Провадження № 1-в/359/10/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2022 м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації подання фахівця Бориспільського МРВ ОСОБА_3 , про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 29.01.2019 Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки,
в с т а н о в и в :
Фахівець Бориспільського МРВ ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 78 КК України та ст. 166 КВК України.
Відповідно до подання ОСОБА_4 засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області 29.07.2019 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки. У відповідності до ст.76 КК України на засудженого судом були покладені обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про заміну місця проживання та роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію та працевлаштуватись.
У судові засідання засуджений не з`являвся, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвали про здійснення приводів засудженого не виконані.
Представник органу пробації надав лист від 28.06.2022 з якого слідує, що ОСОБА_4 відбуває покарання в Дрогобицькій ВК у Львівській області № 40, у зв`язку з тим, що місцезнаходження ОСОБА_4 встановлено просив розглянути вищевказане подання. В судове засідання не з`явився.
Прокурор в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд подання за її відсутності.
Дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування покарання згідно з вироком суду.
Так, при скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_4 засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області 29.07.2019 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки. У відповідності до ст.76 КК України на засудженого судом були покладені обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про заміну місця проживання та роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію та працевлаштуватись.
03.12.2019 ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду скасовано звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та направлено засудженого для відбування призначено вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області 11.12.2018 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Разом з цим в ході розгляду подання було встановлено, що ОСОБА_4 не міг фактично з`являтись на реєстрацію до Центру МРВ з питань пробації за вищевказаних обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 КВК України уповноважений орган з питань пробації: веде облік засуджених протягом іспитового строку; роз`яснює засудженим порядок виконання обов`язків, покладених на них судом; здійснює нагляд за засудженими; вживає заходів з припинення порушень судових рішень; організовує першочергові заходи з виявлення засуджених, місцезнаходження яких невідоме; звертається до відповідних правоохоронних органів щодо розшуку засуджених, місцезнаходження яких невідоме; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом та Законом України «Про пробацію».
Відповідно до ст. 166 КВК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом. Систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Пунктом 10 ППВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24 жовтня 2003 року № 7 встановлено, що згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України», ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).
При таких обставинах, підстави для вирішення питання щодо скасування звільнення від відбування покарання засудженого з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання відсутні, так як подання подано до суду передчасно та наявності достатніх даних про те, що мало місце саме ухилення засудженого від відбування покарання, у суді не здобуто, а ті докази що надано, суд оцінює критично з наведених вище обставин.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання фахівця Бориспільського МРВ з питань пробації, оскільки суд визнав його причину неявки до органу пробації поважною та такою, які б поза достатнім сумнівом вказували на наявність підстав направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком у даному випадку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає подання недостатньо вмотивованим та обґрунтованим, винесеним без врахування обставин, встановлених в судовому засіданні, а тому таким, що не підлягає задоволенню.
Разом з цим, у разі відмови у задоволенні подання про скасування звільнення від покарання з випробуванням, таке подання може бути направлено повторно, якщо будуть встановлені для цього підстави, визначені ч. 2 ст. 78 КК України і указані обставини є достатніми для повторного подання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України, ч. 1 ст. 78 КК України, ч. 1 ст. 17, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволені подання фахівця Бориспільського МРВ з питань пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя: ОСОБА_1