465/2613/18
1-кп/465/224/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 - ч.3 ст.191, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.366, ч.1,3 ст.362 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07.05.2018 року до Франківського районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 - ч.3 ст.191, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.366, ч.1,3 ст.362 КК України.

В судовому засіданні захисник заяив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.27 - ч.3 ст.191, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.366, ч.1,3 ст.362 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, про що подав письмову заяву.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання захисника, просив таке задоволити.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання захисника про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.27 - ч.3 ст.191, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.366, ч.1,3 ст.362 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та висловилася про наявність законних підстав для задоволення судом вказаного клопотання.

Представники потерпілих в судовому засіданні щодо задоволення клопотання поклались на розсуд суду.

Заслухавши клопотання захисника, вислухавши думку обвинуваченого щодо звільнення його від кримінальної відповідальності, думку прокурора, представників потерпілих, дослідивши наявні у суду матеріали кримінального провадження та обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Так, встановлено, що ОСОБА_4 , перебуваючи в період з 02.08.2010 р по 07.05.2013 року, відповідно до наказу начальника департаменту управління персоналом АТ «УкрСиббанк» № 351-ВК від 01.09.2008 р. на посаді консультанта фінансового середнього та малого бізнесу відділення № 864 АКТБ «УкрСиббанку» за адресою: м. Львів, вул. Володимира Велликого,51, зобов`язаного згідно з посадовою інструкцією консультанта фінансового, затвердженої начальником Львівського регіонального управління АТ «УкрСиббанк», забезпечувати пропозицію і продаж продуктів роздрібного бізнесу клієнтам у відповідності з стратегією розвитку банку, здійснювати прийом, зберігання, видачу, ведення обліку, передачу на знищення ПІН-конвертів, в порушення п.3 Глави 1 розділу 3 «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої Постановою правління НБУ № 337 від 14.08.03 р. «Положення про здійснення касових операцій в АКІБ «УкрСиббанку», затвердженого Наказом № 605 від 13.04.06 р. згідно яких- Банк під час здійснення касових операцій зобов`язаний забезпечити ідентифікацію клієнтів згідно вимог законодавства України; касові документи повинні містити обов`язкові реквізити: назву банку, який здійснює касову операцію, дату операції, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача і працівника банку, уповноваженого здійснювати касову операцію, діючи умисно, всупереч інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем з метою заволодіння грошовими коштами, за попередньою змовою групою осіб з працівниками даного відділення банку, шляхом підробки касових та інших банківських документів, діючи як пособник, сприяв заволодінню грошовими коштами громадян ( вкладників банку) при наступних обставинах..

ОСОБА_4 , 10.01.2011 р. приблизно о 12:08 год., діючи умисно, всупереч інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем з метою заволодіння коштами вкладника банку ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб: начальником відділення № 864 АКІБ «УкрСиббанку» ОСОБА_9 та касиром відділення ОСОБА_10 без дозволу та відома власника депозиту- ОСОБА_8 , увійшов під відомим тільки йому власним паролем в автоматизовану мережу АКІБ «УкрСиббанку», в якій створив заяву на видачу з рахунку вкладника ОСОБА_8 № НОМЕР_1 готівки в сумі 3960 грн., після чого роздрукував зазначену заяву, підписав її особисто та у начальника відділення ОСОБА_9 і передав таку касиру ОСОБА_10 , яка , як касир, також підписала дану завідомо неправдиву заяву на видачу готівки, оформлену без відома та підписів вкладника ОСОБА_8 , проштампувала її власним штампом із змінною датою та, з метою реалізації спільного злочинного умислу , на підставі даної видала ОСОБА_9 , у давному відділенні банку вказану суму коштів вкладника ОСОБА_8 , внаслідок чого ОСОБА_9 , протиправно заволоділа грошовими коштами останнього в сумі 3960 грн.

Згідно обвинувального акту, 06.05.2011 р. ОСОБА_4 повторно вчиняв аналогічні дії, завдяки чому ОСОБА_9 повторно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 24000 грн., а також 07.07.2011р. грошовими коштами вкладника банку ОСОБА_11 в сумі 20990 грн.

За результатами досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено підозру в пособництві у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно, в складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно, несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, вчинені особою, яка має право доступу до неї, вчиненій повторно, а саме у вчиненні кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.5 ст.27-ч.3 ст.191, ч.2 ст.28-ч.1 ст.366, ч.ч.1,3 ст. 362 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 судом роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності, в зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою обставиною та роз`яснено суть обвинувачення, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, право на судове провадження в повному обсязі в загальному порядку, однак ОСОБА_4 висловив бажання щодо закриття даного кримінального провадження в частині обвинувачення за ч.5 ст.27-ч.3 ст.191, ч.2 ст.28-ч.1 ст.366, ч.ч.1,3 ст. 362 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.

Згідност. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1,2 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Кримінальні правопорушення, які інкриміновані ОСОБА_4 , передбачені ч. 3 ст.191 та ч.3 ст.362 КК України, згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, за вчинення яких передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 (восьми) та 6 (шести) років відповідно. За вчинення злочину, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України, встановлено покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, відповідно такий відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 інкриміновано вчинення кількох кримінальних правопорушень - тяжких злочинів, передбаченого ч.3 ст. 191 та ч.3 ст. 362 КК України, які відбулись 10.01.2011 р., 06.05.2011 р. та 07.07.2011 р. Відповідно, початком перебігу строку давності є день, коли злочини були вчинені, тобто, згідно обвинувального акту - 10.01.2011 р., 06.05.2011 р. та 07.07.2011 р.

З огляду на наведене, з часу вчинення злочинів минуло більше 11 років, тобто у даному кримінальному провадженні, закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п.4 ч.1 ст.49 КК України.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 19 листопада 2019 року, справа №345/2618/16-к, провадження №51-1491км19 «За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Окрім цього, відповідно до постанови Об`єднаної палати касаційного кримінального суду Верховного суду від 05.04.2021 у справі №328/1109/19, Верховним судом на виконання вимог ч.4 ст.442 КПК України складено висновок щодо застосування положень ст. 49 КК України такого змісту: "Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч.1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину".
Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили».
Для застосування зазначеної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року). При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто, у цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з часу вчинення найтяжчого в даному кримінальному провадженні правопорушення, тобто з липня 2011 року, минуло понад 10 років, а строк зупинення досудового розслідування чи факт прийняття процесуального рішення слідчого та подальшого його відновлення відповідно до вказаної вище постанови Верховного суду не може свідчити про ухилення ОСОБА_4 від слідства, оскільки в цей період останній не був належним чином повідомлений про підозру.Зокрема, згідно матеріалів досудового розслідування, постановою слідчого від 09.06.2017 досудове розслідування в кримінальному провадженні зупинено після складення 28.04.2017 повідомлення про підозру щодо ОСОБА_4 . Водночас, як свідчать зібрані розслідуванням матеріали провадження, складене 28.04.2017 повідомлення про підозру вручене підозрюваному ОСОБА_4 18.04.2018 після відновлення досудового розслідування. Отже, юридично значущим, в розумінні викладеної правової позиції Верховного суду в постанові від 05.04.2021 у справі №328/1109/19, є не факт зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку особи, а відомості, які свідчать про день та час, коли особа набула процесуального статусу підозрюваного та усвідомлення нею виникнення юридичного обов`язку.

Таким чином, зважаючи на відсутність в матеріалах кримінального провадження відомостей про вручення на час зупинення досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлення про підозру, а також те, що з таким процесуальним рішенням останній ознайомлений шляхом вручення лише 18.04.2018, вважаю, що строк спливу давності притягнення до кримінальної відповідальності в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 не переривався, а тому застосування п.4 ч.1 ст.49 КК України відповідатиме вимогам чинного кримінального, кримінального процесуального кодексів України та практиці Верховного суду.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Застосування вказаних положень кримінального закону для суду є обов`язковими і носять імперативний характер. В разі встановлення судом закінчення визначеного строку, безпідставної відмови у звільненні від відповідальності не допускається. Незгода потерпілого, не може бути підставою для відмови у звільненні особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 - ч.3 ст.191, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.366, ч.1,3 ст.362 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, , що є відповідно до ст. ст. 284, 288 КПК України підставою для закриття кримінального провадження.

Вирішуючи цивільний позов суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, чи підлягає задоволенню цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Таким чином, наведеними вище нормами кримінального процесуального закону встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

При цьому кримінальний процесуальний закон не передбачає вирішення питання щодо цивільного позову у разі закриття провадження по справі.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону, відтак такий слід залишити без розгляду.

Водночас суд роз`яснює, що згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України представник потерпілого, як цивільний позивач, має право пред`явити цивільний позов до ОСОБА_4 в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.12, 49 КК України, ст. ст.284 - 286,288,350,370,372,376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження задоволити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 - ч.3 ст.191 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 - ч.1 ст.366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.362 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.362 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002597 від 05.08.2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 - ч.3 ст.191, ч.2 ст.28 - ч.1 ст.366, ч.1,3 ст.362 КК України - закрити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому і прокурору негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 19.08.2022 року.

Суддя ОСОБА_1