Справа № 274/4240/22
Провадження № 1-кс/0274/1018/22
"23" серпня 2022 р. м. Бердичів
Слідча суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , дізнавача ОСОБА_3 , власника майна - ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и л а:
Обставини, на які посилається особа, яка подала клопотання
У подальшому ОСОБА_4 з`явився до території насаджень у с. Маркуші, Бердичівського району, Житомирської області та у період з 02 по 18 серпня 2022 року неодноразово з його виграного лота, а саме територій і насаджень, які він викупив здійснюється зривання ягід і вивезення, для реалізації у подальшому. У зв`язку з цим ОСОБА_4 неодноразово за вищевказаний період звертається на гарячу лінію «102» з приводу даного факту.
19.08.2022 було проведено огляд місця події на території ТОВ «Українська ягода» в с. Маркуші, Бердичівського району , а саме земельних ділянках із насадженнями культур лохини і малини, де загальна площа становить 109 га. Під час огляду було встановлено дійсно, що на даних територіях ведеться збір ягід неподалік від проїзної частини дороги, де стоїть трактор та люди проводять збір врожаю.
Також представник ТОВ «Українська ягода» гр. ОСОБА_6 , який являється заступником директора з технічних питань та безпеки, відмовився надавати покази згідно ст. 63 Конституції України.
Дізнавач зазначає, що працівниками ТОВ «Українська ягода» здійснюється збір врожаю на земельних ділянках, які здобуті незаконним шляхом, а урожай у вигляді плодів «лохини» і «малини» є предметом злочину.
Накладення арешту на зазначене майно обґрунтовано необхідністю збереження речових доказів, можливості уникнення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, призначення ряду експертиз у кримінальному провадженні.
Процедура, позиції учасників провадження
Дізнавач у судовому засіданні вимоги клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому. Огляду місця події - земельних ділянок із насадженнями ним не було проведено.
Особа, щодо майна якого вирішується питання про арешт майна - ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечив. Пояснив, що він купив активи ТОВ Українська ягода проте охорона ТОВ Українська ягода його не пускає для збору врожаю. На полях здійснюється збір врожаю та через це він щоденно несе збитки. Він звернувся до АРМИ за роз`ясненнями, проте на відповідь потрібно буде близько 10 днів.
Кримінально-процесуальне законодавство
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КПК передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен урахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке обмеження власності повинне здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Як зазначено у ч.3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Положеннями ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до частини 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як свідчить аналіз практики ЄСПЛ, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді - органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під законом Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути доступним (accessible) та передбачуваним (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. Доступність закону означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. Передбачуваність означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.
При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод ЄСПЛ послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно необхідним у демократичному суспільстві; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.
Обставини, встановлені слідчою суддею, їх оцінка та висновки
Таким чином на вказане майно із забороною збирання врожаю ТОВ Українська ягода уже накладено арешт та ухвала слідчого судді має відповідним чином виконуватися.
Крім того, опису речей, на які слід накласти арешт, а саме кількості кущів лохини, малини, червоної смородини, які находяться на земельних ділянках, зазначених у клопотанні дізнавачем не вказано.
Протоколу огляду земельних ділянок від 19.08.2022 до клопотання не долучено та дізнавач у судовому засіданні підтвердив, що ним фактично огляд земельних ділянок із насадженнями, на які просить накласти арешт, не проводився.
Тобто, насадження на які просить накласти арешт дізнавач не є тимчасово вилученим майном у даному кримінальному провадженні, та долучені до клопотання документи не доводять наявність цього майна на даний час.
Також дізнавач у клопотанні метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, зазначив мету забезпечення збереження речового доказу, можливості уникнення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Разом із тим, врожай лохини, малини, червоної смородини, є майном, яке швидко псується і не підлягає тривалому зберіганню, а відтак накладенням арешту на майно із забороною збору врожаю, не може бути забезпечено збереження цього майна.
Заборона всім особам, в тому числі і ОСОБА_4 , здійснювати збір врожаю призведе до негативних наслідків.
Отже арешт на насадження кущів лохини, малини та червоної смородини, які знаходяться на земельних ділянках, зазначених у клопотанні, із забороною будь-яким особам збирати врожай призведе лише до встановлення обтяження, яке по суті позбавить власника можливості за встановленою процедурою та у відповідності до закону володіти, розпоряджатися та користуватися насадженнями за цільовим призначенням, а тому мета досягнення дієвості цього провадження реалізована не буде.
З наведених вище підстав у задоволенні клопотання належить відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 376, 392, 532 КПК України,
п о с т а н о в и л а :
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_1