Справа № 341/2120/21
Провадження № 11-кп/4808/223/22
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000107 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2022 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бурштина, Івано-Франківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, раніше судимого, а саме: - 17 березня 2014 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України з призначеним покаранням у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Звільненим від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком - 2 роки;

- 02 лютого 2015 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 185 КК України, з призначеним покаранням з урахуванням ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна. Звільненого з місць позбавлення волі 08 лютого 2019 року по відбуттю покарання. Судимість не знята та не погашена,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Цим же вироком стягнено судові витрати та вирішено питання щодо речових доказів,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2022 року змінити та призначити покарання йому із застосуванням ст. 69 КК України.

Посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував всіх обставин, які пом`якшують покарання. Вказує, що в нього на утриманні знаходиться малолітня дитина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та матір похилого віку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , щиро розкаявся, активно сприяв слідству, не чинив жодних перешкод під час судового розгляду справи, не зловживав своїми процесуальними правами, вину в судовому засіданні визнав, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував, добровільно відшкодував майнову шкоду ОСОБА_10 . Зазначає, що кримінальне правопорушення вчинив через збіг тяжких життєвих обставин, а саме був борг за квартиру, не було що їсти.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив крадіжку, а саме повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Під час проходження стажування, 10 серпня 2021 року ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні ТЦ «Гулівер», побачив, що з одного з підсобних приміщень, яке виділене для здійснення своїх обов`язків працівнику по обслуговуванню різного виду обладнання торгового центру ОСОБА_10 і до якого ОСОБА_6 не мав вільного доступу, вийшов ОСОБА_10 та не зачинив за собою вхідні двері даного приміщення. При цьому, ОСОБА_6 усвідомлюючи, що у вказаному приміщенні можуть знаходитись цінні речі вирішив проникнути усередину з метою їх крадіжки.
Для приведення свого злочинного наміру до виконання ОСОБА_6 через незачинені на замок вхідні двері незаконно проник у підсобне приміщення, де почав шукати майно, яке б можна було викрасти.
При цьому, ОСОБА_6 виявив у ніші стола паперову коробку, у якій зберігались грошові кошти ОСОБА_10 у сумі 45 000 грн., та переконавшись, що поблизу нікого немає і за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, повторно вчиняючи кримінальне правопорушення, таємно викрав вказані вище грошові кошти.
З викраденими грошима ОСОБА_6 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 45 000 грн.
Обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився в судове засідання, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Обвинувачений не цікавиться процесом розгляду справи судом, не вживає будь-яких заходів щодо активної участі в судових засідання, а також не подає клопотання про розгляд справи без його участі. За змістом п. 27 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Шевченко проти України» сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ в судах відкрито, що гарантує стороні своєчасно дізнатись про судовий розгляд. Участь обвинуваченого не є обов`язковою згідно з ч. 4 ст. 401 КПК України, від нього заяв про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч.4 ст. 405 КПК України цене перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за відсутності потерпілого.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржений вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно, фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 діяння, доведеність його вини та кваліфікація дій за частинами статті КК України,за якими він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 висловив незгоду з вироком суду в частині призначеного покарання.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини,що пом`якшують та обтяжують покарання, а також думку потерпілих і позицію прокурора.
Зокрема, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на обліку у психіатра та нарколога не числиться, ніде не працює, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції визнав рецидив злочинів, а обставинами, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.
Суд першої інстанції дійшов переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише при ізоляції його від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкцій ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України призначено з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у межах, установленої у санкції частини статті.

Те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисного кримінального правопорушення не пов`язаного з кваліфікацією діяння у даній справі (за ч. 2 ст. 307 КК України), обставини, що негативно характеризують такого, відсутні, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, суд першої інстанції, за змістом вироку, в повній мірі взяв до уваги як дані, що характеризують його особу, а те, що він щиро покаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завданий збитокстало підставами для визнання обставинами, які пом`якшують його покарання, що в повній мірі враховані при призначенні покарання та були підставою для призначення мінімального покарання в межах санкції статті КК України.
На думку суду апеляційної інстанції, виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначене обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України та відповідають цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції вважає таким, що відповідає принципу індивідуалізації покарання, принципу співрозмірності конкретних злочинних діянь, вчинених ним, з покаранням, призначеним останньому, та справедливим.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Як під час розгляду провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та відповідно і підстав для висновку про можливість застосування ст. 69 КК України.

Більш м`яке покарання за ч. 3 ст. 185 КК України не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2022 року щодо ОСОБА_6 за 3ст. 185КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4