УХВАЛА
30 червня 2022 року

м. Київ
справа № 756/7506/20
провадження № 51-1488ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від

24 травня 2022 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказане судове рішення щодо ОСОБА_4 .
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому, межі перегляду судом касаційної інстанції визначені в ст. 433 КПК, за змістом якої цей суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Прокурор вважає оскаржене судове рішення незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, в обґрунтування чого, посилаючись на приписи статей 50, 65 КПК, не погоджується з оцінкою судом апеляційної інстанції обставин кримінального правопорушення, стверджує про неврахування цим судом в достатній мірі тяжкості злочину, ставлення засудженого до вчиненого, тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень, невідшкодування заподіяної злочином шкоди та позицію потерпілої при призначенні засудженому ОСОБА_4 покарання зі звільненням від його відбування, проте не зазначає, яких порушень кримінального процесуального закону в цій частині припустився апеляційний суд, з огляду на визначені статтями 404, 405 КПК межі і порядок апеляційного перегляду, в контексті перевірки правильності застосування положень ст. 75 КК.
Колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання за ст. 75 КК передбачене розділом XII Загальної частини КК, яким визначені підстави і умови застосування іншого, відмінного від визначеного розділом XI Загальної частини КК інституту кримінального права - призначення покарання.
Також прокурор в касаційній скарзі зазначає про безпідставне звільнення засудженого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки на підставі ст. 75 КК та залишення без уваги таких доводів апеляційної скарги прокурора за наслідками апеляційного перегляду. Проте такі твердження суперечать змісту оскарженої ухвали апеляційного суду, де в мотивувальній частині не вказано про те, що прокурор оскаржував з цих підстав вирок місцевого суду. Водночас в касаційній скарзі прокурора не йдеться про неповне або перекручене відображення доводів прокурора в мотивувальній частині оскарженого судового рішення стосовно визначення обсягу та предмету апеляційного перегляду. Означені суперечності перешкоджають об`єктивному вирішенню питання про відкриття касаційного провадження або відсутність підстав для того.
З огляду на положення статей 433, 437 КПК, суд касаційної інстанції здійснює касаційний розгляд за касаційною скаргою про погіршення становища особи, виключно в межах доводів і вимог касаційної скарги, тому наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження та в подальшому прийняття одного з рішень, передбачених ст. 436 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги

і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3