ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21668/20

Провадження № 11-кп/4820/431/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2022 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2022 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ Хабаровського краю Амурської області с. Калинівка, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, не працюючого, утриманців не має, не судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст.357, ч. 3 ст. 357 КК України, на підставі яких призначено покарання:
-за ч. 2 ст.186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
-за ч. 1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік,
-за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно визначено у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком чинності залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання постановлено рахувати з дня набрання вироком законної сили. Зараховано в строк відбуття покарання строк перебування під вартою з часу затримання з 28.07.2021 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Питання речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Арешт накладений ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 31.07.2020 р. на мобільний телефон марки «Samsung» моделі «GT-S5611», імеі: НОМЕР_1 , шкіряне портмоне світло коричневого кольору, фото - зображення жінки, чоловіка та дитини на фоні гір, посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки «ЗИЛ» д.н.з. НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_8 , АДРЕСА_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , марки «Ford» моделі «Galaxy» НОМЕР_6 , видане на ім`я ОСОБА_8 , дисконтна картка «БРСМ нафти Плюс» № НОМЕР_7 , дисконтна картка «Fishka ОККО» № НОМЕР_8 , дисконтна картка «Greech Шам», дисконтна картка «WOG Pride» № НОМЕР_9 , дисконтна картка «UPG» № НОМЕР_10 , дисконтна картка «Smart» № НОМЕР_11 , банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_12 , банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_13 - скасовано.
Арешт накладений ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 07.08.2020р. на мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi S2» об`ємом пам`яті 32GB імеі: НОМЕР_14 - скасовано.
Як вбачається з вироку, 28 липня 2020 року, близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу магазину «Валандр», що за адресою: м. Хмельницький, вул. Чорновола, 122, помітив ОСОБА_8 , та прийняв рішення про відкрите викрадення його майна. Користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння, схопивши останнього обома руками за пасок барсетки, яка була одягнута на правому плечі останнього, шляхом ривка намагався заволодіти барсеткою, проте ОСОБА_8 почав утримувати своє майно.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з метою подолання опору та подальшого викрадення майна, ОСОБА_7 наніс один удар лівою ногою в область правого ікроножного м`язу потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок чого останній втратив рівновагу.
В той же час, ОСОБА_7 діючи відкрито, з корисливих мотивів, умисно шляхом ривка, викрав барсетку з тканини чорного кольору, яка для потерпілого матеріальної цінності не становить, всередині якої знаходився мобільний телефон марки "Xiaomi" моделі "Redmi S2", з пам`яттю на 32 Gb, імеі1: НОМЕР_14 , імеі2: НОМЕР_15 , вартістю 1800 гривень, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» за абонентським номером НОМЕР_16 , яка для потерпілого матеріальної цінності не становить та на рахунку якої грошових коштів не було, мобільний телефон марки "Samsung" моделі «GT-S5611» імеі: НОМЕР_17 , вартістю 705 гривень 60 копійок, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» за абонентським номером НОМЕР_18 , яка для потерпілого матеріальної цінності не становить та на рахунку якої грошових коштів не було, грошові кошти готівкою в сумі 1200 гривень, шкіряне портмоне світло-коричневого кольору, вартістю 148 гривень 68 копійок, всередині якої знаходились документи, дисконтні картки та банківській картки, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять. Вказані банківські картки, згідно примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, диспозиції ч. 1 ст. 200 КК України, ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБ України від 05.11.2014 № 705, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, як засіб доступу до банківського рахунку, а також викрав посвідчення водія серія № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ЗИЛ», державний номерний знак НОМЕР_4 , серії НОМЕР_19 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Ford», моделі «Galaxy», державний номерний знак НОМЕР_6 , серії НОМЕР_5 , видані на ім`я - ОСОБА_8 , посвідчення водія серія № НОМЕР_2 , видані на ім`я - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які являються важливими особистими документами.
В подальшому, ОСОБА_7 , залишив місце злочину та викраденим майном потерпілого ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 3 854 гривні 28 копійок.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити, призначивши йому покарання:

-за ч. 2 ст.186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
-за ч. 1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік,
-за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно визначено у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк терміном 1 рік.

Не заперечуючи доведеності вини у вчинені інкримінованого ОСОБА_9 кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації, вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Суд першої інстанції не в повній мірі дав належної оцінки особі обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся у скоєному, добровільно повністю відшкодував шкоду потерпілому, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 2020 року, після свого затримання ОСОБА_9 зробив висновки та став на шлях виправлення. Ставлення ОСОБА_7 до наслідків скоєного є такими, що позитивно характеризують його, оскільки останій визнав свою вину та щиро розкаєвся в скоєному, постійно просив вибачення у потерпілого, в повному обсязі йому добровільно відшкодував шкоду, ОСОБА_8 вказав що не має жодних претензій до обвинуваченого, цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся. Вказує, що всі ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 не є суспільно- небезпечною особою, став на шлях виправлення, намагається своєю поведінкою бути суспільно-корисною особою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримували подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за яких його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст.186, ч.1 ст. 357, ч.3 ст.357 КК України, тобто у вчиненні злочинів, за яких він засуджений, при наведених в вироку обставинах підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, апелянтом не оскаржується, тому вирок суду в цій частині відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядається.

Дії ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 2 ст.186, КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, та за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом інших важливих документів.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Обираючи вид та строк покарання ОСОБА_7 , суд вірно врахував ступінь тяжкості злочинів, обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини справи.
Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом визнано активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування шкоди.
Таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття, Судом першої інстанції виключено, як таку, що не знайшла свого підтвердження. Так, ОСОБА_7 не визнав та заперечив нанесення ударів потерпілому ОСОБА_8 , що спростовується показаннями останнього та висновком судово-медичної експертизи № 695 від 30.07.2020.
Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.

Суд врахував суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень та особу винного, що по місцю проживання ОСОБА_7 характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не судимий.

При призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, які зазначаються в апеляційних скаргах.

Врахувавши вищевикладені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, достатнє для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Всі встановлені судом обставини, в їх сукупності, давали суду підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст.357, ч. 3 ст. 357 КК України України із застосуванням ст.69 КК України та перейти до більш м`якого виду остаточного покарання, а саме у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, підстав для подальшого пом`якшення покарання колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитись з твердженням захисника в апеляційній скарзі та в апеляційному суді про призначення обвинуваченому судом явно несправедливого покарання внаслідок його суворості.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання на підставі ст. 75 КК України під час апеляційного розгляду не встановлено.

Призначене судом покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2022 року в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді