Справа № 459/2150/22 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 11-сс/811/771/22 Доповідач: Романюк М. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Романюка М.Ф.,

суддів: - Березюка О.Г., Белени А.В.

секретаря Степанюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу представника Благодійного фонду «Майбутнє Радехівщини» - адвоката Мидзки Романа Володимировича на ухвалу слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2022 року про арешт майна,

адвоката Мидзки Р.В.,

в с т а н о в и л а :

цією ухвалою клопотання слідчого Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області Літвіна Ю.П., погодженого прокурором Івановим С.С., про арешт майна задоволено.

Накладено арешт на майно:автомобіль марки «ISUZU Trooper», з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , зеленого кольору. автомобіль марки «NISSAN X-TRAIL» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_2 чорного кольору, автомобіль марки «FordMaverick GLX» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_3 , зеленого кольору, автомобіль марки «VolkswagenTransporter T4» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_4 , зеленого кольору, автомобіль марки «VolkswagenTransporter T4» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_5 , зеленого кольору, автомобіль марки «Mitsubishi L200» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_6 , зеленого кольору, автомобіль марки «Mitsubishi L200» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_7 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що беручи до уваги те, що вказане майно є речовим доказом у кримінальному провадженні та може мати суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, тому клопотання слідчого слід задовольнити.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді представник Благодійного фонду «Майбутнє Радехівщини» - адвокат Мидзка Роман Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2022 року, як безпідставну та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог представник Благодійного фонду «Майбутнє Радехівщини» - Мидзка Роман Володимирович покликається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та безпідставною.

Зазначає, що фактичним власником вилученого майна є Благодійний фонд Майбутнє Радехівщини в особі ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Вказаний факт органом розслідування та прокурором не заперечується.

Проте, у клопотанні слідчого не зазначено, хто є власником майна, та таким чином позбавлено цю особу на захист та представництво. Внаслідок цього, у БФ Майбутнє Радехівщини не було можливості подати до справи свої заперечення та доводи. Хоча слідчий достовірно знає хто є власником вилученого майна та має у своєму розпорядженні документи, які це підтверджують.

Також, у клопотанні не вказана сума завданої злочином шкоди чи отриманої неправомірноївигоди.

Звертає увагу на те, що у клопотанні не вказані підстави і мета відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Крім цього, у матеріалах клопотання відсутнє посилання на повідомлення про підозру ОСОБА_1 , а також її основний текст.

Тому, у слідчого судді не було можливості дослідити цей документ, проаналізувати його та дійти висновку про обґрунтованість повідомлення про підозру з метою об`єктивного розгляду клопотання про арешт майна.

Так, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, не звернув уваги на вказані недоліки. У своїй ухвали вказує, що власник майна не з`явився, хоча повістки про виклик такої особи у матеріалах цього провадження немає.

За таких обставин, вважає це порушенням права на захист у розумінні ст. 87 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, вважає, що викладені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, та винесення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно.

Заслухавши доповідь судді, виступ представника Благодійного фонду «Майбутнє Радехівщини» - адвоката Мидзки Р.В. у підтримку поданої апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У відповідності до пункту 7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів справи, 20.08.2022 слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт на: автомобіль марки «ISUZU Trooper», з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , зеленого кольору. автомобіль марки «NISSAN X-TRAIL» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_2 чорного кольору, автомобіль марки «Ford Maverick GLX» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_3 , зеленого кольору, автомобіль марки «Volkswagen Transporter T4» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_4 , зеленого кольору, автомобіль марки «Volkswagen Transporter T4» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_5 , зеленого кольору, автомобіль марки «Mitsubishi L200» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_6 , зеленого кольору, автомобіль марки «Mitsubishi L200» з номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_7 .

На обґрунтування клопотання послався на те, що на території Червоноградського району Львівської області з метою отримання прибутку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , організував ввезення транспортних засобів на територію України в якості гуманітарної допомоги для ЗСУ, з подальшою їх реалізацією, залучивши до протиправної діяльності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за вищевказаною адресою.

Постановою слідчого Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області від 20 серпня 2022 року вище вказане майно визнано в якості речового доказу.

Відомості досудового розслідування внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 29.06.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком слідчого судді про те, що клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а тому прийшов до висновку про необхідність його задоволення, оскільки доведено наявність достатніх підстав вважати, що тимчасово вилучені речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК України.

На думку колегії суддів, на виконання вимог частини першої статті 173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 170 КПК України.

Таким чином, втручання держави в право володіння майном є цілком виправданим, законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного кримінального процесуального закону, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції, а також здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» і за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави та громади, втручання було здійснено з дотриманням принципу «пропорційності», тобто «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Крім того, на думку колегії суддів, надані матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Всупереч доводам апеляційної скарги про те, що ані в клопотанні слідчого, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості містить арештоване майно, а також яким чином вказане майно могло бути використане як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а тому не містить ознак, визначених ст. 98 КПК України, на переконання апеляційного суду, на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження, знищення, перетворення, а слідчий суддя, на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу, що всупереч доводам апеляційної скарги, арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, особою, яка подала апеляційну скаргу не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про арешт майна слідчим суддею допущено не було.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною й обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2022 року про арешт майна залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Благодійного фонду «Майбутнє Радехівщини» - адвоката Мидзки Романа Володимировича без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді