Справа № 588/127/22
провадження №1-кп/588/49/22
У Х В А Л А

20.09.2022 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт у кримінальному провадженні відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, уродженця с.Семереньки Охтирського району Сумської області, який не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України,

У С Т А Н О В И В:
На розгляді Тростянецького районного суду Сумської області перебуває указане кримінальне провадження.
Прокурор ОСОБА_7 19.09.2022 року подав клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою строком на два місяці без визначення застави, яке мотивував тим, що вина ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні підтверджується поданими до суду доказами та показаннями свідків. На думку прокурора ОСОБА_7 не зменшились і не зникли ризики ухилення обвинуваченого від суду, впливу на свідків та потерпілого, які ще не допитані, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, приховання чи знищення доказів причетності до вчинення злочину, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти указаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. В обґрунтування наявності таких ризиків прокурор посилався на те, що ОСОБА_4 загрожує покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, він не має стійких соціальних зв`язків, не працює, є іноземцем, військовим пенсіонером, йому відомі методи здійснення досудового розслідування, проживає в одному населеному пунктів зі свідками, які ще не допитані. Під час прибуття працівників поліції та екстреної медичної допомоги обвинувачений приховав ніж, за допомогою якого було вчинене кримінальне правопорушення та виніс всі свої речі з домоволодіння.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою підтримав, просив задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що не має наміру переховуватись від суду, через погіршення стану здоров`я не зможе цього зробити. ОСОБА_4 вказав, що має камені в нирках, потребує оперативного втручання, лікування в умовах слідчого ізолятора не дає результатів.
Захисник ОСОБА_5 заперечив проти клопотання прокурора, вважав його доводи необґрунтованими, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , у тому числі через стан здоров`я, який ускладнює пересування ОСОБА_4 та вимагає оперативного втручання. Захисник ОСОБА_5 вважав, що прокурором не доведено зазначених у клопотанні ризиків, які є припущеннями, формально цитуються з КПК. У ОСОБА_4 не було і немає умислу переховуватись, у нього було достатньо часу залишити місце події, але він самостійно зателефонував співмешканці з приводу його побиття і чекав її приїзду. Обвинувачений не може впливати на потерпілого, який допитаний, а місцезнаходження свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 невідомо, сторона обвинувачення тривалий час не може установити їх місцезнаходження. Оскільки всі докази у кримінальному провадженні вже зібрані, досліджені судом, то ризик приховання чи знищення обвинуваченим доказів також прокурором не доведено. Жодним чином не конкретизовано у клопотанні прокурора яким іншим чином обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, а наявність іноземного громадянства, вищої освіти та військової спеціальності на думку захисника не є обставинами, які підтверджують ризики, на які вказує прокурор.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дійшов таких висновків.
За приписами частин 1 та 2 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 21.07.2022 року було продовжено строк тримання ОСОБА_4 під вартою до 21.09.2022 року.
На цей час вже досліджено письмові докази сторони обвинувачення, допитана частина свідків сторони обвинувачення, не допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_4 .
Враховуючи неможливість до спливу указаного строку тримання обвинуваченого під вартою закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення, суд, керуючись зазначеним нормами процесуального права, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження ОСОБА_4 указаного строку за заявленими стороною обвинувачення та стороною захисту клопотаннями.
Суд враховує відповідно до вимог статті 178 КПК України, що досліджені під час судового розгляду кримінального провадження письмові докази, показання свідків, дають підстави для висновку про те, що причетність ОСОБА_4 до інкримінованого злочину є вірогідною та достатньою для застосування обмежувальних заходів.
Вирішуючи питання про подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою суд враховує наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.
В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати всі ризики, які передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні умисного тяжкого злочину і у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років.
Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії», № 33977/96, рішення ЄСПЛ від 26.07.2001).
Матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 та його репутацію свідчать про те, що він раніше не судимий, досяг пенсійного віку, є особою 65 років, є громадянином російської федерації, має зареєстроване місце проживання у місті Павловський Посад Московської області, на території України має посвідку на постійне місце проживання.
Відповідно до довідки сільського голови Боромлянської сільської ради від 06.12.2021 року № 2059 ОСОБА_4 фактично проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 , неодружений, офіційно не працює на умовах трудового договору, неповнолітніх дітей на утриманні не має, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків (том 1 а.с.29-43).
З огляду на указані обставини, які характеризують обвинуваченого, на тяжкість майбутнього покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого діяння, яке потягло смерть людини, ризик переховування ОСОБА_4 на переконання суду не зменшився та є актуальним на цей час.
Суд у контексті цього ризику ураховує і той факт, що в Україні у зв`язку з військовою агресією з боку рф оголошено воєнний стан, частина території країни окупована і не контролюється урядом, а на ОСОБА_4 з огляду на його громадянство та вік не поширюється заборона виїзду за межі державного кордону України.
Оцінюючи ризик впливу на свідків та потерпілого суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).
За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень та дослідження їх судом.
Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на свідків та потерпілих з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.
Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_4 не зможе впливати на свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через їх неодноразову неявку в засідання на виклик суду та відсутність даних про їх місце знаходження, не спростовують наявність указаного ризику до допиту цих осіб судом. До свідка ОСОБА_8 , який проживає у с.Боромля судом застосовано привід, а з метою перевірки факту виїзду свідка ОСОБА_9 за межі України судом спрямовано відповідний запит до Державної прикордонної служби України.
Посилання захисника та обвинуваченого на відсутність намірів останнього переховуватись від суду та ухилятись від органів досудового розслідування та впливати на свідків та потерпілого суд не бере до уваги через те, що такі ризики були нівельовані затриманням ОСОБА_4 одразу після події, яка стала підставою для початку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.
Отже, прокурором доведено те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України не втратили свою актуальність на даній стадії судового розгляду.
При цьому суд погоджується з доводами захисника ОСОБА_5 про те, що ризик знищення, приховування обвинуваченим доказів чи перешкоджання ним іншим чином провадженню з огляду на стадію кримінального провадження вже не існує, оскільки стадія збирання доказів стороною обвинувачення вже завершена, всі слідчі та процесуальні дії, експертні дослідження проведені, речові докази вилучені та надані суду для дослідження.
Ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, який у клопотанні прокурора мотивовано відсутністю у обвинуваченого доходів, роботи та обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, суд вважає не доведеним, а указані твердження прокурора самі по собі не можуть вказувати на схильність обвинуваченого до девіантної поведінки та отримання доходів незаконним способом.
Розглядаючи можливість застосування альтернативного більш м`якого запобіжного заходу та вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, суд виходить з таких мотивів.
Домашній арешт згідно із статтею 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Запобіжний захід відповідно до частини 2 статті 131 КПК України є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до частини 5 статті 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні надати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Обвинувачений та його захисник просили суд застосувати цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , проте відповідно до довідки голови Боромлянської сільської ради від 06.12.2021 № 2059 ОСОБА_4 фактично проживає по АДРЕСА_1 . Належних доказів згоди власника житла на проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 з підтвердженням періоду проживання та унеможливлення припинення його права перебування в указаному житлі на період застосування домашнього арешту стороною захисту не надано.
Під час допиту свідка ОСОБА_11 судом установлено, що вона проживала з ОСОБА_4 декілька років в її домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_2 , проте за два тижні до події кримінального правопорушення, яке ставиться у вину обвинуваченому, вони з ним посварились і припинили спільно проживати в указаному житлі, а ОСОБА_4 проживав у будинку ОСОБА_12 .
Отже, стороною захисту не доведено наявність у ОСОБА_4 житла, в якому він може перебувати під цілодобовим домашнім арештом та близьких осіб, які можуть його забезпечувати засобами до існування в умовах заборони залишати житло постійно.
Посилання обвинуваченого на погіршення стану його здоров`я, наявність захворювань та потреба у медичному обслуговуванні, яке не може бути забезпечене у місці попереднього ув`язнення, не підтверджені належними доказами (медичною довідкою про стан здоров`я або висновком медичного обстеження, консультації та дані щодо проведеного лікування).
Відповідно до статті 11 Закону України "Про попереднє ув`язнення", медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Питання надання медичної допомоги особам, узятим під варту, регулюється наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 №239/5/104. Відповідно до Порядку, затвердженого указаним наказом консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) здійснюється в медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.
Отже, беручи до уваги встановлені ризики, та не доведення стороною захисту обставин в обґрунтування підстав зміни запобіжного заходу, суд дійшов висновку, що подальше тримання обвинуваченого під вартою на даній стадії судового розгляду є виправданим.
За таких обставин, клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою підлягає задоволенню на строк 60 днів.
Ураховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопрушення, що спричинило загибель людини, з огляду на вимоги частини 2 статті 183 КПК України розмір застави судом не визначається.
За таких обставин, керуючись положеннями статей 183, 194, 197, 331, 372 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 18 листопада 2022 року включно без визначення застави.
Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - залишити без задоволення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу надіслати обвинуваченому та Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали суду складений і оголошений 21.09.2022 року.

Суддя ОСОБА_1