Справа № 592/1148/22
Провадження № 1-в/592/109/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою, -

В С Т А Н О В И В :

31.01.2022 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, в якому він зазначив про те, що вироком Ямпільського районного суду м. Ямпіль від 12.03.2021 року він був засуджений за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ст. 128, ч. 1 ст. 296 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 місяці. На даний час він перебуває в державній установі Сумський слідчий ізолятор з 01.12.2020 року. За час перебування в місцях позбавлення волі він захворів на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, що передбачено Переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання: виразка шлунку, гіпертонія, погіршення зору. Він пройшов курс обов`язкового лікування й обстеження у стаціонарних умовах державної установи Сумський слідчий ізолятор , з урахуванням результатів медичного обстеження та проведеного лікування отримав заключний діагноз: виразка шлунку, гіпертонія. У період відбування покарання він характеризується позитивно, стягнень не має. Також вважає за необхідне та керуючись нормами права ст. ст. 537, 539 КПК України, просив суд винести окрему ухвалу про тимчасове його залишення в СІЗО № 25 м. Суми на час повноцінного розгляду його клопотання з його присутністю. З урахуванням всього вищевикладеного просив суд, керуючись ст. 84 КК України; ст. ст. 537, 539 КПК України: 1. Звільнити його від відбування як засудженого, який захворів в УВП на хворобу, зазначену у переліку захворювань, що є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання. 2. Користуючись нормами права ст. ст. 537, 539 КПК України, винести ухвалу про тимчасове його залишення в СІЗО № 25 м. Суми на час розгляду його клопотання з його присутністю. 3. В разі відмови повідомити його письмово (вхідний № 3415/22 від 31.01.2022 року) (а. п. 2) .

Судове засідання в режимі відеоконференції за участю засудженого ОСОБА_4 провести не виявилося за можливе з технічних причин.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 категорично заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання за хворобою, оскільки останній не довів наявність в нього будь-яких захворювань, зазначених в клопотанні, а також оскільки клопотання про звільнення від відбування покарання за хворобою було подано засудженим ОСОБА_4 до суду не за місцем відбування покарання.

Оголосивши клопотання, вислухавши пояснення та думку прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали судового провадження, враховуючи наявність судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 12.02.2021 року у справі № 590/110/21, провадження № 1-кп/590/117/21 ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст.186, ст.128, ч. 1 ст. 296 КК України, та йому було призначено покарання: - за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна; - за ч. 2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 місяці; - за ст. 128 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки; - за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один). На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, ОСОБА_4 було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 місяці без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково було приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19.05.2019 року у виді позбавлення волі на строк 1 місяць та за сукупністю вироків, ОСОБА_4 було визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 місяці без конфіскації майна. Було ухвалено зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбуття покарання 8 днів позбавлення волі, строк з 08.09.2020 року до 16.09.2020 року знаходження його в місцях позбавлення волі при вирішенні питання про звільнення його умовно-достроково. Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 було ухвалено рахувати з 01.12.2020 року, тобто з моменту його затримання, зарахувавши йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання попереднє ув`язнення. Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний ОСОБА_4 судом до 30.03.2021 року включно було ухвалено залишити без змін. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення судових товарознавчих та судової авто-товарознавчої експертиз на користь держави у загальному розмірі 3759 грн. 35 коп. . Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок вчинення кримінального правопорушення було ухвалено задовольнити частково. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. та моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. . Вирок набрав законної сили 17.06.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95484281) (а. п. 45-55) .

Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 22.03.2021 року у справі № 590/110/21, провадження № 1-кп/590/117/21 було виправлено описку у вироку Ямпільського районного суду Сумської області від 12.03.2021 року у справі № 590/110/21, виклавши шостий абзац резолютивної частини вироку у такій редакції: До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_4 залишити без змін обрану міру запобіжного заходу - тримання під вартою . Ухвала набрала законної сили 30.03.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95697725) (а. п. 56, 57) .

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 17.06.2022 року по справі № 590/110/22, провадження № 11-кп/816/247/22 вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 12.03.2021 року відносно ОСОБА_4 було залишено без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на цей вирок без задоволення. Ухвала набрала законної сили 17.06.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104808059, https://reyestr.court.gov.ua/Review/104866890) (а. п. 61-67) .

Згідно ч. 3 ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Із змісту ч. 1 ст. 74 КК України вбачається, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Звільнення від відбування покарання засудженого, який захворів на тяжку хворобу, передбачене ст. 84 КК України, відповідно до якої, особа, яка після вчинення злочину або постановления вироку чи під час відбування покарання захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, або захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, звільняється від покарання, або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд бере до уваги тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. До такої особи можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру відповідно до ст. ст. 92-95 КК України. У разі одужання зазначених осіб вони мають бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності або відсутні інші підстави для звільнення від покарання. Час, протягом якого до осіб застосовувалися примусові заходи медичного характеру, зараховується у строк покарання, а один день позбавлення волі дорівнює одному дню застосування примусових заходів медичного характеру. Перелік захворювань, які є підставою для представлення в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбуття покарання, затверджено Міністерством охорони здоров`я України 21.04.1992 року. Факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не спричиняє обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання, якщо ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань. Відповідно до Інструкції про порядок медичного обстеження засуджених, які страждають тяжкими хворобами, та представлення на них матеріалів у суди про звільнення від подальшого відбуття покарання медичне обстеження таких засуджених здійснюють спеціальні лікарські комісії, склад яких затверджують начальники управлінь Міністерства внутрішніх справ у Автономній Республіці Крим та областях. Огляд хворого та розгляд матеріалів медичного обстеження здійснюються комісією після його обов`язкового лікування і ретельного обстеження в умовах стаціонарних лікувальних установ. Матеріали щодо психічнохворих розглядаються за наявності акта психіатричного обстеження засудженого в стаціонарних умовах психіатричної лікарні, акт затверджується судово-психіатричною експертною комісією. Засуджені, стосовно яких службовою перевіркою встановлено, що їхня хвороба є результатом навмисного заподіяння собі ушкоджень під час відбування покарання, на звільнення від подальшого відбуття покарання через хворобу не представляються, за винятком випадків, коли під час заподіяння таких ушкоджень особа перебувала у стані гострого психічного розладу, що підтверджено лікарями-фахівцями. Законним приводом до розгляду питання про звільнення від відбуття покарання засудженого, який захворів на тяжку хронічну хворобу, є подання начальника виправно-трудової установи чи слідчого ізолятора, спецчастини яких обслуговують лікарні для засуджених. У разі погіршення стану здоров`я засудженого після відмови судом у його звільненні від подальшого відбуття покарання через хворобу повторно таке подання може бути надіслано до суду на підставі відповідного висновку комісії незалежно від часу винесення судом рішення про відмову.

Тобто, якщо особа після вчинення злочину або постановления вироку захворіла на іншу тяжку (не психічну) хворобу, яка перешкоджає відбуванню покарання, останнє стає недоцільним, антигуманним і, найголовніше, здатним завдати фізичних страждань засудженому. Водночас покарання не повинне мати на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності (ч. 3 ст. 50 КК України) . Зазначений підвид звільнення за хворобою має принципові відмінності від звільнення від відбування покарання за психічною хворобою, оскільки особа не втрачає можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. Через те, що основні засоби виправлення засуджених, визначені у ч. 3 ст. 6 КВК України, не можуть достатньою мірою застосовуватися до засуджених, які захворіли на тяжку хворобу, говорити про виправлення таких осіб практично неможливо. За таких обставин вважається, що особа неспроможна належним чином відбувати покарання, хоч вона і цілком здатна сприймати здійснюваний щодо неї виправний і каральний вплив, який становить зміст покарання. У деяких випадках хвора особа за станом здоров`я втрачає суспільну небезпечність та позбавляється реальної можливості знову вчинювати злочини, тобто мова йде про вже реалізовану мету покарання, щонайменше, у частині спеціальної превенцїї. Вирішення питання про звільнення від покарання або його відбування за тяжкою хворобою є правом, а не обов`язком суду (ч. 2 ст. 84 КК України) . Факт іншої тяжкої хвороби (навіть якщо вона перешкоджає відбуванню покарання) сам по собі не тягне за собою обов`язкового звільнення від покарання (його відбування) . При прийнятті відповідного рішення суд має враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи, які б у сукупності давали можливість у кожному конкретному випадку встановити баланс між необхідністю гуманного ставлення до тяжко хворого і недопущенням з його боку подальшої злочинної поведінки після звільнення. Для з`ясування того, чи вчинюватиме особа в разі її звільнення нові злочини, та для розв`язання інших суміжних питань має забезпечуватись індивідуальний підхід до кожної особи. Зокрема, потребує уваги її поведінка під час відбування покарання, ставлення до праці, причини виникнення хвороби, ступінь впливу хвороби на процес реалізації мети покарання, причини, які призвели до виникнення та розвитку хвороби, ухилення від лікування, тривалість відбутого покарання, можливість здійснювати лікування засудженого за умов відбування покарання тощо. Рішення суду про застосування ч. 2 ст. 84 КК України або про відмову від її застосування підлягає належному обґрунтуванню з чітким визначенням мотивів, які зумовили його ухвалення. Не будь-яка тяжка хвороба дає підстави для звільнення від покарання або його відбування. Суд установлює тяжкість хвороби з урахуванням медичних показників і на підставі зазначеного вище Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з яким такими захворюваннями визнаються: туберкульоз, інфекція вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ/СНІД) , лепра, новоутворення, хвороби ендокринної системи, хвороби нервової системи та органів чуття. При ухваленні рішення про звільнення від покарання (його відбування) у зв`язку з тяжкою хворобою суд обов`язково має враховувати специфіку певного виду покарання, яке відбувається засудженим, ураховувати його сутнісні особливості, зокрема характер застосовуваного карального впливу. Для одного виду покарання (наприклад, виправні роботи) захворювання за своїми наслідками і тяжкістю перешкоджатиме його відбуванню, а для іншого (наприклад, позбавлення волі на певний строк) ні. Захворювання, що утворює підставу для застосування ч. 2 ст. 84 КК України, може бути встановлене в особи як на момент розгляду справи в суді (звільнення від покарання) , так і після постановления вироку (звільнення від відбування покарання) .

Із змісту п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК України вбачається, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання за хворобою.

Із змісту п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України вбачається, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. п. 2-4, 6, 7 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Із змісту ст. 152 КВК України вбачається, що підставами звільнення від відбування покарання є, зокрема, хвороба.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 154 КВК України подання про звільнення від відбування покарання внаслідок психічної хвороби надсилається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Разом з поданням до суду надсилаються висновок спеціальної психіатричної експертної комісії й особова справа засудженого. Подання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби подається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з поданням до суду надсилаються висновок лікарської комісії й особова справа засудженого. У клопотанні вказуються дані, які характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

Аналізуючи встановлені обставини справи, приведені норми законів, які регулюють вказані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Отже, оскільки засуджений ОСОБА_4 не відбував та не відбуває призначене йому вироком суду покарання у виді позбавлення волі в установі виконання покарань, оскільки начальник установи виконання покарання не надсилав до суду подання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання разом з висновком лікарської комісії та особовою справою засудженого, оскільки клопотання про звільнення від відбування покарання за хворобою було подано засудженим ОСОБА_4 до суду не за місцем відбування покарання, тобто всупереч вищенаведеним вимогам законодавства про порядок розгляду питання про звільнення засудженого від відбування покарання, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання за хворобою слід відмовити. Крім того, засудженій ОСОБА_4 слід роз`яснити її право на звернення із зазначеним клопотанням до місцевого суду за місцем відбування покарання (виконання вироку) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369-372, 375, 376, 537, 539 КПК України; ст. 74, 84 КК України; ст. ст. 152, 154 КВК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання за хворобою відмовити.

Роз`яснити засудженій ОСОБА_4 його право на звернення із зазначеним клопотанням до місцевого суду за місцем відбування покарання (виконання вироку) .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив судове рішення (ухвалу) .

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1