ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 678/51/16-к

Провадження № 11-кп/4820/91/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000267 від 10.06.2016 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Деражнянського районного суду від 23 червня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Деражнянського районного суду від 23 червня 2021 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Козачки, Летичівського району, Хмельницької області, українку, громадянку України, жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Ухвалено, що строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речовий доказ згідно постанови слідчого (сапу ОСОБА_9 ) конфісковано в дохід держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_9 залишений без розгляду.

За вироком суду, 10.06.2016, близько 08 години, ОСОБА_9 , перебуваючи на належній ОСОБА_11 присадибній земельній ділянці господарства АДРЕСА_1 та з якою вона перебуває у неприязних відносинах упродовж тривалого часу, почала сапою зрубувати посаджені сільськогосподарські культури. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_11 наблизилась до неї та під час того, як вона хотіла вихватити у ОСОБА_9 з рук сапу, остання, розвернувшись обличчям до потерпілої, зненацька, умисно нанесла їй один удар робочою частиною сапи в ліву бокову ділянку шиї, чим спричинила ОСОБА_11 тілесне ушкодження у вигляді рани шкіри бокової поверхні шиї зліва, що за своїм характером відповідно до висновку судово-медичної експертизи №92 від 10.06.2016, відноситься до тілесних ушкоджень ЛЕГКОГО ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 просить скасувати вирок Деражнянського районного суду від 23.06.2021 щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину.
При цьому вказує про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Стороною захисту було заявлено клопотання про призначення повтороної судово-медичної експертизи, проте суд не мотивував відмову у задоволенні такого клопотання. Таким чином, заявлене клопотання має бути розглянуте та вирішене апеляційним судом.
Судом безпідставно відмовлено й у задоволенні клопотання про допит у якості свідка очевидця події.
Суд у вироку посилається на покази обвинуваченої ОСОБА_9 , при цьому показання обвинуваченої у вироку зазначені не точно.
Суд не дав належної оцінки показам обвинуваченої ОСОБА_9 наданим під час проведення слідчого експерименту з обвинуваченою та протоколу вказаної слідчої дії. Так обвинувачена показала, що вона покинула присадибну ділянку потерпілої. Проте потерпіла наздогнала обвинувачену, тримаючи свою сапу в руках та намагалася нею нанести удар ОСОБА_9 . Обвинувачена вихопила із рук потерпілої сапу та відкинула її убік. В свою чергу потерпіла схопила руками за сапу ОСОБА_9 та стала утримувати її, намагаючись вихопити її з рук обвинуваченої. При цьому утримувала її металевою частиною неподалік своєї шиї. Спроби вихопити сапу із рук потерпілої у обвинуваченої не вдавалися. Вона стала викручувати держак і металевою частиною випадково травмувала потерпілу.
Потерпіла ОСОБА_11 дала суду суперечливі показання стосовно обставин викладених в обвинувальному акті.
Суд у вироку як на доказ вини ОСОБА_9 посилається на висновки експерта №92 та №93 від 10.06.2016, проте висновки експертиз лише підтверджують факт наявності у потерпілої тілесного ушкодження і не доводять факту отримання їх саме таким механізмом на який вказує потерпіла.
Покази свідків, на які суд у вироку посилається як на доказ вини обвинуваченої, не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 25.07.2016 були присутніми як поняті під час проведення слідчого експерименту із потерпілою ОСОБА_11 , а після того були допитанні як свідки, знаючи про обставини події зі слів потерпілої.
Зміст протоколу слідчого експерименту носить характер протоколу допиту потерпілої на місці і не відповідає вимогам проведення такої слідчої дії як слідчий експеримент.
Вирішуючи питання про речовий доказ, суд порушив вимоги ст.100 КПК України. Так відповідно до положень ст.ст.160-166, 170-173 КПК України рішення про тимчасовий доступ до речей та арешт майна не приймалося. Огляд не проводився, постанова про визнання предмета речовим доказом не приймалася. А отже предмет, як речовий доказ судом не досліджувався.
Наведені у вироку докази не доводять вину обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.
Суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, зазначивши у вироку, що вина ОСОБА_9 підтверджується висновком судово медичної експертизи №93 від 10.06.2016, оскільки обвинувальний акт посилання за зазначений висновок експертизи не містить.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання суд не досліджував висновок органу пробації, а також можливість та необхідність звільнення обвинуваченої від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Крім того, відповідно до положень ст.12 КК України, судом визначено діяння ОСОБА_9 як злочин, а не кримінальний проступок.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 на підтримку доводів поданої захисником апеляційної скарги, думку прокурора, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненому кримінальному правопорушенні при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та показала, що 10.06.2016 вона лише чинила опір потерпілій ОСОБА_11 , яка намагалася насильно забрати з рук ОСОБА_9 належну їй сапу з метою припинення вирубування останньою сільгоспкультур потерпілої на її городі, тому завдала тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не маючи на це умислу.

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 10.06.2016 при вказаних в обвинувальному акті обставинах, вона, під час припинення незаконних дій ОСОБА_9 по вирубуванню насаджень на належному потерпілій городі, отримала від останньої умисний удар сапою в область шиї, внаслідок чого їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді рани шкіри бокової поверхні зліва, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції дали показання аналогічні показанням потерпілої ОСОБА_11 щодо умисного нанесення обвинуваченою ОСОБА_9 удару сапою в шию потерпілої.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_9 вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, об`єктивно вина обвинуваченої підтверджується:

- висновками експерта № 92 та № 93 від 10.06.2016 року, згідно яких в потерпілої ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани шкіри бокової поверхні зліва, що могла утворитися від одноразової ріжучої дії гострого краю якогось твердого плаского травмуючого предмету, за строком давності відповідають декільком першим годинам утворення до моменту проведення СМЕ та за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

-протоколами проведення слідчих експериментів від 30.08.2016 року з участю ОСОБА_9 , від 25.07.2016 року з участю потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_15 з відповідними фото таблицями, з яких вбачається умисне нанесення обвинуваченою удару сапою в область шиї потерпілої.

Суд першої інстанції дав належну оцінку усім доказам у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України, які виразилися в умисному нанесені легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є вірною.

Враховуючи викладене необгрунтованими є доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 про те, що суд прийшов до помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 про те, що стороною захисту було заявлено клопотання про призначення повтороної судово-медичної експертизи, проте суд не мотивував відмову у задоволенні такого клопотання.
Під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_10 заявили клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи.
Ухвалою Деражнянсчького районного суду від 27 травня 2021 року у задоволенні клопотання відмовлено, у зв`язку з тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження було проведено дві судово-медичних експертизи (первісна та додаткова), висновки яких викладені у актах №92 та 93 від 10.06.2016. У висновках експерта надані чіткі, конкретні та вичерпні відповіді на поставлені питання щодо механізму та локалізації тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_11 .
Отже відмова у призначенні додаткової судово-медичної експертизи судом обґрунтована.
Не заслуговують на увагу твердження захисника обвинуваченої про те, що суд у вироку як на доказ вини ОСОБА_9 посилається на висновки експерта №92 та №93 від 10.06.2016, проте висновки експертиз лише підтверджують факт наявності у потерпілої тілесного ушкодження і не доводять факту отримання їх саме таким механізмом на який вказує потерпіла.
Висноки експерта №92, № 93 від 10.06.2021 року відповідать вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України, є доказами у кримінальному проваджені.

У висновках експерта встановлений спосіб, механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої, локалізація тілесних ушкоджень та ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, що є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Не впливають на законність вироку суду посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не вдав належної оцінки показам потерпілої та, що покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки зазначені свідки 25.07.2016 були присутніми як поняті під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_11 , а після того були допитанні як свідки.
Покази потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами, які доводять вину ОСОБА_9 у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Покази потерпілих та свідків є допустимими, належними та достовірними доказами, отриманими у порядку, встановленому КПК України, зокрема, з дотриманням вимог ст.ст. 352, 353, 354 КПК України щодо допиту свідка та потерпілого в судовому засіданні.

Крім того КПК України не містить заборони суду допитувати у якості свідків осіб, які були понятими під час проведення слідчого експерименту.

Суд першої інстанції дав належну оцінку показам потерпілої та свідків відповідно до положень ст.94 КПК України.

Підстав сумніватися у достовірності показів вказаних осіб колегія суддів не вбачає.

Судом першої інстанції надана належна оцінка показам обвинуваченої ОСОБА_9 , протоколам проведення слідчих експериментів від 30.08.2016 року з участю ОСОБА_9 , від 25.07.2016 року з участю потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_15 з відповідними фото таблицями, якими підтверджується умисне нанесення обвинуваченою удару сапою в область шиї потерпілої.

Слідчі експерименти проведені з дотриманням положень КПК України, а протоколи слідчих експериментів є належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Невизнання обвинуваченої ОСОБА_9 вини у вчиненому кримінальному правопорушенні колегія суддів розцінює, як намагання уникнути відповідальності за вчинене.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 судом першої інстанці розглянуте відповідно до положень ст.337 КПК Укаїни в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а тому необґрунтованими є посилання в апеляційній скарз на те, що суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної, обставини, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Також суд взяв до уваги, що обвинувачена ОСОБА_9 раніше не судима, інвалідом не є, стан її фізичного здоров?я нормальний, на «Д» обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується незадовільно, іноді створює конфліктні ситуації із сусідами, односельчанами, не вміє йти на компроміси, не старається згладжувати проблемні ситуації, які ж сама і створює. За час проживання в с. Варенка іноді порушувала правила добросусідства і тому до неї неодноразово буди виїзди дільничного інспектора. Трудолюбива, хороша господиня; депутатом місцевих сільських та селищних рад не є, працює не офіційно.

Тому суд прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої буде покарання у виді штрафу в межах санкції статті.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_9 підлягає звільненню від відбуття покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі (п.2 ч.1 ст.49 КК України).

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, яке відповідно до ч.2 ст.12 КК України є кримінальним проступком, вчинене обвинуваченою ОСОБА_9 10 червня 2016 року.

Таким чином, з дня вчинення обвинуваченою ОСОБА_9 кримінального проступку вже минуло три роки, тому ОСОБА_9 слід звільнити від відбуття покарання за вчинений нею кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України на підставі ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої про те, що вирішуючи питання про речовий доказ, суд порушив вимоги ст.100 КПК України.
Згідно ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, рішення щодо речових доказів.
Суд першої інстанції в резолютивній частині вирішив питання щодо речового доказу, а саме ухвалив, що речовий доказ згідно постанови слідчого (сапу ОСОБА_9 ) конфіскувати в дохід держави.

При цьому суд не звернув уваги на те, що зазначена у вироку сапа ОСОБА_9 речовим доказом у кримінальному провадженні не визнавалася.

Тому вирок Деражнянського районного суду від 23 червня 2021 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення питання щодо речового доказу сапи ОСОБА_9 , слід скасувати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Деражнянського районного суду від 23 червня 2021 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення питання щодо речового доказу сапи ОСОБА_9 , скасувати.

В решті вирок суду залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбуття покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: