Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/1045/22
Справа № 711/3356/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання у кримінальному провадженні № 0000210 від 21.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України про арешт майна, -

встановив:

прокурор відділу прокуратури Черкаської області звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно.

Клопотання мотивував тим, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області перебувають об`єднані матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000210 від 21.07.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу, з 2015 року по теперішній час, група невстановлених осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із нотаріусами та державними реєстраторами, діючи на території Черкаської області, шахрайським шляхом здійснюють заволодіння чужим майном, а саме житловими квартирами та іншим володінням особи, шляхом внесення завідомо недостовірних відомостей про власників нерухомого майна, або спадкоємців за законом до правовстановлюючих документів, які у подальшому їх використовують при подачі до державних органів, з метою реалізації на завідомо підшукану особу, тим самим здійснюють вибуття нерухомого майна із власності громадян та територіальної громади м. Черкаси, чим завдають матеріальних збитків у великих розмірах.

В ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000210 від 21.07.2020 до КП «Черкаське об`єднане бюро технічної інвентаризації» скеровано офіційний запит про надання інформації щодо того, чи видавалась довідка № 116 о від 19.01.2015 на ім`я ОСОБА_4 на кв. АДРЕСА_1 . Отриманою відповіддю від КП «ЧООБТІ» встановлено, що довідка №116 о від 19.01.2015 на ім`я ОСОБА_4 , на кв. АДРЕСА_2 не видавалась.

Окрім того скеровано офіційний запит про надання інформації до Черкаської міської ради, чи видавалось органом приватизації Соснівського райвиконкому свідоцтво про право власності на житло б/н від 06.10.1998 на ім`я ОСОБА_4 . Отриманою відповіддю від Виконавчого комітету Черкаської міської ради встановлено, що в базі даних приватизованого державного фонду м. Черкаси відсутня інформація щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 . Розпорядчий документ від 15.07.1999 № НОМЕР_1 не існує. 06.10.1999 свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру органом приватизації Соснівської районної у м. Черкаси ради не видавалося. Інформація про отримання гр. ОСОБА_4 будь-якого правовстановлюючого документу в структурних підрозділах Черкаської міської ради відсутня.

Так, невстановлені в ході досудового розслідування маючи корисливий умисел на незаконне заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , імовірно маючи корупційні зв`язки в державних органах, підробили довідку № 116 о від 19.01.2015, виданої КП «ЧООБТІ» на ім`я ОСОБА_4 та свідоцтво про право власності від 06.10.199 на ім`я ОСОБА_4 , яке видане згідно з розпорядженням № 245 від 15.07.1999. В подальшому подали підроблені документи Черкаського міського управління юстиції Черкаської області та 29.01.2016 державний реєстратор Черкаського міського управління юстиції Черкаської області ОСОБА_5 здійснив державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та зареєстрував приватне право власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

В подальшому не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу на незаконне заволодіння вищезазначеною квартирою, ОСОБА_4 достовірно розуміючи, що право власності на кв. АДРЕСА_1 їй не належить, а правовстановлюючі документи підроблені, 01.03.2016 між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) укладено договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , який посвідчено державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 1-564.

Так, 16.03.2016 приватним нотаріусом ОСОБА_8 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер: 1616 виданий 16.03.2016 та зареєстровано право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_9 . Цього ж дня приватним нотаріусом ОСОБА_8 посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , серія та номер: 1620 виданий 16.03.2016 та зареєстровано право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_10 .

15.07.2022 слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, загальна площа 33,74 кв.м., адреса: АДРЕСА_3 , власником є: ОСОБА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

А тому, враховуючи викладені вимоги практики Європейського суду з прав людини вважаю, що без накладення арешту на вказане майно, орган досудового розслідування буде позбавлений можливості досягти мети у встановленні істини у кримінальному провадженні.

Згідно п. 1 ст. 98 КПК України, встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Також, згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, необхідно враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Враховуючи викладене, вважаю, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою збереження речового доказу та запобіганню відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з метою повного, всебічного досудового розслідування, для збереження речового доказу і недопущення передачі іншим особам шляхом заборони відчуження, керуючись ст.ст. 40, 131, 132, 170, 171 КПК України, накласти арешт на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 33,74 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), із забороною відчуження. Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України просить розглядати клопотання без повідомлення власника з метою недопущення його відчуження та забезпечення арешту майна.

Прокурор підтримав клопотання у повному обсязі та просив задоволити.

Слідчий суддя, перевіривши матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, а також з`ясувавши інші обставини, які мають значення для вирішення питання про арешт, приходить до такого висновку.

З наданих матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебуває кримінальне провадження № 0000210 від 21.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Відповідно до копії наданого витягу з ЄРДР та доданих до клопотання додатків вбачається, що з 2015 року по теперішній час, група невстановлених осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із нотаріусами та державними реєстраторами, діючи на території Черкаської області, шахрайським шляхом здійснюють заволодіння чужим майном, а саме житловими квартирами та іншим володінням особи, шляхом внесення завідомо недостовірних відомостей про власників нерухомого майна, або спадкоємців за законом до правовстановлюючих документів, які у подальшому їх використовують при подачі до державних органів, з метою реалізації на завідомо підшукану особу, тим самим здійснюють вибуття нерухомого майна із власності громадян та територіальної громади м. Черкаси, чим завдають матеріальних збитків у великих розмірах.

Згідно відповіді КП «ЧООБТІ» встановлено, що довідка №116 о від 19.01.2015 на ім`я ОСОБА_4 , на кв. АДРЕСА_2 не видавалась.

Також, згідно відповіді Виконавчого комітету Черкаської міської ради встановлено, що в базі даних приватизованого державного фонду м. Черкаси відсутня інформація щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 . Розпорядчий документ від 15.07.1999 № НОМЕР_1 не існує, 06.10.1999 свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру органом приватизації Соснівської районної у м. Черкаси ради не видавалося. Інформація про отримання гр. ОСОБА_4 будь-якого правовстановлюючого документу в структурних підрозділах Черкаської міської ради відсутня.

Отже, на думку органу досудового розслідування, невстановлені в ході досудового розслідування маючи корисливий умисел на незаконне заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , імовірно маючи корупційні зв`язки в державних органах, підробили довідку № 116 о від 19.01.2015, виданої КП «ЧООБТІ» на ім`я ОСОБА_4 та свідоцтво про право власності від 06.10.199 на ім`я ОСОБА_4 , яке видане згідно з розпорядженням № 245 від 15.07.1999. В подальшому подали підроблені документи Черкаського міського управління юстиції Черкаської області та 29.01.2016 державний реєстратор Черкаського міського управління юстиції Черкаської області ОСОБА_5 здійснив державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та зареєстрував приватне право власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . В подальшому не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу на незаконне заволодіння вищезазначеною квартирою, ОСОБА_4 достовірно розуміючи, що право власності на кв. АДРЕСА_1 їй не належить, а правовстановлюючі документи підроблені, 01.03.2016 між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) укладено договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , який посвідчено державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 1-564.

У подальшому, а саме 16.03.2016 приватним нотаріусом ОСОБА_8 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер: 1616 виданий 16.03.2016 та зареєстровано право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_9 . Цього ж дня приватним нотаріусом ОСОБА_8 посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , серія та номер: 1620 виданий 16.03.2016 та зареєстровано право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_10 .

Постановою слідчого від 15.07.2022 вищевказана квартира визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч.2 ст.170 КПК України допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. (ч.1 ст. 170 КПК України).

Частина 3 статті 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно із ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зважаючи, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, з метою збереження речових доказів та проведення необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні, а також те, що є достатні підстави вважати, що воно дійсно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною відчуження.

Відповідно до ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 3, 107, 113, 131, 132, 170-172, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арештна майно, а саме на квартиру АДРЕСА_4 , із забороною відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення її повного тексту.

Слідчий суддя: ОСОБА_1