КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження з розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 04 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 04 травня 2022 рокувідмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове йогозвільнення від відбування покарання.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що, виходячи з принципів інституту кримінального покарання, враховуючи особу засудженого, тяжкість злочину та те, що у засудженого невідбутий строк покарання становить 1 рік 18 днів, збитки не відшкодовано, таке звільнення від покарання буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, при цьому, дотримання порядку та умов відбування покарання, та добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, тому засуджений не повністю підпадає під дію положень ст. 81 КК України, так як процес його виправлення не досягнув тієї стадії, що відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою через невідповідність висновків суду, _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2500/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1
викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його подання про застосування положень ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в ДУ «Кагарлицька ВК № 115» він відбуває покарання з 24.06.2020 року і, як вбачається з характеристики, за час відбування покарання він два рази порушив режим утримання та за період перебування у колонії характеризується з негативної сторони за те, що користувався мобільним телефоном (спілкувався з мамою по телефону, знаходячись на контрагентському об`єкті, поза межами установи, працюючи з цивільними особами).
Між тим, порушення його складається лише в тому, що, знаходячись поза межами установи з 7.00 ранку до 19.00 вечора на роботі (де не надається засудженим дзвонити згідно з графіку телефонів розмов), подзвонив матері. Проте, на думку суду, це дуже вагоме порушення з боку засудженого, який скоїв злочин з необережності і перебуває на мінімальному рівні тримання.
Що стосується відшкодування збитків, то вважає, що місцевий суд разом з прокурором, який заперечував проти задоволення подання, на превеликий жаль, сприймають Кагарлицьку виправну колонію №115 мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання за боргову в`язницю, де погашення заборгованості і є основною умовою для звільнення.
Проте вважає, що у таку важку годину для нашої країни, кожна людина, яка має військовий досвід, на вагу золота, та й ще замотивована на те, щоб захистити свою землю від окупантів, повинна бути на передових рубежах бойових дій, а злочин, скоєний з необережності, не перешкоджає тому щоб вступити до лав ЗСУ або ТРО, про що свідчить велика кількість військовослужбовців, які зараз воюють у різних кутках нашої країни, які були звільненні по умовно-достроковому з Кагарлицької ВК №115.

Будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, засуджений ОСОБА_6 не був забезпечений на відеоконференцзв`язок через відсутність світла в ДУ «Кагарлицька виправна колонія № 115», при цьому, в апеляційні скарзі ОСОБА_6 зазначив про проведення апеляційного розгляду без його присутності, а тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, його неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги засудженого внаслідок законності та обґрунтованості судового рішення, перевіривши матеріали провадження з розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання та матеріали особової справи засудженого, надані в копіях, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів провадження, 21 березня 2022 року до Кагарлицького районного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України.

Під час розгляду вказаного клопотання, судом встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Біляївського районного суду Одеської області від 22 травня 2019 року за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 відраховується з 22.05.2019 року.

Засуджений ОСОБА_6 відбуває міру покарання з 22 травня 2019 року, і за час перебування в державній установі «Одеський слідчий ізолятор» зарекомендував себе з негативної сторони, чотири рази допустив вчинення порушення вимог режиму утримання, за що на нього було накладено чотири дисциплінарні стягнення. До праці в СІЗО не залучався, заходи заохочення не застосовувались.

У державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_6 відбуває покарання з 24 червня 2020 року. Згідно характеристики та довідки про заохочення та дисциплінарні стягнення на засудженого ОСОБА_6 , останній, за період перебування в колонії, характеризується з негативної сторони, два рази вчинив злісне порушення встановленого порядку відбування покарання у виді зберігання та користування забороненим предметом (мобільний телефон), за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, намагається підтримувати рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу, дотримується розпорядку дня виправної колонії, правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи виконання покарань, спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, намагається виконувати законні вимоги персоналу установи виконання покарань, виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті ПрАТ «Вентиляційні системи», до робіт з благоустрою колонії ставиться з розумною ініціативою, виконує необхідні роботи згідно відповідного графіку, не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Засуджений ОСОБА_6 має чотири заохочення від керівництва виправної колонії. Дисциплінарні стягнення, накладені на нього за зберігання та користування забороненими предметами під час попереднього ув`язнення у слідчому ізоляторі, погашені в законному порядку. Дисциплінарні стягнення, накладені на нього під час відбування основного покарання у виправній колонії, на даний час не зняті та не погашені в законному порядку. Перебував на профілактичному обліку з 24 грудня 2020 року до 27 вересня 2021 року в категорії засуджених, схильних до вчинення злісних порушень встановленого порядку відбування покарання, та перебуває на профілактичному обліку в установі з 25 листопада 2021 року в категорії засуджених, схильних до вчинення злісних порушень встановленого порядку відбування покарання.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування основного покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції, врахувавши особу засудженого, тяжкість злочину та те, що у засудженого невідбутий строк покарання становить 1 рік 18 днів, збитки не відшкодовано, а дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, і процес виправлення та перевиховання має бути

стабільним та послідовним, обґрунтовано послався у своєму рішенні на те, що засуджений не підпадає під дію положень ст. 81 КК України, так як процес його виправлення не досягнув тієї стадії, що відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
При цьому обґрунтованим, у вищенаведеному аспекті щодо не доведення своєю поведінкою та ставленням до праці виправлення засудженого, слід визнати посилання суду на те, що, згідно характеристики та довідки про заохочення та дисциплінарні стягнення на засудженого ОСОБА_6 , останній, за період перебування в ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)», характеризується з негативної сторони, до праці ставився сумлінно, чесно виконував свої трудові обов`язки, за що 4 рази був заохочений адміністрацією установи, однак мав 6 дисциплінарних стягнень: 06.09.2019 р. і 05.02.2020 р. у виді попередження, та 18.10.2019 р. і 14.04.2020 р. у виді догани за зберігання заборонених предметів у СІЗО, які погашено, а також 11.11.2021 р. у виді догани та попередження за зберігання та користування забороненими предметами, які не погашено та не знято на час розгляду справи. У скоєному злочині розкаявся, але збитки не відшкодував.
Тож, дані про наявність сумлінного ставлення засудженого ОСОБА_6 до праці та наявність лише 4 заохочень, які засуджений ОСОБА_6 , відбуваючи покарання з 22 травня 2019 року, отримав всі лише протягом 2021 року, на переконання колегії суддів, не можуть з достатньою повнотою свідчити про його сумлінну поведінку та виправлення, а тому суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання.

Апеляційні твердження засудженого ОСОБА_6 щодо необґрунтованості висновку суду про відсутність підстав для його звільнення та неврахування судом тих обставин, що, на час його звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, він відбуває покарання з 24.06.2020 року і за цей час тільки два рази порушив режим утримання, та характеризується з негативної сторони лише за те, що користувався мобільним телефоном (спілкувався з мамою по телефону, знаходячись на контрагентському об`єкті, поза межами установи, працюючи з цивільними особами), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції належним чином врахував всі дані, в тому числі і ті, на які посилається засуджений в своїй апеляційній скарзі, адже наявність порушень режиму утримання самим засудженим не оспорюється, а зміст цих порушень жодним чином не нівелює їх суті.
Дані про особу засудженого, на переконання колегії суддів, доводять позитивну динаміку змін в його особистості, однак з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини не дають достатніх підстав вважати, що процес виправлення ОСОБА_6 досягнув тієї стадії, яка необхідна для застосування положень ст. 81 КК України. До того ж така поведінка свідчить лише про виконання засудженим своїх обов`язків, передбачених ст.ст. 9, 107 КВК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевий суд разом з прокурором, якій заперечував проти задоволення подання, сприймають Кагарлицьку виправну колонію №115 мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання за боргову в`язницю, де погашення заборгованості і є основною умовою для звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки відшкодування засудженим завданої матеріальної і моральної шкоди потерпілому відбувається відповідно до вироку суду, тому відшкодування шкоди не може свідчити про доведеність виправлення засудженогота не є основною умовою для звільнення.

Що стосується посилання ОСОБА_6 , як на підставу для його умовно-достроково звільнення від відбування покарання, на те, що, через збройну агресію РФ, кожна людина, яка має військовий досвід, та й ще за мотивована на те, щоб захистити свою землю від окупантів, повинна бути на передових рубежах бойових дій, а злочин, скоєний з необережності, не перешкоджає тому щоб вступити до лав ЗСУ або ТРО, то у матеріалах провадження відсутні будь-які дані щодо військового досвіду у ОСОБА_6 , як відсутні і будь-які його звернення до військомату з цього приводу, а до того ж ці обставини і не є підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України.

Таким чином, рішення суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 04 травня 2022 року, якоювідмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове йогозвільнення від відбування покарання, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

_________________ ___________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3