Номер провадження: 1-кп/521/335/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

у присутності обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000348 від 29.01.2019) щодо:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новоруське Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:
- 07.07.2010 року Ленинським районним судом м. Миколаїва за ч.3 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 24.12.2013 року по відбуттю строку покарання;
- 29.04.2015 року Корабельним районним судом м. Миколаїва за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 16.07.2018 року по відбуттю строку покарання;
- 13.12.2019 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України до 4-х років позбавлення волі;
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2019, приблизно о 02 годині 35 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , в під`їзді №1 біля квартири №17, поряд з громадянкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи характер суспільно небезпечного діяння та наслідки його настання, дочекавшись моменту, коли його дії будуть не помічені стороннім особам, привернувши увагу потерпілої ОСОБА_5 , протягнув свою праву руку до її обличчя та шляхом ривку з лівого вуха потерпілої, відкрито викрав золоту сережку, вагою 2,34 гр., загальною вартістю 2 672 гривні 60 копійок.

Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 2 672 гривні 60 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ст. 186 ч.2 КК України при викладених у обвинувальному акті обставинах, визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив суду, що після звільнення з міць позбавлення волі приїхав до Одеси. Останній час роботи не мав. 29.01.2019 року об 02 годині, знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_3 зняв сережку з вуха у дівчини, з якою разом мешкав, після чого пішов до магазину. Коли повернувся його вже затримала поліція, яку викликала дівчина.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.

Дії ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст. 50, 65 КК України.

Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною: щире каяття обвинуваченого в скоєні злочину.

Обставин обтяжуючих покарання судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок повинен, також, відповідати загальним засадам кримінального провадження, одне з яких - верховенство права. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс /Steven Willcox/ та Скотт Херфорд /Scott Hurford/ проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

У даному випадку при призначені покарання ОСОБА_4 суд враховує практику Європейського суду з прав людини. При цьому, суд виходить з того, що ОСОБА_4 вже притягався до кримінальної відповідальності за аналогічні правопорушення, вказаний злочин вчинив до ухвалення вироку 13 грудня 2019 року Ленінським районним судом міста Миколаєва.

Разом з тим, суд ухвалюючи вирок, не лише дає оцінку окремо взятим діям обвинуваченого, а враховує особистість останнього, наскільки вона проявилася у вказаних протизаконних діях. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочину, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи. Так обвинувачений має місце реєстрації у Миколаївській області, не одружений, не має офіційної та стабільної роботи і, таким чином, засобів до існування.

Мета покарання це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Тобто суд, враховуючи викладені обставини, обставину яка пом`якшує покарання та відсутність обставин що обтяжують покарання, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України зв`язане з позбавленням волі.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій ст. 70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Оскільки злочин обвинуваченим вчинено до постановлення 13 грудня 2019 року вироку Ленінським районним судом м. Миколаєва, суд вважає необхідним, враховуючи міру покарання, визначену обвинуваченому попереднім вироком, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за цим вироком та за попереднім вироком за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.

Судові витрати у справі відсутні.

Позовна заява у справі відсутня.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

З урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2019р., відповідно до ст.70 ч.4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

Термін відбування покарання обчислювати з 05.08.2019 р., тобто з дня фактичного затримання.

Речові докази по даному кримінальному провадженню: золоті сережки з пелюстками, які повернуто потерпілій ОСОБА_5 - вважати повернутими за належністю.

Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 06.02.2019 року на золоту сережку з пелюстками скасувати.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1