УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року

м. Київ

Справа № 314/4845/17

Провадження № 51-4907ск 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_5. в інтересах засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2022 року,

встановив:

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2017 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Ленінського районного суду м. Краснодара (Російської Федерації) від 03 березня 2016 року щодо ОСОБА_1 у відповідність із законодавством України.

Вирок Ленінського районного суду м. Краснодара (Російської Федерації) від 03 березня 2016 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років приведено у відповідність із законодавством України.

Постановлено вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2019 року ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2017 року залишено без змін.

Захисник ОСОБА_5 звернувся до Запорізького апеляційного суду із заявою про перегляд ухвали Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2022 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції є остаточним рішенням, тому може бути переглянута за нововиявленими обставинами. Крім цього, зазначає про істотні порушення, допущені, на його думку, судом при постановленні ухвали Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2019 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, додані копії судового рішення та інші документи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З долученої до касаційної скарги копії оскаржуваної ухвали вбачається, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, з посилання на позицію Верховного Суду у постанові від 06 червня 2019 року (справа № 454/3510/13-к) вказав, що ухвала Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2019 року, про перегляд якої ставилось питання, не є судовим рішенням, постановленим за наслідками перегляду вироку чи ухвали у кримінальному провадженні по суті обвинувачення, тому вона не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такою позицією апеляційного суду і вважає її обґрунтованою.

Логіка розміщення глави 34 у структурі КПК України з урахуванням системного тлумачення норм цієї глави у сукупності з іншими нормами, що в цілому визначають процедуру судового провадження, призводить до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 03 лютого 2020 року (справа № 522/14170/17) сформовано висновок про те, що положення ч. 1 ст. 459 КПК слід розуміти як такі, що передбачають можливість перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили та якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції (вирок, ухвала про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанції щодо таких рішень).

Оскільки ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2017 року про приведення вироку у відповідність із законодавством України, а також ухвала Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2019 року, постановлена за результатом розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу суду першої інстанції, не є тими рішеннями, якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції, апеляційний суд умотивовано відмовив у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_5. в інтересах засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5. в інтересах засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2022 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4