Провадження №11-кп/824/2023/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з ухвалою суду першої інстанції, до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання за вироком Баришівського районного суду Київської області від 05 травня 2016 року у виді позбавлення волі в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)» Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі посилаючись на те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.

Своє рішення суд мотивував тим, що оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, в тому числі і той факт, що засуджений раніше неодноразово судимий, до останнього судом вже тричі застосовувалось умовно-дострокове звільнення, однак він продовжив вчиняти злочини, вважає, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього ст. 81 КК України та звільнити умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 зазначає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, винесена з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та з грубим порушенням норм КПК України.

Зазначає, що він має сім заохочень, а посилання місцевого суду на те, що він не став на шлях виправлення, на час розгляду даної справи, явно не мають юридичної сили.
Крім того, посилання суду першої інстанції про те, що він має 2-х неповнолітніх дітей, та має намір працевлаштуватися, теж не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки він має 4-х неповнолітніх дітей, та вже має місце працевлаштування.
Також звертає увагу, що судом першої інстанції не зазначено даних про його здоровя, а саме, що він має дуже складну травму руки та потребує найближчим часом проведення операції, яку не можливо провести у місцях позбавлення волі. Стверджує, що суд першої інстанції зазначив не повні дані про нього.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення засудженого ОСОБА_7 , надані в режимі відеоконференції, який підтвердив подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін,
перевіривши ухвалу суду, матеріали справи і доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У ч. 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Пунктом 2 частини 3 статті 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

ОСОБА_7 засуджений вироком Баришівського районного суду Київської області від 05 травня 2016 року за ч. 2 ст. 152, ст. 71 КК України, та йому призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Враховуючи санкцію ч. 2 ст. 152 КК України в редакції, чинній на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, воно віднесено до тяжкого злочину, тобто, для звернення з клопотанням про умовно дострокове звільнення, засуджений мав відбути 2/3 призначеного йому покарання.

Початком відбування строку покарання для засудженого є 01 листопада 2015 року, кінцем строку 28 квітня 2023 року.

Клопотання ОСОБА_7 , адресоване Білоцерківському міськрайонному суду Київської області, датоване 11 жовтням 2021 року.

Тобто, на момент звернення до суду ОСОБА_7 відбув 2/3 призначеного йому покарання.

Однак, вказана обставина, яка полягає у відбутті певного терміну призначеного особі покарання, не є єдиною і важливою умовою для можливості застосування щодо засудженого інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Зокрема, згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Так, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину та інші обставини.

Частиною 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» полковником внутрішньої служби ОСОБА_8 від 29 жовтня 2021 року, засуджений ОСОБА_7 міру покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 01 листопада 2015 року. Утримуючись у ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 05 листопада 2015 року, характеризувався посередньо, порушень вимог режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 15 липня 2016 року засуджений відбував покарання в ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)». За період відбування покарання характеризувався негативно. За допущення порушень вимог режиму відбування покарання сім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, включно три рази з поміщенням до ДІЗО. Порушення виражались у зберіганні заборонених предметів та у неодноразовому затриманні у стані алкогольного сп`яніння. На час складання характеристики стягнення погашені та зняті у встановленому законом порядку. Залучався до праці, та за підсумками робіт та належної поведінки три рази заохочувався правами начальника установи.

В державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)» відбуває покарання з 23 вересня 2020 року. за час відбування покарання характеризується посередньо. Не в повній мірі дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання. За порушення режиму відбування покарання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Порушення виражалось у порушенні форми одягу. На час складання характеристики стягнення було погашене. За підсумками роботи та належної поведінки два рази заохочувався правами начальника установи.

На підприємстві установи працевлаштований до цеху пошиву мішків швачкою (Наказ № 28 ПРВР від 07 жовтня 2020 року). До праці ставиться задовільно, проявляє активність у виконанні норм виробітку.

Засуджений не приділяє уваги дбайливому ставленню до майна установи і предметів, якими користується у побуті.

Не дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи. Інколи грубить, веде себе зухвало та може проявити неповагу.

Не завжди утримує в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку. Не слідкує за охайністю свого зовнішнього вигляду.

Виконує роботи із самообслуговування та благоустрою в установі, інколи проявляє старанність у їх виконанні.

Відповідно до ст. 123 КВК України, не приймає участі у організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених.

Згідно із ст. 126 КВК України має середньо-спеціальну освіту та закінчив «Бучанський навчальний центр № 85» за спеціальністю електромонтажник 2 розряду.

Відповідно до ст. 127 КВК України, участі у роботі самодіяльних організацій не приймає та приймати не бажає.

Вину у скоєному злочині не визнав.

Крім того, 28 грудня 2017 року, відповідно до протоколу № 50, згідно рішення комісії установи виконання покарання, засудженому було відмовлено у розгляді питання про переведення його з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації за ст. 101 КВК України; 08 травня 2019 року, відповідно до протоколу № 14, згідно рішення комісії установи виконання покарання, засудженому відмовлено у застосуванні заміни покарання більш м`яким, за ст. 82 КК України; 29 січня 2020 року, відповідно до протоколу № 3, згідно рішення комісії установи виконання покарання, було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення за ст. 81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

Відповідно до довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_7 , вім має

заохочення: 30 червня 2017 року, за підсумками роботи та сумлінну поведінку ЗРНС від 23 січня 2017 року; 09 квітня 2020 року за підсумками роботи та сумлінну поведінку ЗРНС від 13 червня 2019 року; 08 липня 2020 року за підсумками роботи та сумлінну поведінку подяка начальника установи; 16 квітня 2021 року за підсумками роботи та сумлінну поведінку ЗРНС від 17 вересня 2020 року; 25 жовтня 2021 року за підсумками роботи та сумлінну поведінку подяка;

стягнення: 23 січня 2017 року затримання з явними ознаками алкогольного сп`яніння ДІЗО 15 діб (знято від 30 червня 2017 року); 07 листопада 2017 року вилучення мобільний телефон ДІЗО 14 діб; 07 червня 2018 року вилучення мобільний телефон сувора догана; 13 червня 2019 року вилучено саморобний електрокип`ятильник догана (знято від 09 квітня 2020 року); 08 серпня 2019 року затримання з явними ознаками алкогольного сп`яніння ДІЗО 3 доби; 02 грудня 2019 року вилучення мобільний телефон сувора догана; 17 вересня 2020 року вилучення мобільний телефон догана; 28 жовтня 2020 року порушення форми одягу попередження.
Також колегія суддів хоче звернути увагу на ту обставину, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, зокрема, 19 квітня 1994 року вироком Володарського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі; 27 липня 1994 року вироком Таращанського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 42, ст. 43 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 13 квітня 2001 року по відбуттю покарання; 29 червня 2001 року вироком Володарського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 140 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 21 грудня 2004 року умовно-достроково; 15 березня 2007 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 152 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20 січня 2010 року умовно-достроково; 23 листопада 2010 року вироком Баришівського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку; 21 жовтня 2015 року вироком Баришівського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.
Таким чином, ОСОБА_7 має стійку неправомірну поведінку.

На підставі наведеного, враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а також те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, колегія судів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення є обґрунтованим, вмотивованим та таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції правильно надав оцінку всім обставинам у справі, проаналізував наявні в матеріалах справи докази, а саме щодо недоведеності засудженим сумлінної поведінки протягом всього часу відбування покарання та ставлення до праці, так як під час відбування покарання в період протягом 2015 2021 року останній характеризується посередньою, протягом строку відбування покарання мав нестабільну поведінку, яка не може свідчити, що він став на шлях виправлення, та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України.
Крім того, ОСОБА_7 неодноразово судимий і до нього застосовували заохочувальні інститути кримінального права, а саме умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та звільнення від покарання з випробуванням, однак, він не зробив для себе належних висновків та продовжував здійснювати протиправні діяння.
Таким чином, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином врахував дані про особу засудженого, який неодноразово судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі, вже звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, але знову вчинив тяжкий умисний злочин.

Твердження засудженого про те, що судом першої інстанції належним чином не враховані дані про особу засудженого, є безпідставними, оскільки при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення суд належним чином проаналізував у своєму рішенні дані про особу засудженого, зокрема, надав оцінку наявних у нього заохочень та оцінив їх у сукупності з іншими обставинами справи.
Апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що самі по собі заохочення, які наявні у ОСОБА_7 , не можуть свідчити про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Зокрема, двоє із семи заохочень стосувалися зняття попередньо застосованих до засудженого стягнень, тобто були спрямовані на нейтралізацію раніше здійснених ним порушень умов відбування покарання.
Колегія суддів погоджується з посиланнями засудженого, що судом першої інстанції було неправильно зазначену обставину щодо його працевлаштування, однак, вказане не вплинуло на правомірність прийнятого рішення.
Що стосується вказівки ОСОБА_7 на те, що насправді він має чотирьох а не двох неповнолітніх дітей та потребує операції на руці, то апелянтом не було надано жодних доказів, які б це підтверджували. Крім того, ОСОБА_7 не позбавлений, гарантованої йому чинним законодавством, можливості звернення за медичною допомогою в державній установі, де він відбуває покарання.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 станом на час прийняття рішення судом першої інстанції не довів своє виправлення.
За таких обставин ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, а тому вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4