Справа № 203/1124/22
Провадження № 1-кс/0203/897/2022
УХВАЛА

30 березня 2022 року слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому засіданні у м. Дніпрі в залі суду клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження у кримінальному провадженні, розпочатому 24 березня 2021 року з внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1 2021 05 280 0000271, строку тримання під вартою обвинуваченої за ч. 2 ст. 121 КК України:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася у с. Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області, має неповну середню освіту, незаміжня, має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працює, постійно мешкає по АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, попередньо ув`язнена в Державній установі "Маріупольський слідчий ізолятор" на Каменській вулиці, 52, у м. Маріуполі Донецької області,
В С Т А Н О В И В:
29 березня 2022 року прокурор групи прокурорів Лівобережної окружної прокуратури Донецької області клопочеться продовженням строку тримання під вартою обвинуваченій у тяжкому насильницькому закінченому злочині за ознаками ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_4 , звернувшись до слідчого судді за зміненою підсудністю у відповідності до ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" згідно розпорядженню Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 на виконання п. 4 ч. 1 ст. 34 КПК України внаслідок припинення роботи Іллічівським районним судом м. Маріуполя з об`єктивних причин неможливості здійснення ним правосуддя в умовах воєнного стану, продовженого до 26 квітня 2022 року.
Воєнний стан введений на всій території України на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин того ж дня у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, але скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства через це за ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заборонене, що не виключає застосування належної правової процедури з характерними для цього правового режиму особливостями досудового розслідування згідно ст. 12-2 цього Закону без обмежень повноважень судів, органів та установ системи правосуддя.
Дане клопотання, обґрунтоване наявністю достатніх підстав вважати, що до закінчення дії попередньої ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя про тримання під вартою обвинуваченої до 31 березня 2022 року, обставини, які слугували підставою для вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не відпали, виправдовуючи, на думку сторони обвинувачення, подальше тримання обвинуваченої під вартою задля виконання завдання охорони прав та інтересів суспільства.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, вказавши на помилковість адресування цього клопотання слідчому судді, а не суду, проте наполягав на продовжені розгляду цього клопотання саме слідчим суддею.
Вимоги ч. 2 ст. 184 КПК України ні слідчим, ні прокурором не виконані без пояснення поважності причин.
Обвинувачена ОСОБА_4 з поважних причин збройного конфлікту з військовими діями, в тому числі у місцезнаходженні її попереднього ув`язнення, особисто в судове засідання не доставлялася, аби на виконання ст. 3 Конституції України не наражати на небезпеку, як найвищу соціальну цінність, життя і здоров`я її та працівників правоохоронних органів в умовах воєнної агресії проти України, тоді як забезпечити її дистанційну участь в режимі відеоконференції згідно ст. 336 КПК України виявилося неможливим за відсутності будь-якого налагодженого телекомунікаційного, телеграфного чи поштового зв`язку з ДУ "Маріупольський слідчий ізолятор" з огляду на розташування останнього на тимчасово окупованій частині території міста Маріуполь Донецької області, що за офіційними даними Офісу Президента України і численними повідомленнями вітчизняних та іноземних ЗМІ перебуває на межі гуманітарної катастрофи внаслідок актів геноциду Українського народу у створенні життєвих умов у спосіб позбавлення водо-, газо- електропостачання через приєднану мережу внаслідок її прицільного пошкодження ворожими військовими держави-агресора, а також інших видів енергопостачання і шляхів транспортного сполучення внаслідок регулярного невибіркового бомбардування російськими загарбниками.
Зокрема, клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно приписам ч. 2 ст. 331 КПК України вирішується в порядку глави 18 цього Кодексу, застосування якої відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у своїй неоднозначності регулювання має на загальних засадах кримінального провадження слідувати завданням кримінального судочинства відповідно до ст. 2 КПК України, серед іншого, у застосуванні до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, під чим у європейській правовій сім`ї розуміють один із складових елементів принципу верховенства права ("fairprocedure"), який передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Виходячи з загальних засад верховенства права і законності кримінального провадження відповідно до ч. 2 ст. 8 і ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінально-процесуальне законодавство, як в цілому, так і з окремого питання випадків розгляду клопотання сторони обвинувачення без участі обвинуваченого (підсудного), застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, для якої одну з фундаментальних гарантій, що надається в процесі розгляду з питань позбавлення волі, за визначенням у § 47 рішення у справі «Kampanis v. Greece» складає можливість для ув`язненого бути заслуханим особисто або через захисника.
Особливість введеного правового режиму за визначенням ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» полягає у наданні відповідним органам державної влади повноважень, зокрема необхідних для відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, чим шляхи пересування іможливість конвоювання по етапу ув`язнених з відомим ступенем поставлені в залежність від розсуду військового командування і військових адміністрацій, виходячи з першочерговості інтересів забезпечення оборони та усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. Тому визначення прийнятності розширювального тлумачення застереження у ст. 323 КПК України про передбачений частиною третьою цієї статті виняток із загального правила про незамінність особистої очної участі обвинуваченого у судовому розгляді неможливе без оцінки значення в умовах воєнного стану об`єктивних можливостей конвоювання до суду чи слідчого судді підсудного під вартою через лінію фронту та чи становитимуть вони загрозу життю і здоров`ю, а так само наявності технічних можливостей взяти у судовому засіданні дистанційну участь в режимі відеоконференції, задля висновку про наявність обмеження конституційного права на доступ до правосуддя і свавільність дій органів та установ системи правосуддя через розгляд питання строку тримання під вартою без особистої участі обвинуваченої (підсудної), необізнаної з покладеними в основу клопотання сторони обвинувачення мотивами продовження цього строку.
Кожен, кого затримано через обвинувачення у вчиненні злочину, на загальних засадах забезпечення права на свободу та особисту недоторканність згідно ч. 2 ст. 12 КПК України повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість, в тому числі, подальшого тримання, оскільки у виді запобіжного заходу тримання під вартою за тлумаченням у §§ 84-86 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 липня 2001 року у справі «Ilijkov v. Bulgaria» (заява № 33977/96) визнається втручанням у право на свободу, допустимим з винятковим відхиленням від принципу особистої недоторканності лише у вичерпно перелічених і суворо визначених випадках згідно статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Римська Конвенція), з якою несумісна будь-яка система обов`язкового попереднього ув`язнення, коли національне законодавство передбачає презумпцію відносно факторів, що мають значення для продовження строку тримання під вартою.
Звідси, приймаючи рішення про тримання обвинуваченого (підсудного) під вартою, національні судові органі за усталеною практикою Європейського Суду з прав людини зобов`язані враховувати перевірку всіх фактів, як на підтвердження, так і на спростування існування необхідності суспільного інтересу, що виправдовує з дотриманням презумпції невинуватості втручання у право на свободу особистості.
Відповідно, у своїй практиці Європейський Суд з прав людини у § 33 рішення у справі «Catal v. Turkey» допускає можливість здійснення права участі в усних слуханнях у судовому засіданні через розумні проміжки часу, не вимагаючи проведення щоразу заслуховування ув`язненого при кожному продовженні строку тримання під вартою, з чим узгоджується заслуховування ув`язненого особисто щодо продовженого йому строку тримання під вартою за першої ліпшої нагоди конвоювання обвинуваченого чи його прибуття в інший спосіб до суду після заочного вирішення питання про це у випадку наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений перебуває на тимчасово окупованій державою-агресором території, за правилами про обрання і застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 6 ст. 193 та ч. 4 ст. 323 КПК України.
Беручи до уваги неприйнятність квазіавтоматичності продовження строку попереднього ув`язнення за практикою тлумачення гарантій пункту 3 статті 5 Римської Конвенції у § 40 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Tase v. Romania», в силу чого тягар доказування у практиці Європейського Суду з прав людини про презумпцію звільнення обвинуваченого у § 64 рішення у справі «Bykov v. Russia» [GC] під час розгляду такого роду процесуального питання ніяк не може перекладатися стороною обвинувачення на ув`язнену особу, аби остання доказувала наявність підстав для свого звільнення, та враховуючи вжиті всі можливі заходи для забезпечення, як очної, так і дистанційної участі сторони захисту у невідкладному розгляді цього клопотання за методичною інформацією, якою Верховний Суд забезпечив в листі № 1/0/2-22 від 03.03.2022 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», слідчий суддя з наведених вище мотивів визнає за можливе, як виняток, допустити вирішення питання строку тримання під вартою in absentia обвинуваченого (підсудного).
Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, дослідивши додані до клопотання докази, дійшов наступних висновків.
Так, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування.
Однією з форм закінчення досудового розслідування за п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України є звернення до суду з обвинувальним актом. На підставі ч. 3 ст. 283 КПК України відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Як встановлено слідчим суддею, 18 червня 2021 року Лівобережною окружною прокуратурою Донецької області до Іллічівського районного суду м. Маріуполя направлений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000271 з висуненням обвинувачення проти групи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про що відомості внесені до ЄРДР та що узгоджується з доданою прокурором копією обвинувального акта.
За ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України.
Таким чином, оскільки повноваження слідчого судді обмежуються виключно здійсненням судового контролю на досудовому розслідуванні, яке є закінченим з часу звернення з обвинувальним актом до суду, то питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не належить до повноважень слідчого судді і може вирішувати виключно судом в порядку, визначеному ст. 331 КПК України, та з урахуванням положень ст. 615 КПК України, якими визначений особливий режим продовження строків тримання під вартою під час судового провадження в умовах воєнного стану, зокрема, норми яких не наділяють слідчого суддю повноваженнями вирішувати питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченим на стадії судового провадження.
Зважаючи на викладене, в задоволенні клопотання належить відмовити та роз`яснити прокурору про необхідність дотримання порядку продовження строків тримання під вартою обвинуваченої за правилами судового провадження з урахуванням особливостей правового режиму воєнного стану.
Керуючись ст. ст. 193, 197, 199, 309-310, 395, 615 КПК України,
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження у кримінальному провадженні, розпочатому 24 березня 2021 року з внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1 2021 05 280 0000271, строку тримання під вартою обвинуваченої за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_4 відмовити.
Роз`яснити прокурору про необхідність дотримання порядку продовження строків тримання під вартою обвинуваченої за правилами судового провадження з урахуванням особливостей правового режиму воєнного стану.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повна ухвала складена і оголошена учасникам провадження 31 .03.2022 о 09-10 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1