Справа № 199/9694/19
ВИРОК
іменем України

08.06.2022 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000577 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2019, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 який народився у 1949 році березня місяця 02 дня у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, українця, громадянина України, пенсіонера, на утриманні неповнолітніх і непрацездатних не маючого, зареєстрованого і проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.286 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.

Згідно обвинувального акту по кримінальному провадженню № № 0000577 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2019 ОСОБА_3 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

24.07.2019 близько 15 год. 21 хв. керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , в світлий час доби, рухався по проїзній частині, вул. Передова яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, зі сторони вул. Вітчизняної в напрямку вул. Донецьке шосе в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро.

Під час руху по вищезазначеній ділянці дороги, водій автомобіля «ВАЗ 21103» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , виявивши на своїй смузі для руху транспортний засіб велосипед «Україна» під керуванням велосипедиста ОСОБА_5 , що рухалась прямолінійно в межах його смуги для руху, в попутному з ним напрямку, не діяв таким чином щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не маючи будь-яких перешкод технічного та фізичного характеру, при необмеженій оглядовості та видимості, не вжив своєчасно заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду вказаного велосипеда «Україна» не дотримався безпечного інтервалу в результаті чого в районі будинку АДРЕСА_2 , допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ 21103» реєстраційний номер НОМЕР_1 із задньою частиною велосипеда «Україна» під керуванням велосипедиста ОСОБА_5 .

Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5., (6), п. 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

п. 13.3. «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху».

Порушення водієм ОСОБА_3 п. 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди 24.07.2019 о 15 год. 21 хв. потерпілій ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: відкрита черепно-мозкова травма, забою головного мозку 3-го ступеню з геморагічними вогнищами забиття речовини головного мозку в обох лобних частках, переважно ліворуч, субарахноїдального крововиливу, субдуральної гематоми у лівій скроневій області, дислокаційного синдрому (зміщення речовини головного мозку дещо праворуч), перелому скроневої кістки ліворуч з переходом на сагітальний шов та тім`яну кістку праворуч, пневмоцефалії (повітря в порожнині черепу), забійної рани у правій тімн`яно- потиличній області,саден в проекції лівого ліктьового суглобу, лівої лопаткової області та лівої половини тазу. Виявленні у ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла спричиненні від механічної дії тупих твердих предметів, яким могли бути виступаючи частини рухомих транспортних засобів, з послідуючим її падінням на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди. За своїм характером виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані досудовим слідством за ч.2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винним себе не визнав та пояснив, що 24 липня 2019 року приблизно о 15:00 год. він рухався по вул. Передовій із міста на дачу, в авто знаходилися його онук та донька, у районі буд.154 перед ним їхала велосипедистка,позаду нього рухалось ще два авто,один із них був Жигулі,яке згодом зупинилось. Потерпілу він бачив, її швидкість руху була невеликою вона жодного разу не повернула ні головою,ні руками,що буде робити маневр,тому він перестроївся ближче до роздільної полоси,теж сам зробив авто позаду та в момент зіткнення відбувся незрозумілий маневр від потерпілої,не було ніякої предпосилки, що вона буде перетинати проїзну частину з права на ліво. Коли потерпіла почала перетинати дорогу вона прискорилась,він намагався загальмувати та зробити маневр у ліво,щоб її об`їхати,але трапилось так,що він в`їхав у задню частину колеса велосипеда,велосипед впав з лівого боку на проїзну частину зустрічної полоси,дівчина поруч. Він зупинився, вийшов з авто, ще один чоловік на ОСОБА_8 зупинився. Він крикнув доньці щоб вона викликати швидку, а чоловік крикнув що потрібна вода,він подав воду. Вони почали приводити її до тями. Поки їхала швидка, дочка викликала ще й поліцію, розмовляла з ними десь 10 хв.,розповідаючи про події ДТП. Продавець цементу також підбіг,та зупинив швидку, яка проїжджала повз них,поліція приїхала до приїзду швидкої. ОСОБА_3 вважав, що його провини у ДТП не має взагалі, просив виправдати його.

Прокурор на підтвердження винуватості ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, послався на покази потерпілої, свідків, експертів.

Так, потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що 24 липня 2019 року о 15: 20 хвилин, вона рухалась на велосипеді по вулиці Передовій у місті Дніпрі, проїхала метрів 40, погода була нормальна, опадів не було, видимість була гарна, авто було далеко метрів 100, коли вона перестроїлась, відстань від краю була десь півтора метри, одягнута вона була у звичайний одяг, сірий, кольорових речей не одягала. Боковий інтервал між нею і авто було десь пів метра, можливо трохи більше. До ринку вона не доїхала метрів 300. На узбіччі було оголошення "торгуємо цементом", та саме там стояло авто, яке вона об`їжджала.У момент наїзду вона відчула сильний удар у спину, сам удар був дуже швидкий, вона втратила свідомість, лежала після удару на землі, підходили люди до неї.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомив, що він знаходився у себе в гаражі по АДРЕСА_3 , ворота гаража виходять на вулицю, почув звук гальмування авто, вийшов, глянув стояла машина, а поруч на землі лежала жінка. Авто ОСОБА_3 зупинилися перед воротами його гаража на іншій стороні на узбіччі. Коли він вийшов з гаражу біля потерпілої знаходився ОСОБА_10 та інший водій. По стороні його гаража не було ніяких припаркованих автомобілів,по ходу руху нікого не було. Стояв лише на іншій стороні автомобіль Газель,але він стояв під самим забором, не на проїзній частині і нікому не заважав. Оглядовість була хорошою для всіх. Як вказав свідок, йому здалося, що скоріш за все, потерпіла пропустила зустрічну машину,та повертала ліворуч на базар.

Свідок ОСОБА_7 , яка є донькою обвинуваченого ОСОБА_3 суду повідомила, що 24.07.2019. вони з батьком їхали по вул. Передовій, зі швидкістю 50 км., по правій полосі, у цей момент, вона почула якийсь рух і побачила велосипедиста, за дорогою вона слідкувала не дуже сильно, сам механізм ДТП вона повідомити повністю не може. Зустрічного транспорту не було. Батько намагався об`їхати але не встиг, вона бачила лише спину потерпілої і заднє колесо, авто розташовувалося прямо відносно проїзної частини, зіткнення відбулося лівою частиною бампера та заднім колесом велосипеда, пошкоджень на авто не було взагалі, а у самого велосипеда було деформовано заднє колесо. Після зіткнення велосипед впав, вони вишли з авто, почали допомагати потерпілій. Вона особисто викликала швидку, ще підійшов продавець з магазину, який торгував цементом, у потерпілої текла кров. Швидка їхала мимо них і цей продавець її зупинив, потерпілу погрузили на носилки, далі викликали поліцію.

Експерт ОСОБА_11 , підтвердив Висновок № 11/10.1/1118 складений ним 25.10.2019, та пояснив, що при проведенні першої авто технічної експертизи згідно постанови слідчого йому було направлено тільки постанова без матеріалів кримінального провадження, та було задано два механізми ДТП. По механізму водія вихідні дані були неспроможні, тому була проведена експертиза тільки згідно показів потерпілої та за її механізмом дтп,тобто попутне зіткнення. Згідно другого висновку, за ухвалою суду і додатковими вихідними даними,які були у клопотанні адвоката ОСОБА_12 зовсім інший механізм дтп перехресне зіткнення (коли велосипед перетинав вулицю зліва на право),тому це є різні вихідні дані,одже висновки різняться. При проведенні першого висновку експерт брав лише постанову, друга експертиза була зроблена на основі ухвали суду згідно клопотання адвоката ОСОБА_12 ,тому були зміненні вихідні дані. Вихідні дані були вказані у клопотанні захисника,а не в ухвалі суду. Всі вихідні дані є технічно спроможними,а ті вихідні дані які були в постанові під час досудового розслідування були не спроможними,тому дослідження було проведено з показів потерпілої.

Експерт ОСОБА_13 у судовому засіданні підтримавши Висновок експерта від 08.02.2022 № 5584/5585-21, пояснив, що він проводив трасологічні і автотехнічні дослідження, вони оглядали транспортні засоби,фіксували пошкодження,та аналізуючи зробили висновки вказані у Експертизі. Матеріали судової справи досліджували. Пошкодження зазначені в матеріалах та у висновку одні і ті пошкодження,різниться тільки повнотою дослідження. Вони виходили із розташування,яке вказано у схемі протоколу огляду місця події. Дали орієнтацію повздовжній осі вісі авто, і це знайшло своє відображення у висновку. Експерт пам`ятає вказане місце наїзду велосипедистом було вказане різне. Для того щоб відбулась подія,при руханні велосипедиста 0,8 м від узбіччя,авто потрібно було звідкись виїджати.

Експерт ОСОБА_14 у судовому засіданні підтримавши Висновок експерта від 08.02.2022 № 5584/5585-21підтвердив факт неспроможності показів потерпілої та обвинуваченого. Вихідні дані були взяті із показів потерпілої. Водій за показами потерпілої міг би уникнути зіткнення та обрати безпечну дистанцію,щоб не було контактування.

Окрім того, прокурор на підтвердження винуватості ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, послався на письмові докази:
Протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 24.07.2019 року складеного слідчим СВ ДВП ГУНП ОСОБА_15 за участю: ст. слідчого СВ ДВП ГУНП ОСОБА_16 , слідчого СВ ДВП ГУНП ОСОБА_17 , понятих ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_3 було зафіксовано ділянку дороги у АДРЕСА_4 де на проїзній частині дороги сталася ДТП.

Схема до протоколу огляду місяця ДТП 24.07.2019 о 17.00 ДТП, що складена слідчим СВ ДВП ГУНП ОСОБА_17 , за участі понятих та ОСОБА_3 .

Постанову від 25.07.2019 про визнання автомобіля «ВАЗ 2110» р.н. НОМЕР_1 речовим доказом;

Висновок експерта № 3289е від 24.10.2019 року щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Протокол проведення слідчого експерименту від 16.10.2019 року за участі обвинуваченого ОСОБА_3 .

Протокол проведення слідчого експерименту від 18.10.2019 року за участі потерпілої ОСОБА_5 .

Протокол проведення слідчого експерименту від 18.10.2019 року за участі понятих та слідчого.

Висновок експерта від 12.09.2019 № 11/10.2/888, за результатами якого, рульове керування автомобіля ВАЗ 2110 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент експертного огляду, знаходиться в працездатному стані.

Висновок експерта від 18.09.2019 № 11/10.2/887, за результатами якого, рульове керування та гальмівна система велосипеда, на момент експертного огляду, знаходиться в працездатному стані.

Висновок експерта від 17.10.2019 № 11/10.2/889, відповідно до якого, 1) Встановити експертним шляхом місце первинного контактування транспортного засобу як геометричну крапку щодо меж проїжджої частини дороги й нерухомих орієнтирів як в поперечному так і в повздовжньому напрямку не надається можливим оскільки, згідно схеми до протоколу огляду місця ДТП від 24.07.2019, на проїзній частині дороги відсутні основні ознаки, які б вказували на це. 2) В даному випадку мало місце контактування передньої лівої частини автомобіля «ВАЗ 2110» з задньою частиною велосипеда. 3) Форма, локалізація, напрямок утворення ушкоджень автомобіля «ВАЗ 2110» та велосипеда збігаються в тому випадку, якщо при первинному контактуванні їхні поздовжні вісі перебували під кутом 0 _+ 5 відносно повздовжньої вісі автомобіля.

Висновок експерта від 25.10.2019 № 11/10.2/1118, відповідно до якого, в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП. Технічна можливість запобігти ДТП для водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 визначалася своєчасним виконанням ним вимог п. 12.3 ПДР України, та для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які дозволили б йому виконати їх. В даній дорожній обстановці водій велосипеда ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.5 ПДР України. В даній дорожній обстановці дії водія велосипеда ОСОБА_5 суперечили вимогам п. 1.5 ПДР України.

Висновок додаткової судової авто технічної експертизи від 20.11.2020 № 19/104-9/2/961, за результатами якого встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору могли б знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути зіткнення своєчасним гальмуванням при заданих вихідних даних. В даній дорожній обстановці водій велосипеда ОСОБА_5 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці дії водія велосипеда ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з даною ДТП.

Висновок комісійної судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи від 08.02.2022 № 5584/5585-21, за результатами якого, 1) Виходячи з наявної слідової інформації, яка зафіксована на схемі до протоколу огляду місця ДТП від 24.07.2019 року, а саме кінцевого розташування транспортних засобів, можна вказати, що місце первинного контакту автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 з велосипедом у повздовжньому напрямку знаходилося перед їх кінцевим положенням. Встановити більш точно, за умови відсутності належним чином зафіксованих слідів переміщення транспортних засобів до та після їх зіткнення, експертним шляхом не можливо.2) В момент первинного контакту автомобіль «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 лівою частиною переднього бамперу взаємодіяв з заднім колесом велосипеда.3) В момент первинного контакту повздовжні вісі автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 і велосипеда розташовувались під гострим кутом розгорнутим проти ходу годинникової стрілки відносно повздовжньої вісі автомобіля. Через причини, які наведені в дослідній частині висновку визначити кількісну величину кута між повздовжніми осями не надається можливим. 4) Варіант № 1 За показами водія автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 В умовах даного варіанту водію автомобіля « ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 з моменту виникнення небезпеки для руху ( моменту початку зміни напрямку руху велосипедистом) належало негайно вжити заходів на зменшення швидкості руху аж до зупинки, що передбачалось вимогами п. 12.3 ПДР України. Варіант № 2 - За показами потерпілої ОСОБА_5 ( відповідно слідчого експерименту від 16.10.2019). В умовах варіанту розвитку механізму ДТП за показами потерпілої ОСОБА_5 водію автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 для безпечного об`їзду перешкоди належало обрати безпечний інтервал, що передбачалось вимогами п. 13.1 та 13.3 ПДР України. 5) Варіант № 1 За показами водія автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 В умовах варіанту розвиту механізму ДТП за показами водія ОСОБА_3 в його діях невідповідностей вимогам ПДР України, які перебували б у причинному зв`язку з настанням даної ДТП не вбачається. Варіант № 2 За показами потерпілої ОСОБА_5 ( відповідно до слідчого експерименту від 16.10.2019 ). В умовах варіанту розвитку механізму ДТП за показами потерпілої ОСОБА_5 дії водія автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 13.1, 13.3 ПДР України і перебували у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. 6) Варіант № 1 За показами водія автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 - В умовах варіанту розвитку механізму ДТП за показами водія ОСОБА_3 у нього була відсутня технічна можливість уникнути настання даної ДТП шляхом гальмування. Варіант № 2 За показами потерпілої ОСОБА_5 ( відповідно до слідчого експерименту від 16.10.2019 ). В умовах варіанту розвитку механізму ДТП за показами потерпілої ОСОБА_5 водій автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути настанням даної ДТП шляхом виконання вимог п.п. 13.1, 13.3 ПДР України. 7) Варіант № 1 За показами водія автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 В умовах варіанту розвитку механізму ДТП за показами водія ОСОБА_3 водій велосипеда ОСОБА_5 перед зміною напрямку руху повинна була переконатись у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для руху, що передбачалось вимогами п. 10.1 ПДР України. Варіант № 2 За показами потерпілої ОСОБА_5 ( відповідно до слідчого експерименту від 16.10.2019 ). В умовах варіанту розвитку механізму ДТП за показами потерпілої ОСОБА_5 її діями настання даної ДТП не визначались, оскільки, здійснюючи рух по проїзній частині без зміни напрямку руху, вона ніяким чином не впливала на розвиток механізму ДТП і тому питання про те, як вона повинна була діяти в сталій ситуації позбавлене технічного сенсу.8) Варіант № 1 За показами водія автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 В умовах варіанту розвитку механізму ДТП за показами водія ОСОБА_3 дії водія велосипеду ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України і перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП. 9) Через причини, які наведені в дослідній частині висновку спростувати або підтвердити технічну спроможність показів водія автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 про обставини механізму розвитку обставин даної ДТП не надається можливим.10) Через причини, які наведені в дослідній частині висновку спростувати або підтвердити технічну спроможність показів водія велосипеда ОСОБА_5 про обставини механізму розвитку обставин даної ДТП не надається можливим. Разом з тим її покази відповідно до протоколу проведення слідчих дій від 16.04.2021 щодо повздовжнього розташування місця наїзду на відстані 24,6 м. від дальнього кута будинку АДРЕСА_2 є технічно неспроможним.

2.Мотиви суду:
У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Дослідивши безпосередньо під час судового розгляду визначений обсяг доказів та з`ясувавши обставини кримінального провадження, суд, вирішуючи обвинувачення по суті, приходить до висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення поза розумним сумнівом, з таких мотивів.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною 3 ст. 26 КПК України встановлено, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Така загальна засада кримінального провадження як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, передбачена ст. 17 КПК України і встановлює, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На підставі ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

3.Підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення:

Згідно сформульованого прокурором обвинувачення, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.286 КК України.

Однак, за час судового розгляду даного кримінального провадження, з огляду на приписи п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, суд оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до висновку, про недоведеність стороною обвинувачення вини ОСОБА_3 .
Згідно із ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в Законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Об`єктивна сторона злочину що інкримінується ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України,включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причиновий зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: 1) вчиненні дій, які заборонені правилами (проїзд на забороняючий сигнал світлофора, експлуатація автомобіля з певними технічними несправностями тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки чи приписів дорожніх знаків, неправильне користування зовнішніми світловими приладами).

Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286. У випадках, коли передбачені ст. 286 наслідки настали через порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту двома чи більше водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджується Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Зі змісту п. 2.1. та 3.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань ( чинному станом на 25.07.2019), затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, унесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відбувається на підставі відповідних процесуальних рішень, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Так, відповідно до витягу з ЄРДР № 0000577 від 25.07.2019 року, 24.07.2019 приблизно о 15 годині 21 хвилин водій автомобіля ВАЗ 2110 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 рухався по вулиці Передовій зі сторони вулиці Вітчизняної у напрямку вулиці Донецьке Шосе, Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро де в районі б №149 скоїв зіткнення з велосипедом під керуванням водія « ОСОБА_19 » внаслідок ДТП водій велосипеда отримав тілесні ушкодження та доставлений до лікарні імені Мечнікова. Як зазначено у вказаному Витягу, слідчі, які здійснюють досудове розслідування ОСОБА_20 , ОСОБА_21 (т.2 а.п.1).

Разом з цим, судом встановлено, що постанова про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000577 відсутня, при цьому, прокурором під час досить тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді, не надано доказів визначення групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні та не надано постанови на підтвердження повноважень слідчих у цьому кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України.

Про відсутність постанови про визначення групи слідчих свідчить і те, що при відкритті матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_3 в порядку ст.290 КПК України вона не надавалась, що слідує із протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 22.11.2019 року ( том №2 а.п.160) та реєстру матеріалів, що доданий до обвинувального акту. Даний факт було зафіксовано ОСОБА_3 за допомогою відеозаписувального технічного засобу, про що свідчить його заява наявна у матеріалах провадження.

Крім вказаного, як встановлено судом, у даному кримінальному провадженні, протокол огляду місця ДТП (том №2 а.п.3-8) було складено 24.07.2019 слідчим СВ ДВП ГУНП ОСОБА_15 , схему до протоколу огляду місця ДТП склав слідчий СВ ДВП ГУНП ОСОБА_17 , проте, як свідчить електронний рапорт ( том №1 а.п.29) 24.07.2019 сталася ДТП у місті Дніпрі по вулиці Передовій буд. 156, доручено Робота СОГ: виїзд 16.06 патрульна служба поліції легіон, слідчий рай управління ОСОБА_22 .
Тобто, виходячи зі змісту вказаного електронного рапорту, до СОГ входив ОСОБА_23 , що стосується інших осіб даний рапорт та наявні матеріали провадження - інформації не містять. З наведеного слідує, що процесуальний статус в даному кримінальному провадженні слідчих ОСОБА_15 та ОСОБА_17 не визначений.

Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Згідно із ч.12 ст.290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Однак прокурор як учасник процесу не вжив заходів для відкриття у судовому засіданні матеріалів за їх наявності.

При цьому, суд враховує й той факт, що прокурором у судовому засіданні на неодноразові вимоги сторони захисту, через досить тривалий час судового розгляду, була відкрита постанова про групу прокурорів, що стосується постанови про групу слідчих, то вказаний процесуальний документ прокурором за власної ініціативи відкрито стороні захисту не було та суду не надано.

Між тим, наведене суперечить положенням ст.ст. 39, 110 КПК України щодо винесення відповідних постанов та їх відкриття відповідно до положень ст.290 КПК України, а також усталеній практиці Верховного Суду, що відображена у постановах від 17 березня 2021 року (справа №281/422/18, провадження №51-5167км20 щодо обов`язкового визначення уповноважених слідчих постановою, відсутність якої обумовлює недопустимість доказів), від 24 березня 2021 року (справа №127/10042/18, провадження №51-6058км20, що містить висновок, аналогічний попередньому), від 03 червня 2020 року (справа №188/1266/18, провадження №51-642км20 щодо необхідності надання оцінки повноваженням особи, яка здійснювала відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України).

Отже, виходячи із наданих матеріалів, процесуальні та слідчі дії, що були вчинені у кримінальному провадженні № 0000577 слідчими ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 були здійснені особами, які не були призначені відповідно до вимог статей 39, 110 КПК України.

Ураховуючи наведене, зокрема й процесуальну поведінку учасників кримінального провадження, суд вважає, що при розгляді цього кримінального провадження не було порушено балансу інтересів сторін провадження, вони нарівно використовували надані їм процесуальні права на збирання та подання до суду доказів і у зв`язку з цим мали достатньо часу для обстоювання своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.04.2020 року (справа № 761/34909/14), від 28.04.2021 року (справа № 759/833/18) здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнаються істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З огляду на вказане перекладання функцій обвинувачення на суд - є не припустимим.

Суд звертає увагу й на те, що відповідно до ч.1, ч.5 ст. 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії.

Огляд місця події у справах даної категорії є одним з найбільш важливих способів збирання доказів. Проведений вчасно, кваліфіковано і ретельно огляд місця ДТП дає змогу встановити дані та одержати відомості, що мають значення для справи, слугує гарантом успішного та об`єктивного розслідування злочину.

Загалом огляд місця ДТП це багатостороння слідча дія, яка передбачає вивчення слідчим матеріальної обстановки дорожньої події, транспортного засобу, різних слідів та об`єктів. Проведення огляду з метою виявлення і фіксації слідів, необхідних для встановлення обстановки дорожньої події, її механізму та інших обставин, які мають значення для розкриття та розслідування автотранспортного злочину, потребує застосування слідчим системи науково-обґрунтованих (безпосередніх і опосередкованих) прийомів, методів і способів дослідження.

Всупереч наведеному, як слідує зі змісту протоколу огляду місця ДТП (том №2 а.п.3-8) слідчий ОСОБА_15 діяв не у спосіб визначний Законом, оскільки вказаний протокол підписаний лише понятими та одним із слідчих (без зазначення прізвищ і ініціалів), проте не містить підпису самого ОСОБА_3 , та слідчих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , як учасників огляду.

Наведене дає суду підставу визнати як протокол огляду місця ДТП від 24.07.2019 (том №2 а.п.3-8) так і Схему до протоколу огляду місця ДТП - недопустимими доказами, оскільки дані документи складені із суттєвими порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства особами процесуальний статус яких у даному кримінальному провадженні не визначений.

Згідно з ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Будь-яке порушення органом досудового розслідування конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, призводить до втрати ними юридичної сили. У такому разі «отруйне дерево» породжує «отруйні плоди» (рішення ЄСПЛ у справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 року та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року). Отримання доказів на підставі інформації, отриманої з недопустимого доказу, тягне за собою їхню безумовну недопустимість. Така недопустимість доказів не залежить від характеру та ступеня того чи іншого порушення кримінально-процесуального закону.
Оскільки протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.07.2019 року, схема до нього є недопустимими доказами, керуючись практикою ЄСПЛ, суд визнає недопустимими похідні від них докази, а саме висновки експертів: № 3289е від 24.10.2019 року; № 11/10.2/888 від 12.09.2019; № 11/10.2/887 від 18.09.2019; № 11/10.2/889 від 17.10.2019; № 11/10.2/1118 від 25.10.2019; № 19/104-9/2/961 від 20.11.2020; № 5584/5585-21 від 08.02.2022.

Як вбачається із долученого стороною обвинувачення Висновку експерта від 25.10.2019 № 11/10.2/1118, за показаннями свідка ОСОБА_3 дослідження не проводилися у зв`язку з технічною неспроможністю вихідних даних. Що стосується Висновку за варіантом №2, за показами потерпілої ОСОБА_5 , то в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП. Технічна можливість запобігти ДТП для водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 визначалася своєчасним виконанням ним вимог п. 12.3 ПДР України, та для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які дозволили б йому виконати їх. В даній дорожній обстановці водій велосипеда ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.5 ПДР України. В даній дорожній обстановці дії водія велосипеда ОСОБА_5 суперечили вимогам п. 1.5 ПДР України.

Проте, даний Висновок експерта судом визнається недопустимим, оскільки слідчим 20.10.2019 при призначенні експертизи були істотно спотворені покази свідка ОСОБА_3 які ним були надані під час проведення слідчого експерименту 16.10.2019. Так, ОСОБА_3 під час проведення слідчої дії, у присутності захисника вказав про те, що «під час руху велосипедист різко змінив напрямок руху у ліво», у той же час слідчий у постанові спотворив покази ОСОБА_3 та зазначив : «велосипед перетинав проїзду частину під кутом з ліва на право». Однак, вказаний слідчим механізм суттєво суперечить обставинам даного провадження.

Крім того, суд звертає увагу й на те, що слідчим 18.10.2019 (т.2 а.п.116-119), в супереч вимогам ст. 240 КПК України, одноособово, було проведено слідчий експеримент за наслідками якого отримані заміри також були покладені у вихідні дані зазначені у постанові (т.№2 а.п.121) при призначенні експертизи.

Однак, відповідно до вимог статті 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
При цьому, слідчий експеримент як окрема слідча (розшукова) дія полягає в проведенні за рішенням слідчого, прокурора дослідних дій, спрямованих на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення в певному місці й певним способом чи з використанням певних знарядь конкретних дій, існування визначених подій у минулому, з`ясування механізму утворення слідів тощо. Складовою слідчого експерименту є проведення його в умовах, що максимально наближені до тих, в яких подія мала місце в минулому. Тому до проведення дослідних дій і випробовувань під час проведення слідчого експерименту треба отримати найбільш повні відомості щодо обставин події, яку перевіряють, та здійснити відтворення обстановки, в якій буде проведено експеримент. Слідчий експеримент проводять для перевірки наявних даних і припущень щодо можливості за певних умов щось чути або спостерігати чи сприймати іншими органами відчуття, здійснювати певні або інші дії, виготовити певні предмети, проникнути певним або іншим способом у приміщення, на територію, перемістити вантаж, здолати конкретну відстань за допомогою технічних засобів чи без них. За сутністю і завданнями проведення слідчий експеримент може становити два різних види дій, що мають назву однієї слідчої дії, але відрізняються за приводами, підготовкою, тактичними прийомами проведення та правилами, порушення яких може викривити отримані результати і вплинути на їх оцінку. Такими діями можуть бути проведення власне експерименту або перевірки в його межах раніше наданих показань особи в місці, про які йде мова у цих показаннях, і за участі цієї особи.
Наведені вимоги Закону, слідчим дотримані не були, до проведення зазначеного 18.10.2019 слідчого експерименту ані самого ОСОБА_3 ані захисника ОСОБА_6 залучено не було, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Суд також відхиляє і Висновок додаткової судової авто технічної експертизи від 20.11.2020 № 19/104-9/2/961, за результатами якого встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору могли б знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути зіткнення своєчасним гальмуванням при заданих вихідних даних. В даній дорожній обстановці водій велосипеда ОСОБА_5 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці дії водія велосипеда ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з даною ДТП.

Разом з тим, даний Висновок було проведено однобічно лише за вихідними даними вказаними захисником обвинуваченого ОСОБА_3 , про що і було вказано експертом ОСОБА_11 , який в судовому засіданні при наданні роз`яснень вказав про те, що при складанні Висновку експерта від 20.11.2020 № 19/104-9/2/961 він використовував не всі матеріали кримінального провадження, що йому надсилалися судом, а лише ті вихідні дані що були вказані у клопотанні захисника.

Оцінюючи докази, суд керувався принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його прецедентної практики під час оцінки доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Критерій доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З огляду на наведений принцип«поза розумним сумнівом», суд як доказ винуватості відхиляє Висновок комісійної судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи від 08.02.2022 № 5584/5585-21, оскільки із дослідницької частини вказаного Висновку (том №3 а.п.68а зворот) слідує, що … зображення кінцевого положення даного автомобіля, яке також візуально показане на фотознімках (том 2 ас.10)фото таблиці до протоколу огляду місяця ДТП не узгоджується з розмірними прив`язками правих коліс до правого краю проїзної частини, за якими автомобіль мав би бути повернутим під кутом не ліворуч, а праворуч відносно повздовжньої вісі дороги.

Як слідує зі змісту дослідницької частини Висновку (том №3 а.п.73), … у членів експертної комісії відсутні обґрунтовані підстави для спростування або підтвердження технічної спроможності показів водія ОСОБА_3 в частині…

Крім вказаного, експерти,(том №3 а.п.73 зворот), аналізуючи покази ОСОБА_5 зазначили, що ні в протоколі огляду місця ДТП від 24.07.2019 року, а ні в схемі до нього ознаки переміщення автомобіля і велосипеда, як до наїзду та і після наїзду відсутні. За відсутності достатнього комплексу транспортно-трасологічних ознак визначити експертним шляхом технічну спроможність показів ОСОБА_24 , щодо розташування місця наїзду, швидкості руху велосипеда, його орієнтації на проїзній частині відносно меж проїзної частини до та в момент наїзду не надається можливим. Однак з приводу її показів щодо поздовжнього розташування місця наїзду на відстані 24,6 м відносно дальнього кута будинку АДРЕСА_2 з огляду на кінцеве положення автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 на відстані 2,5 НОМЕР_4 НОМЕР_5 НОМЕР_6 =17,04м від кута будинку АДРЕСА_2 (числові значення відповідають розмірним прив`язкам, які позначені на схемі до протоколу огляду місця ДТП, де 1,7 м довжина велосипеду), є підстави вважати, що її покази в цій частині є технічно неспроможними, оскільки вказане нею місце наїзду мало би знаходитись попереду кінцевого положення автомобіля «ВАЗ 2110».
Тому, комісія експертів, оскільки вирішити питання про технічну спроможність показів водія автомобіля «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 та велосипедиста ОСОБА_5 не надалось можливим, то подальші дослідження щодо оцінки їхніх дій були проведені за двома варіантами розвитку механізму ДТП, що відповідають показам кожного з них.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» ,при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Наведене узгоджується і зі змістом положень ч. 2 ст. 94, ч. 10 ст. 101 КПК України. За змістом яких жоден доказ не має наперед установленої сили, а висновок експерта не є обов`язковим для органу, що здійснює провадження. З огляду на вказані положення процесуального закону висновок експерта не має вирішального значення у кримінальному провадженні, а повинен оцінюватися на рівні із сукупністю інших доказів.
Таким чином, жоден із експертів, що проводили комісійну судову авто технічну та транспортно-трасологічну експертизу категорично не встановив порушення вимог Правил дорожнього руху України саме ОСОБА_3 і вище зазначені висновки мають два абсолютно різних варіанти як по показанням самого обвинуваченого, так і по показанням потерпілої ОСОБА_5 , а отже містять в собі сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 .

Зібрані та надані суду докази, як кожний окремо, так і у сукупності, не дозволяють зробити однозначний висновок «поза розумним сумнівом» про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху за обставин, викладених у обвинувальному акті, що призвело до тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , а тому суд у відповідності з вимогами ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого.

Оцінюючи покази потерпілої ОСОБА_5 , в частині того, що на узбіччі праворуч стояло авто яке їй заважало рух і тому вона прийняла рішення поїхати ліворуч, суд розцінює їх критично, оскільки як обвинувачений ОСОБА_3 так і свідок ОСОБА_9 , який є незаінтересованим у кінцевому розгляді даного провадження, вказали проте, що по ходу руху потерпілої жодних авто які б обмежували їй рух не було. У цій частині як покази обвинуваченого так і покази свідка підтверджуються схемою з місця ДТП ( том №2 а.с.9) відповідно до якої не зафіксовано жодного транспортного засобу який би обмежував рух потерпілої, що зумовило б виконання нею маневру ліворуч.

Таким чином, аналіз усіх доказів свідчить про те, що висунуте органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_3 ґрунтується на припущеннях про його винуватість у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила тяжке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_5 .
Будь-яких інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б беззаперечно, «поза розумним сумнівом», доводили винуватість ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні, у кримінальному провадженні немає і стороною обвинувачення суду не надано, тобто у відповідності до вимог ст.ст.91, 92 КПК України органами досудового розслідування і стороною обвинувачення не доведена винуватість ОСОБА_3 у пред`явленому йому за ч.2 ст.286 КК України обвинуваченні, що відповідно до вимог ст.62 Конституції України, ч.2 і ч.4 ст.17, ст.94, п.2 ч.1 ст.373 КПК України є підставою для прийняття рішення про визнання ОСОБА_3 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні через недоведеність вини та його виправданні.

Суд вважає недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність обвинуваченого. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Аналіз досліджених доказів по даному кримінальному провадженню переконав суд у тому, що жоден з доказів наданих суду стороною обвинувачення і перевірений в судовому засіданні, як окремо так і всі в сукупності, не можуть бути покладені в безпосереднє підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він злочину не вчиняв, прокурором належними і допустимими доказами не спростовані.
Доповнень судового розгляду згідно статті 363 КПК України, учасники судового провадження не мали.
За змістом рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримавшись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримавшись принципу диспозитивності, тобто діючи виключно у межах своїх повноважень та компетенції суд вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, зберігаючи при цьому об`єктивність та неупередженість та створивши при цьому необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання ними процесуальних обов`язків, дійшов до висновку про те, що рівність перед законом і судом виключає будь-які привілеї у сторін кримінального провадження в ході судового розгляду, саме тому суд не приймає до уваги позицію сторони обвинувачення, оскільки завданнями кримінального провадження є не тільки захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а й неупереджений судовий розгляд з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

При цьому судом враховується правова позиція щодо визнання винності особи «поза розумним сумнівом» та визначення «стандартів доказування», висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 по справі №688/788/15-к, в якій зазначається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК: Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Суд, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

4.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку:

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався.

Процесуальні витрати на підставі ст. 124 КПК України приймаються на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України,суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати невинуватим в пред`явленому обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 286 КК України та виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України.

Речовий доказ: автомобіль «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити за належністю ОСОБА_3 .

Витрати за проведення експертизи віднести на рахунок держави.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_25