У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/6291/21
Провадження № 1-кп/210/274/22

"26" жовтня 2022 р. Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
з участю адвоката ОСОБА_4
з участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000252 відносно ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 125 ч.1 КК України,
В С Т А Н О В И В :

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000252 відносно ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 125 ч.1 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування, а також при складенні обвинувального акту, дотримані всі вимоги, ст. 291 КПК України, підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.
Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 , кожен окремо висловили думку щодо повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього додатки, вважає необхідним повернути обвинувальний акт прокурору з наступних підстав.
У відповідності до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно положень ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
Однак, як вбачається зі змісту обвинувального акту, слідчим за погодженням з прокурором не було дотримано вимог ст. 291 КПК України при його складенні та затвердженні.

Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. При цьому сформульоване обвинувачення повинно узгоджуватись із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить належним чином сформульованого обвинувачення, в даному обвинувальному акті зазначені лише деякі фактичні обставини, які встановлені не прокурором та дізнавачем, а працівниками ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» при розслідуванні нещасного випадку на виробництві та деякі обставини, що встановив вже дізнавач під час досудового розслідування, які жодним чином не підтвердженні матеріалами досудового розслідування та не підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 .
Отже, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.
Відповідно до ст. 125 Науково-практичного коментаря Кримінального кодексу України:
Основним безпосереднім об`єктом злочину ст. 125 КК України є здоров`я особи. А об`єктивна сторона злочину характеризується:вчиненням тілесних ушкоджень двох видів:
1 частина статті стосується тілесних ушкоджень, що мають незначні, скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів, як то садно чи синець.
2 частина стосується ушкодження, котрі спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше, ніж три тижні.
Об`єктивна сторона даного злочину встановлюється судово-медичною експертизою.
Але, в обвинувальному акті хоча і зазначені отримані потерпілим тілесні ушкодження, але не зазначено їх кількість, так як в різних письмових документах, що містяться в матеріалах досудового розслідування, зазначена різна кількість нанесених ударів та різна кількість ушкоджень (від 2 до 4 ударів та наявних від 2 до 6 синців), різний зазначений час отримання ушкоджень та зазначено три різні місця події отримання цих ушкоджень.
Крім того, в обвинувальному акті зазначено що дані ушкодження виникли від удару тупого предмету, але як зазначено в цьому ж обвинувальному акті, що удари були нанесені невстановленим предметом. Таким чином, не встановлено предмет, яким нанесені тілесні ушкодження, його розмір та вагу, чи є на робочому місці обвинуваченого чи взагалі на території заводу такий предмет, яким могли бути нанесені зазначені тілесні ушкодження у вигляді синців певної форми та розмірів (від 1 до 3 см).
Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що тілесні ушкодження та їх тяжкість встановлена ВИСНОВКОМ СПЕЦІАЛІСТА судово-медичного експерта за зверненням особи, а не висновком судово-медичного експерта за постановою слідчого або прокурора, як того вимагає процесуальний закон. Крім того, зазначений висновок спеціаліста датований 30.07.2021 р., а відомості про правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2021 р., тобто даний документ був виданий та отриманий до відкриття кримінального провадження, а отже не може бути доказом в даному провадженні, тобто очевидно недопустимий доказ, на який не може ґрунтуватись обвинувачення. В реєстрі матеріалів досудового розслідування даний документ ВИСНОВОК СПЕЦІАЛІСТА від 30.07.2021 р. взагалі не зазначений та відсутній.
Крім того, суб`єктивна сторона злочину зазначена як умисел обвинуваченого, але не викладено яким чином дана обставина була встановлена дізнанням, так як в обвинувальному акті зазначено, що удари були нанесені потерпілому позаду в спину умисно та цілеспрямовано, тобто потерпілий не міг бачити яким чином він отримав ці удари, цілеспрямовано, умисно чи з необережності, якщо навіть не встановили яким предметом було нанесено ушкодження, то яким чином встановили суб`єктивну сторону злочину.
З огляду на зазначене, в обвинувальному акті не розкрита, не визначена в повній мірі об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, обвинувачення ґрунтується на припущеннях, які суперечать викладеним фактам в обвинувальному акті, а отже неможливо правильно кваліфікувати дії, а отже відсутнє формулювання обвинувачення, що унеможливлює розглядати даний обвинувальний акт, який є не конкретним та формальним, не узгоджується з фактичними обставинами кримінального правопорушення, не підлягає логічному сприйняттю, без повного розкриття об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті повинні бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виходячи з цього, обвинувальний акт повинен містити як виклад обставин події, так і формулювання обвинувачення, тобто складатися з описової та резолютивної частини. Так, в описовій частині вказуються дані, які стали приводом та підставою початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону (статті) підпадають дії обвинуваченої особи, після чого зазначаються докази в тезисній формі, тобто якими доказами підтверджується причетність підозрюваного до вчиненого кримінального правопорушення із зазначенням аркушів та томів кримінального провадження, що надасть можливість знайти ці докази в кримінальному провадженні та звірити їх наявність. В резолютивній частині підводяться підсумки досудового розслідування, тобто особі висувається обвинувачення.
Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим, оскільки у відповідності до вимог ч.1ст.337 КПК України судовий розгляд здійснюється лише відносно особи, якій висунуте обвинувачення, і тільки в межах висунутого обвинувачення, згідно до обвинувального акту.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту, він не відповідає вище зазначеним вимогам в повній мірі. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи, унеможливлює для неї якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист.
П.1 ч.3 ст.42 КПК України встановлено, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Це право також гарантовано ст.6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, тобто право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п.52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п.58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п.34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити:
1.номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового
розслідування, а також час її проведення;
2.реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування;
3.вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його
застосування.
Але, доданий реєстр до матеріалів провадження не відповідає вимогам даної статті і ці порушення містяться в кожному розділі реєстру.
І. В розділі проведених процесуальних дій:
зазначаються протоколи різних процесуальних дій, але протокол це не дія, а документ яким фіксується ця дія, а отже не вірно визначені та зазначені у всьому розділі ці дії, які вчинялись, тобто можно сказати про те, що взагалі жодні процесуальні дії не вчинялись, окрім внесення відомостей до ЄРДР.

ІІ. В розділі прийнятих процесуальних рішень:
В п.1, 2 не зазначено кому саме із дізнавачів надано доручення про проведення
досудового розслідування, для можливості при ознайомленні з реєстром матеріалів визначити, що в подальшому рішення приймались та проводились слідчі дії уповноваженими особами.
В п.3 не зазначено хто саме входить в групу прокурорів, для можливості при
ознайомленні з реєстром матеріалів визначити, що в подальшому рішення приймались та проводились дії уповноваженими прокурорами.
В п. 8, 9 зазначено постанову про продовження строку дізнання, але не зазначено на який строк було продовжено цей строк.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, як процесуальний документ фіксування кримінального провадження є інформаційним додатком до обвинувального акту, який містить відомості про рух утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження.
Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити повний опис усіх без виключення дій і прийнятих процесуальних рішень під час досудового розслідування.
У порушення вимог ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування не повно відображує усі процесуальні дії, проведені під час досудового розслідування, а також не зазначені всі процесуальні рішення, прийнятих під час досудового розслідування, а ті що зазначені мають чисельні помилки та не містять всіх необхідних реквізитів.
Відсутність логічного та обґрунтованого обвинувачення є порушенням права обвинуваченого на справедливий розгляд справи. Із врахуванням викладеного, розгляд кримінального провадження за наявності обвинувального акту, який не відповідає вимогам КПК України, містить поверхневий, формальний, та не повний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, а при ухвалені судового рішення за таким обвинуваченням та за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 р. № 223 - 1430/0/4-12 "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України; зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказані порушення вимог КПК України є істотними та такими, що можуть при судовому розгляді кримінального провадження призвести до суттєвого порушення права на захист й завадити ухваленню обґрунтованого і вмотивованого судового рішення.

Крім того, суд приходить до переконання, що допущенні в даному випадку, порушення вимог КПК України перешкоджають суду призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.291, 314, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженню, зареєстрованому 04.08.2021 року в ЄРДР за № 0000252 відносно ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 125 ч.1 КК України - повернути прокурору Криворізької південної окружної прокуратури.

Ухвала суду про повернення обвинувальногоакту може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_1