ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2319/21 Номер провадження 11-кп/814/269/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 24.11.2011 вироком Гадяцького районного суду Полтавської області за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного майна,

відмовлено у задоволенні спільного подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» та спостережної комісії Подільської районної ради м. Полтави про умовно-дострокове звільнення.

Приймаючи вказане рішення, суд врахував обставини, які свідчать про відсутність об`єктивного виправлення засудженого та відомостей про його особу, ставлення до вчиненого злочину, праці та додержання вимог режиму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення.
Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки суд поверхнево дослідив обставини справи.
Так засуджений звертає увагу, що відповідно до подання та характеристики за останні 7 років відбування покарання своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, зразковим дотриманням вимог режиму, відсутністю порушень дисципліни, товариським ставленням до інших засуджених, довів своє виправлення.
Крім того судом не враховано, що він має сина, який є стимулом життя і його виправлення, та який його чекає і потребує батьківського піклування та турботи.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції засуджений та його захисник підтримали подану в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Прокурор заперечив проти доводів скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Мотиви суду.
Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог вказаного закону та дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Застосування умовно-дострокового звільнення вимагає обов`язкової наявності двох підстав: матеріальної (ч. 2 ст. 81 КК України) та формальної (ч. 3 ст. 81 КК України). Єдність цих підстав є основою, за наявності якої суд отримує можливість ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого.

Судом встановлено наявність формальних підстав для звільнення ОСОБА_7 , що полягає у вимозі до засудженого відбути певну частину покарання відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України.

Висновки суду першої інстанції про відсутність матеріальних підстав для звільнення ОСОБА_7 є правильними з огляду на таке.

Показниками, за якими суд може констатувати, що людина виправилася, є чітко визначені у ч. 2 ст. 81 КК України критерії: сумлінна поведінка засудженого та його сумлінне ставлення до праці.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

З характеристики від 16.08.2021 вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 28.02.2011. За час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 28.12.2011 відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)». За час відбування покарання за допущене порушення установленого порядку відбування покарання 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, але внаслідок проведеної з ним виховної роботи змінив свою поведінку на кращу, стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку. На даний час характеризується добре, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що заохочувався адміністрацією установи 23 рази.

Крім того, працевлаштований в бригаді по пошиву одягу. Поставлені завдання виконує своєчасно та якісно, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Відвідує виховні заходи, які проводяться в установі, проявляє ініціативу. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.

Згідно з довідкою про заохочення/стягнення засудженого, ОСОБА_7 має 23 заохочення (15.03.2014, 15.06.2014, 09.02.2016, 10.05.2016, 09.09.2016, 15.12.2016, 15.03.2017, 10.07.2017, 16.10.2017, 15.01.2018, 16.04.2018, 16.07.2018, 16.10.2018, 15.01.2019, 17.04.2019, 16.07.2019, 15.10.2019, 14.02.2020, 15.05.2020, 18.08.2020, 16.11.2020, 15.02.2021, 17.05.2021), а також 4 стягнення (15.07.2012, 19.07.2012, 08.09.2012, 29.12.2012).

Окрім цього, як слідує з особової справи засудженого, ОСОБА_7 також отримано 3 заохочення від 16.08.2021, 15.11.2021, 15.02.2022 за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Таким чином вбачається, що поведінка засудженого не є сумлінною протягом всього строку відбування покарання та є нестабільною, оскільки ОСОБА_7 в період з 2011 по 2014 рік заохочень не мав, до вересня 2015 року не працював, протягом 2012 року неодноразово допускав порушення порядку відбування покарання за що на нього було накладено 4 стягнення.

Однак слід констатувати, що в подальшому поведінка засудженого ОСОБА_7 змінилася на краще, він працевлаштований та зайнятий суспільно-корисною працею, що свідчить про позитивні зміни та прагнення останнього до виправлення та ресоціалізації у суспільстві, бажає повернутися до сина.

Поміж тим, на даний час колегія суддів не може переконливо стверджувати про досягнення засудженим ОСОБА_7 такого ступеня виправлення, який би дозволяв застосувати до нього умовно-дострокове звільнення та беззаперечно свідчив про доведення засудженим сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

З огляду на викладене, рішення про застосування положень ст. 81 КК України щодо ОСОБА_7 є передчасним, а тому ухвала районного суду є законною та вмотивованою і апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4