ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 685/1031/21

Провадження № 11-кп/4820/317/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2021 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2021 року,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олійники Теофіпольського району Хмельницької області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого:
- 10 грудня 2019 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановлення 2-річного іспитового строку;
- 04 вересня 2020 року Костопільським районним судом Рівненської області за ч. 4 ст. 407 КК України, з призначенням відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України остаточного покарання у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням 3-річного іспитового строку;
визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком шість місяців.
Повністю приєднано до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 04 вересня 2020 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, відповідно до ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі строком три роки три місяці.
Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Речові докази ДВД-Р диски залишено в матеріалах справи.
Як вбачається з вироку судом першої та підтверджено в судовому засіданні апеляційної інстанції, 18 липня 2021 року близько 19 год. 40 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в житловому будинку по АДРЕСА_3 , в ході словесного конфлікту із співмешканкою ОСОБА_8 , потерпілою по справі, з якою разом проживали у цьому ж будинку, після обзивання її нецензурними та образливими словами, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс два удари долонями обох рук по обличчю потерпілої, після чого наніс ще близько шести ударів кулаками обох рук в область голови та обличчя потерпілої ОСОБА_8 .
Внаслідок нанесення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_8 заподіяні легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді струсу головного мозку, припухлості м`яких тканин та крововиливів в обох навколоочних ділянках, в ділянці перенісся та верхньої губи.
Дослідивши докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у заподіянні ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, доведена і його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.ст. 71.72 КК України призначити покарання за сукупністю вироків та повністю приєнати невідбуте покарання за вироком Теофіпольського районного суду від 04.09.2020 року та остаточно до відбуття призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. Вказує на те, що суд першої інстанції, не зважаючи на позицію прокурора у судових дебатах про необхідність призначення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України 1 року обмеження волі, вийшов за межі покарання, встановленні ч. 2 ст. 61 КК України та призначив за ч.2 ст. 125 КК України обмеження волі на строк 6 місяців, що потягло за собою неправильне призначення остаточного покарання ОСОБА_7 за ст. 71 КК України за правилами складання вироків. Таким чином, судом при призначенні покарання ОСОБА_7 , за ч.2 ст.125 КК України порушено вимоги ч.2 ст.61 КК України та застосовано закон, який не підлягає застосуванню.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження №0000120 від 19 липня 2021 року, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні, що є формою приватного обвинувачення. Вважає, вирок суду незаконним через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження , суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проти поданої прокурором апеляційної скарги, а свою апеляційну скаргу підтримав повністю, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 125 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, є обґрунтованими. Ці докази є достовірні, допустимі і достатні.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні ОСОБА_7 покарання, заслуговують на увагу.
Як вбачається з резолютивної частини вироку, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - за який призначено покарання у виді обмеження волі строком на шість місяців.
Санкція частини другої статті 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Між тим, згідно із ч.2 ст. 61 КК України обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.
Отже, відповідно ч.2 ст. 61 КК України, обмеження волі фактично не може встановлюватися строком на 6 місяців, що залишив поза увагою суд першої інстанції, допустивши, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вироку відносно ОСОБА_7 .
За таких обставин, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку апеляційної інстанції відповідно до ст.420 КПК України.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: суспільну небезпечність вчиненого, особу винного, обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, є каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що полягає в добровільній участі у слідчому експерименті.
Обставинами, які обтяжують покарання, є вчинення правопорушення в присутності дитини та вчинення правопорушення щодо особи, з якою перебував у близьких відносинах.
Колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових злочинів, є призначення йому покарання у виді обмеження волі.
Остаточне покарання обвинуваченому підлягає призначенню за сукупністю вироків з приєднанням невідбутого покарання за вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 04 вересня 2020 року.
Щодо апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції вірно не вбачав підстав для закриття кримінального провадження, як кримінального провадження приватного обвинувачення, за відмовою потерпілої від обвинувачення.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є підставою для його закриття, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.
Домашнім насильством, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
В судовому засіданні першої інстанції, зі слів самої потерпілої було встановлено, що ОСОБА_7 інколи ночував у неї, тілесні ушкодження заподіяв їй через ревнощі, оскільки її любить, звертаючись в поліцію про заподіяння їй тілесних ушкоджень по лінії «102» особисто вказала, що саме чоловік спричинив фізичне насильство, що підтверджується рапортом інспектора чергового від 18 липня 2021 року.
Раніше також мали місце звернення ОСОБА_8 на лінію «102» по факту вчинення щодо неї домашнього насильства зі сторони співмешканця ОСОБА_7 , а саме 01 червня 2021 року за № 72777746, у ході судового розгляду потерпіла зазначила, що насильство щодо неї було саме від ОСОБА_7 » 11 липня 2021 року надійшло звернення за № 74894732 від сина потерпілої ОСОБА_9 щодо вчинення співмешканцем ОСОБА_7 насильства відносно матері; 12 липня 2021 року син потерпілої також звернувся з заявою за № 74929838 щодо вчинення насильства вітчимом ОСОБА_7 уже по відношенню до самого заявника.
Допитані в ході судового розгляду в суді першої інстанції, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які проживають по сусідству з будинком потерпілої, зазначили, що інколи бачили ОСОБА_7 на подвір`ї ОСОБА_8 .
Таким чином, в ході судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції знайшов своє підтвердження факт пов`язаності заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 з домашнім насильством, оскільки вони проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, тому дане кримінальне провадження не може бути закритим за відмовою потерпілої від обвинувачення, ОСОБА_7 підлягає притягненню до кримінальної відповідальності з призначенням покарання.
Доводи апелянта обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються матеріалами кримінального провадження.
За таких обставин апеляція прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ч.2 ст.61 КК України ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі.

Повністю приєднати до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 04 вересня 2020 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, відповідно до ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців.
В решті вирок залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його оголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді