Провадження № 1-кс/761/498/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 112 44 від 23.09.2017,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернулась гр. ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності.

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначила, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2019 у кримінальному провадженні 120 171 001 000 112 44 від 23.09.2017 за ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 2 ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України задоволене клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

Водночас, власник майна вважала, що у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження потреби не має, оскільки таке майно не має жодного доказового значення для встановлення обставин вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень.

За твердженням ОСОБА_3 , вона не має відношення до вчинення зазначених вище злочинів, тому подальше утримання належного їй майна під арештом позбавляє її можливості у законний спосіб розпоряджатися їй майном.

Керуючись наведеним, власник майна просила арешт об`єкта нерухомості скасувати.
У судовому засіданні власник майна клопотання підтримала та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання, до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки суд не повідомив.

Зазначена обставина, у силу ст. 172, 174 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

Слідчий суддя, заслухавши доводи власника майна, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

Так, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2019 (справа № 761/40912/19) накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

Як вказано у рішенні слідчого судді, прокурор посилався на те, що зазначена квартира є предметом злочинних посягань, рішенням слідчого визнана речовим доказом, тому з метою недопущення її відчуження підлягає арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину, або ж набуті у результаті вчинення кримінального правопорушення.

Досліджуючи питання, чи може бути нерухоме майно доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Не виключаючи того, що об`єкти нерухомого майна можуть нести на собі сліди злочинного посягання, а також підтверджувати або спростовувати обставини, що підлягають доказуванню, слідчий суддя відмічає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні ведеться за ч. 4 ст. 190 КК, отже об`єкт нерухомості може бути предметом злочину, однак доказом у такому випадку є не сам об`єкт, а факт злочинного переходу права власності на нього.

Зазначене дає підстави для накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

У той же час, на день розгляду клопотання про скасування арешту досудове розслідування у кримінальному провадженні триває понад п`ять років, майно гр. ОСОБА_5 , придбане останньою відповідно до договору купівлі-продажу від 07.08.2009 у законний спосіб, перебуває під арештом понад два з половиною роки, однак особи, та обставини вчинення шахрайських дій з вказаним об`єктом нерухомості не встановлені, що свідчить про неспростовність стороною обвинувачення аргументів ініціатора клопотання, що піддане арешту майно на теперішній час на законних підставах перебуває у власності ОСОБА_3 .
Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба чи він застосований необґрунтовано.

Таким чином, вищенаведене та тривалість досудового розслідування, приводять слідчого суддю до висновку, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження дійсно відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим порушується право власності гр. ОСОБА_3 , та вимагає від слідчого судді поновлення у повному обсязі прав вказаної особи.

Отже, клопотання власника майна підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 170, 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання власника майна ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2019 у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 11244 від 23.09.2017(справа № 761/40912/19, провадження № 1-кс/761/28054/2019), на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1