Справа № 461/4891/22
Провадження № 1-кс/461/4305/22
УХВАЛА
про арешт майна

26.09.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна,

встановив:

Слідчим управлінням ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000424 від 25.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Старший слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора Львівської обласної прокуратури, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 22.09.2022 року в межах кримінального провадження №0000424 від 25.08.2022 року а саме:

-мобільний телефон марки iphone imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім карткою № НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки нокіа imei: НОМЕР_4 з сім карткою № НОМЕР_5 ;

-1 аркуш паперу з чорновими записами;

-несправжні імітаційні засоби купюрами по 100 доларів США в загальній кількості 80 одиниць на загальну суму 8 000 доларів США з однаковою серією та номером LG 04727792 G7;

-автомобіль марки «ВАЗ 211340», д.н.з. НОМЕР_6 ;

-2 ключі з брелком сигналізації до автомобіля марки ВАЗ 211340 д.н.з. НОМЕР_6 ;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «ВАЗ 211340», д.н.з. НОМЕР_6 , серії № НОМЕР_7 .

Слідчий вказує, що всі вище перелічені речі, які були вилучені в ході обшуку та мають доказове значення, оскільки містять інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки виявлені мобільні телефони є знаряддям та засобом спілкування та координації дій із спільниками та потенційними клієнтами, що бажають незаконно перетнути державний кордон України, а автомобіль, документи та ключ до якого вилучено, використовувався як засіб вчинення кримінального правопорушення, так як в ньому виявлено несправжні імітаційні засоби призначені в якості розрахунку за організацію незаконного переправлення через державний кордон України.

Слідчий подав заяву згідно якої просив проводити розгляд справи у його та прокурора відсутності, клопотання підтримує в повному обсязі.

Власник майна та його захисник у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду повідомлялись належним чином. Від захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання, у якому остання проосила врахувати слідчого суддю те, що під час затримання ОСОБА_4 , яке відбулося 22.09.2022 року у м. Володимирі Волинської області, було вилучено автомобіль, який останньому не належить на праві власності.

Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України). На підставі наведеної норми, вважаю за можливе провести розгляд клопотання за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.

Частинами 1 та 2 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 наведеної статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтями 7 та 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна відповідає вимогам та критеріям встановленим ст. 171 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що 22.09.2022 о 15 год. 26 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано, в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та останньому повідомлено про підозру за ч.3 ст.332 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, за яке кримінальним законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

22.09.2022, в період часу з 14:56 год. до 15:26 год. проведено санкціонований обшук автомобіля марки «ВАЗ 311340», р.н. НОМЕР_6 (який на праві власності належить дружині ОСОБА_4 ОСОБА_6 та перебуває в його користуванні), під час якого, серед іншого виявлено та вилучено:

-мобільний телефон марки iphone imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім карткою № НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки нокіа imei: НОМЕР_4 з сім карткою № НОМЕР_5 ;

-1 аркуш паперу з чорновими записами;

-несправжні імітаційні засоби купюрами по 100 доларів США в загальній кількості 80 одиниць на загальну суму 8 000 доларів США з однаковою серією та номером НОМЕР_8 ;

-автомобіль марки «ВАЗ 211340», д.н.з. НОМЕР_6 ;

-2 ключі з брелком сигналізації до автомобіля марки ВАЗ 211340 д.н.з. НОМЕР_6 ;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «ВАЗ 211340», д.н.з. НОМЕР_6 , серії № НОМЕР_7 .

23.09.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

23.09.2022 вказані у клопотанні предмети та документи, котрі були вилучені під час проведення обшуку, визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Наведені вище доводи та мотиви, а також обставини встановлені в ході розгляду клопотання вказують на те, що майно з приводу якого подане клопотання, відповідає критеріям визначеним у ст.170 КПК України, в частині наявності правових підстав для застосування запропонованого заходу забезпечення кримінального провадження та досягнення мети (завдань) арешту.

Водночас, у ході розгляду клопотання встановлено, що, згідно реєстраційної картки ТЗ, власником автомобіля марки «ВАЗ 211340», д.н.з. НОМЕР_6 є ОСОБА_6 , яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, а матеріали клопотання не містять жодних даних про її причетність до кримінального правопорушення, відтак на вказаний автомобіль не може бути накладено арешт з метою забезпечення можливої конфіскації такого за вироком суду. В свою чергу, питання зберігання та дослідження речових доказів на стадії досудового розслідування відноситься до компетенції слідчого, який може оглянути такий доказ та зафіксувати усі необхідні дані, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити частково, зокрема не застосовуючи арешт на транспортний засіб, свідоцтво на нього та ключі до нього.

Також, ухвалюючи рішення за клопотанням, зокрема наводячи мотиви та підстави застосування арешту, враховую те, що аналіз положень КПК України дає підстави для висновку про те, що застосування до ухвал слідчого судді про накладення арешту положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду.

Отже, розглядаючи дане клопотання, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Ухвалюючи рішення за клопотанням, зокрема наводячи мотиви з яких виходить слідчий суддя та обставини встановлені в ході розгляду клопотання, враховую також і те, що орган досудового розслідування повинен дотримуватись певних меж, задля забезпечення таємниці досудового розслідування, з метою досягнення дієвості та мети кримінального провадження.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи доведення слідчим обставин, визначених ст.ст. 170, 171 КПК України, враховуючи правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для учасників провадження та третіх осіб, приходжу до висновку, що наявні належні правові підстави для арешту майна, оскільки накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом, забезпечить його збереження та є необхідним для розкриття кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170,172, 173, 222 КПК України, -

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт із тимчасовим позбавленням права на розпорядження та користування майном, вилученим 22.09.2022 року в межах кримінального провадження №0000424 від 25.08.2022 року а саме:

-мобільний телефон марки iphone imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім карткою № НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки нокіа imei: НОМЕР_4 з сім карткою № НОМЕР_5 ;

-1 аркуш паперу з чорновими записами;

-несправжні імітаційні засоби купюрами по 100 доларів США в загальній кількості 80 одиниць на загальну суму 8 000 доларів США з однаковою серією та номером LG 04727792 G7.

У решті вимог клопотання відмовити.

Зобов`язати слідчого невідкладно повідомити всіх заінтересованих осіб (володільця) про накладення арешту на майно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1