Справа № 635/3143/20
Провадження № 1-і/545/92/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
за участі захисника-адвоката ОСОБА_4
за участі обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Полтавського районного суду Полтавської області в режимі відеоконференції клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000658 від 24.04.2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-
установив:
Прокурор звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що у провадженні Харківського районного суду Харківської області перебувало кримінальне провадження №0000658 від 24.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Зазначив, що наявні у даному випадку ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати. Зокрема існують ризики передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з тим, що обвинувачений скоїв особливо тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити.
Захисник ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки не наведено доказів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України для продовження запобіжного заходу та просила змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_5 з клопотанням прокурора не згоден, в задоволенні клопотання просить відмовити та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.
Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан».
Розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч.7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосудця під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області визначена за Полтавським районним судом Полтавської області.
Під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 25 квітня 2020 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався судом при розгляді справи по суті, останній раз Полтавським районним судом Полтавської області від 14.06.2022 року строком на 60 днів до 12.08.2022 року.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою подано до суду прокурором відповідно до ст.199 КПК України, яке відповідає вимогам ст.184 цього Кодексу.
Згідно з ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зважаючи на стадію кримінального провадження, суд позбавлений можливості дати оцінку доводам обвинуваченого та захисника про відсутність доказів причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України.
Разом з тим, інформація в клопотанні прокурора, а саме, обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, відомості про проведені під час досудового розслідування процесуальні дії можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин, що за позицією ЄСПЛ в рішенні у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" є обґрунтованою підозрою.
Відповідно до ст. 12 КК України, злочин за ч. 1 ст. 115 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років позбавлення волі, а тому, згідно вищезазначених положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, з огляду на вищевказане, характер, тяжкість та наслідки вчиненого інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 злочину, а також характеристику його особи, суд доходить висновку про те, що такі обставини беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, продовження існування ризику переховування від суду з огляду на обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину.

При цьому слід зважити і на обізнаність обвинуваченого з тяжкістю покарання, яка загрожує йому у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років позбавлення волі.
При цьому суд приймає до уваги практику ЄСПЛ в рішенні "Харченко проти України" в контексті того, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Суд враховує обставини вчиненого злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , характеристику його особи, відсутність відомостей, які б вказували на наявність міцних соціальних зв`язків з державою, які б могли бути беззаперечним стримуючим фактором, що може виключати наявність ризику переховування від суду, тому вважає, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_5 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Так, суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 до затримання офіційно не працював, злочин скоїв в стані алкогольного сп`яніння.
Такі обставини, на думку суду, переконливо свідчать, що зазначені судом ризики не зменшилися і виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.
Окрім того, суд при прийнятті рішення за результатами розгляду клопотання прокурора враховує практику ЄСПЛ, в тому числі п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню ( «Бекчиєв проти Молдови» ). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою ( «Ноймайстер проти Австрії» ).

Посилання сторони захисту обвинуваченого на те, що ОСОБА_5 має постійне місце мешкання та має доньку: інваліда 2 групи, яка потребує допомоги від обвинуваченого, не підтверджені жодними допустимими письмовими доказами та такі доводи не спростовують та не зменшують вагомість встановленого та доведеного ризику, визначеному статтею 177 КПК України.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.
Враховуючи викладене у всій сукупності, суд вважає, що на теперішній час лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та його належну процесуальну поведінку.

Згідно зі ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто по 09 жовтня 2022 року включно.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 199, 371, 372 КПК України, суд, -

ухвалив:
Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000658 від 24.04.2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України задовольнити.

Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів, а саме з 11 серпня 2022 року по 09 жовтня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення,

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст складено 11 серпня 2022 року.

Суддя: ОСОБА_1