Справа № 308/5545/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.05.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді в режимі відеоконференції кримінальне провадження 11-кп/4806/254/21, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2021.
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст.81 КК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, 30.04.2021 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст.81 КК України, яке вмотивовано тим, що він відбув покарання не менше двох третин строку, а також йому виповнив 61 рік, стан його здоров`я незадовільний, всі його діти мають свої сім`ї та виїхали за кордон. Зазначив, що у нього лишилася 90 річна мати, про яку нікому подбати, окрім нього, повертатися йому нікуди, оскільки його житло спалили.
В ухвалі суду вказується на те, що що ОСОБА_6 є особою раніше судимою за тяжкий злочин, передбачений ч.3 ст.355 КК України відповідно вироку Іршавського районного суду Закарпатської області від 30.05.2017, за яким до ОСОБА_6 застосовувалась заохочувальна норма у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, проте це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки в період непогашеної судимості, через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, ОСОБА_6 знову вчинив умисний тяжкий злочин, покарання за який відбуває на даний час.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що він фактично відбув 2/3 терміну покарання, що дає йому право на умовно-дострокове звільнення, повністю усвідомив свої помилки, які зробив та відверто розкаюється. З липня 2018 року працевлаштувався на території Закарпатської УВП №9, нарікань на його поведінку та роботу з боку адміністрації установи немає. Стверджує, що у нього залишилась мати похилого віку, яка хворіє та потребує догляду й утримання. Просить скасувати ухвалу суду від 14.05.2021 та постановити нову, якою застосувати до нього умовно дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно до ч.2 ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства дотримався.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 27.02.2018 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03(три) роки. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 16.02.2017 і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 05(п`ять) років. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28.01.2021 вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 27.02.2018 відносно ОСОБА_6 залишено без змін.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання складпється з двох обов`язкових елементів: а) доведення засудженим свого виправлення (ч.2 ст.81 КК) та б) фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання (ч.3 ст.81 КК).
Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Сумлінна поведінка характеризується дотримання режиму відбування покарання; виконання покладених на засудженого законних обов`язків; виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою в побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним дотриманням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.
Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Згідно пункту 17 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_6 хоча фактично і відбув необхідну частину строку покарання, однак під час відбування покарання за вироком неодноразово порушував режим утримання за, що піддавався накладенню дисциплінарних стягнень. На даний час застосовані до засудженого стягнення хоча і погашені та зняті і не мають юридичного значення, проте характеризують його особу, як таку, що схильна до порушення умов відбування покарання.
Разом з тим, однією з обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.
Відомості щодо наявності у засудженого ОСОБА_6 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці в матеріалах особової справи засудженого відсутні. При цьому відомості, які містяться в особовій справі засудженого, також не дають можливості дійти висновку про сумлінність його поведінки як підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки відповідно до положень ст.107 КВК України додержання умов відбування покарання є обов`язком засудженого.
Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_6 за період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.
Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.
При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, відсутність даних про працевлаштованість, наявність неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Окрім того, як слідує з матеріалів особової справи, ОСОБА_6 є особою, раніше судимою за тяжкий злочин, передбачений ч.3 ст.355 КК України, відповідно вироку Іршавського районного суду Закарпатської області від 30.05.2017, за яким до ОСОБА_6 застосовувалась заохочувальна норма у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, проте це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки в період непогашеної судимості, через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, ОСОБА_6 знову вчинив умисний тяжкий злочин, покарання за який відбуває на даний час.
Твердження засудженого ОСОБА_6 щодо його працевлаштування на території Закарпатської УВП №9 під час відбування покарання та наявність матері похилого віку, яка потребує його догляду, колегією суддів визнаються такими, що не спроможні спростувати висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до нього положень ст.81 КК України. Крім того, жодними доказами такі доводи не підтверджені.
Отже, ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_6 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого ОСОБА_6 , які б слугували підставою для його умовно-дострокового звільнення.
Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419,537,539 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2021, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: