкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Речові докази:

- DVD-R диск із записом з мобільного телефону, компакт диск з фрагментами записів з нагрудної камери поліцейських, які знаходяться при матеріалах справи, залишити при ній.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити засудженому, захиснику, потерпілому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1