Провадження № 1-кп/761/782/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 120 181 001 000 108 95 від 11.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України,

у с т а н о в и в :
У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

До обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого рішенням суду від 10.02.2021 продовжений по 10.04.2021, однак у зв`язку з тим, що завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось можливим, судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України на обговорення сторін судового провадження поставлено питання доцільності продовження цього запобіжного заходу.

Державний обвинувач вважав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, зокрема, обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, посилаючись на недоведеність ризиків.

Захисник ОСОБА_5 також просив відмовити у продовженні строку тримання ОСОБА_4 під вартою, просив застосувати до останнього більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження строку застосованого до нього запобіжного заходу, просив врахувати, що він тривалий час утримується під вартою, тобто зазначені прокурором ризики втратили свою актуальність, тому та подальше застосування цього запобіжного заходу безпідставне.

Обвинувачений ОСОБА_6 також просив відмовити у продовженні строку тримання його під вартою, зазначаючи, що ризики непроцесуальної поведінки не доведені. Крім того, обвинувачений просив суд забезпечити додержання його права на охорону здоров`я шляхом організації невідкладного обстеження останнього та надання необхідної медичної допомоги.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

У силу ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу.

Порядок вирішення наведеного вище питання визначений Главою 18 КПК та передбачає, що на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка чинників: чи є підозра обґрунтованою; чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

У той же час Главою 28 КПК визначено, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена вина особи поза розумним сумнівом. Тобто, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

Отже, суд, розглядаючи питання щодо доцільності подальшого тримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи може запобігти існуючим ризикам застосування менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні «Бузаджи проти Республіки Молдова», питання про розумність тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі окремо на підставі відповідних фактів та із врахуванням її особливостей. Тривале тримання під вартою може бути виправданим у конкретній справі тільки за наявності чітких ознак існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У цьому контексті ЄСПЛ наголосив, що органи державної влади зобов`язані захищати права фактичних і потенційних потерпілих від насильницьких нападів відповідно до статей 2, 3 та пункту 1 статті 5 Конвенції.

Крім того, у своєму рішенні у справі «Мерчеп проти Хорватії» ЄСПЛ, досліджуючи строк, протягом якого підозрюваний обмежується у свободі у зв`язку з його триманням під вартою, зазначив, що в деяких випадках стосовно особливо тяжких злочинів великого значення набувають характер і тяжкість висунутих обвинувачень, які свідчать проти звільнення особи та на користь тримання її під вартою.

Отже, суд при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Зокрема, Європейський суд у своєму рішенні по справі «Ладент проти Польщі» вказав, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.

Конституційний Суд України у рішенні від 19.10.2009 № 26-рп/2009 визначив, що принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

Принцип пропорційності, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Отже, розглядаючи питання доцільності подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити актуальність існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, а також, чи виправдовує подальше обмеження їх прав справжній інтерес суспільства.

Оцінюючи реальність існування зазначених прокурором ризиків, суд зазначає, що першою підставою тримання особи під вартою ЄСПЛ визначив ймовірність нез`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень.

У той же час, необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Крім того, як зазначив ЄСПЛ у рішенні по справі «Бекчієв проти Молдови», ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з урахуванням характеру людини, його моральних принципів, місця проживання, місця роботи, статків, сімейних стосунків, відносин з державою, у якій його переслідували в межах закону.

Так, суд бере до уваги, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину корисливого спрямування із застосуванням насильства, вчиненого групою осіб, що свідчить про обґрунтованість висновку щодо критичної оцінки певних якостей обвинувачених та наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

На підставі викладеного, а також, враховуючи покарання до 10 років позбавлення волі, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, суд дійшов висновку, що у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати ризики переховування обвинувачених від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що позиція сторони захисту не спростовує встановлені вище ризики непроцесуальної поведінки обвинувачених, тобто відсутні обґрунтовані підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, з урахуванням доводів учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину, з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 206 КПК якщо під час судового засідання особа, яка перебуває під вартою, заявляю про порушення її прав, зокрема, права на охорону здоров`я, на суд покладений обов`язок вжити відповідних заходів реагування, передбачених цією процесуальної нормою, зокрема, забезпечити проведення медичного обстеження такої особи.

Враховуючи надану обвинуваченим інформацію, суд вважає за необхідне доручити керівнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити проведення невідкладного медичного обстеження ОСОБА_6 та надання останньому необхідної медичної допомоги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_5 про скасування та про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід відмовити.

Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 06 червня 2021 року включно.

Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 06 червня 2021 року включно.

Зобов`язати керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити додержання прав обвинуваченого ОСОБА_6 на охорону здоров`я шляхом організації невідкладного обстеження останнього та надання необхідної медичної допомоги.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1