Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/518/22 Головуючий у суді І-ї інстанції Льон С.М.
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду Ремез П. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Ремеза П.М.,

суддів: Онуфрієва В.М., Широкоряда Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника - адвоката Язана О.О.,на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.08.2022, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременчук, Полтавської області, українцю, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неоднарозово судимому, останній раз 04.04.2019 Київським районним судом м. Полтава за ч. 1 ст.309, ст.71 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки,

обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України,продовженозапобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14.10.2022 включно.

За участю учасників судового провадження:

прокурора Щерюка Д.О.,

захисника адвоката - Язана О.О.,

обвинуваченого ОСОБА_1

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровоградаперебуває кримінальне провадження №0002609 від 28.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України, а також ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання, у якому він просив продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_4 строк домашнього арешту, з огляду на те, що на даний час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.08.2022 обвинуваченому ОСОБА_1 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартоюдо 14 жовтня 2022 року, включно.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що суду не надано належних доказів стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 , а такожтим, що він офіційно не працює, не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, тому є ймовірність переховування від суду, а також, те що ОСОБА_1 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, в тому числі у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, обвинувачується у вчиненні злочинів під час відбування покарання у виправній установі і на даний час продовжує відбувати покарання, що свідчить про ймовірність вчинення інших злочинів та можливого впливу на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Язан О.О. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою обрати стосовного його підзахичного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, особисте зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а посилання на наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, повинно містити виклад обставин та посилання на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують, що в матеріалах клопотання відсутнє.

Вказує і на те, що в матеріалах провадження недостатньо доказів, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.

Також, звертає увагу на те, що прокурор не вказав переконливих доводів та не долучив беззастережних доказів недостатності застосування більш м`яких видів запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Також, захисник вважає, що обвинувачений ніяким чином не може впливати на свідків, оскільки він на даний час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.

Отже, захисник вважає, що районний суд не дослідив наведені вище обставини, чим порушив вимоги процесуального законодавства щодо повного і всебічного дослідження всіх обставин у їх сукупності, що призвело до ухвалення невмотивованого і необґрунтованого рішення.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_1 також просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою обрати стосовного нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або зменшити розмір застави до 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у клопотанні прокурор не навів переконливих доказів недостатності застосування більш м`яких видів запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у його клопотанні.

Вважає, що він ніяким чином не може впливати на свідків, оскільки він на даний час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, а також, що всі свідки по справі є працівниками правоохоронних органів.

Крім того, він також ніяким чином не зможе знищити будь-які докази у справі, оскільки їх немає, а єдиний доказ - його мобільний телефон, то він сам його добровільно видав працівникам поліції.

Також, зазначає, що він взагалі не міг скоїти інкримінований йому злочин, оскільки саме на початку березня 2021 року він перебував не в установі ВК-6, а знаходився в цей час в СІЗО № 23 міста Полтави, де ознайомлювався з матеріалами попереднього кримінального провадження.

Крім того, вказує і на те, що районним судом не взято до уваги, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки з родиною, а перебуваючи під вартою, він не працює, а тому й не зможе внести визначений судом розмір застави.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника адвоката Язана О.О., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Перевіривши доводи апеляційних скарг в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_1 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах на те, що ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є незаконною та необґрунтованою з наведених в апеляційних скаргах підстав, не можуть бути визнані безумовними підставами для її скасування.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, зазначається не лише про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя, не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а й про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даної судової справи, цілком правомірно виходив з того, що обвинувачений ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, відповідно.

З характеристики особи обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_1 офіційно не працює, не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, а тому є ймовірність переховування від суду.

Також, ОСОБА_1 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, в тому числі у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, наразі обвинувачується у вчиненні злочинів під час відбування покарання у виправній установі і на даний час продовжує відбувати покарання, що свідчить про ймовірність вчинення ним інших злочинів та можливого впливу на свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, також не надано медичної документації на підтвердження неможливості з медичних показань подальшого тримання обвинуваченого під вартою, і що такі умови несуть реальну загрозу для його життя та здоров`я.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть запобігти встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

За наведених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а тому вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 183, 194, 331, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника - адвоката Язана О.О. - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.08.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_1 продовженозапобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14 жовтня 2022 року, включно - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

Ремез П.М. Онуфрієв В.М. Широкоряд Р.В.

З оригіналом згідно:

Суддя Кропиницького

апеляційного суду Ремез П.М.