Справа № 761/7103/22
Провадження № 1-кс/761/4212/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 на повідомлення про підозру від 24.12.2021 за ч. 2 ст. 397 КК України у кримінальному провадженні № 620 201 000 000 014 42 від 19.07.2020,
у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся захисник ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 зі скаргою на повідомлення про підозру від 14.12.2021 у кримінальному провадженні № 620 201 000 000 014 42 від 19.07.2020.
На обґрунтування скарги зазначено, що 24.12.2021 слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 397 КК України інспектору відділу дізнання Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 .

Згідно з текстом повідомлення про підозру ОСОБА_4 інкриміноване вчинення у будь-якій формі перешкод до здійснення правомірної діяльності представника особи по наданню правової допомоги, вчинені службовою особою з використанням свого службового становища за нижченаведених обставин.

На спецлінію «102» ГУ НП у м. Києві 17.07.2020, о 13.56 надійшло повідомлення від інспектора Управління патрульної поліції ОСОБА_7 про виявлення гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_9 , які повідомили, що можуть мати при собі наркотичні засоби. У зв`язку з цим на місце події викликана слідчо-оперативна група.

У цей період до ОСОБА_8 на підставі ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» застосований спеціальний засіб кайданки у зв`язку з підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення.

На місце події підійшов ОСОБА_10 , який назвався адвокатом, надав присутнім відповідне посвідчення та запропонував ОСОБА_8 та ОСОБА_9 правову допомогу, на що останні погодились.

Таким чином, між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , а також між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 укладено усні договори про надання правової допомоги, що відповідає п. 2 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У подальшому, о 14.20 на місце події прибула слідчо-оперативна група, до складу якої входила інспектор відділу дізнання Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 .

Інспектор Управління патрульної поліції ОСОБА_11 повідомив слідчо-оперативну групу про обставини події та вказав, що захисником ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є ОСОБА_10 .

Дізнавачем ОСОБА_4 за участі ОСОБА_8 проведений огляд місця події та складений відповідний протокол.

Як зазначено у повідомленні про підозру, перед початком проведення огляду місця події ОСОБА_4 , порушуючи норми законодавства, які забезпечують заборону вчинення перешкод для здійснення правомірної діяльності представника особи з надання правової допомоги, а також права захисника надавати ефективну правову допомогу і реалізувати надані ст. 46 КПК України та ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» права, зокрема, права на участь у проведенні процесуальних дій, права фіксувати процесуальні дії, у яких він бере участь в порядку, передбаченому законом, умисно, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є представником особи, неправомірно повідомила останньому, що він заважає проводити слідчу дію.

На думку слідчого, викладену у повідомленні про підозру, ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи своє втручання у правомірну діяльність представника особи, відмовила ОСОБА_10 у допуску до проведення огляду місця події та наказала покинути місце проведення огляду, обґрунтовуючи свою позицію відсутністю в останнього повноважень представляти інтереси ОСОБА_8 як його представника, відсутністю свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та договору про надання правової допомоги (ордеру), не зважаючи на надання ОСОБА_10 посвідчення адвоката, повідомлення про укладання усного договору про надання правової допомоги (ордеру).

Наведене органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 397 КК України як вчинення ОСОБА_4 у будь-якій формі перешкод до здійснення правомірної діяльності представника особи по наданню правової допомоги, які вчинені службовою особою з використанням свого службового становища.

Вважаючи підозру такою, що не відповідає вимогам закону, ініціатор скарги зазначив, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 397 КК, оскільки текст кримінально-правового формулювання підозри не узгоджується з диспозицією зазначеної статті; зібраними доказами не доведене вчинення підозрюваною інкримінованого їй правопорушення; слідчим порушені вимоги кримінального процесуального закону через те, що безпідставно в одному провадженні об`єднані розслідування щодо злочину та кримінального проступку, що призвело до здійснення розслідування не уповноваженою особою; повідомлення про підозру погоджене прокурором ОСОБА_5 , який ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2021 усунутий від процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 620 201 000 000 014 42 від 19.07.2020.

Вищезазначене, на думку сторони захисту, дає підстави для скасування повідомлення ОСОБА_4 про підозру.

У судовому засіданні захисник та підозрювана просили скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.
Крім того, захисник надав відповідь голови Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2022 № 1389/22, згідно з якою 23.12.2021 слідчим суддею ОСОБА_12 ухвалене рішення про задоволення заяви потерпілого ОСОБА_10 та прокурор ОСОБА_5 відведений від здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 620 201 000 000 014 42 від 19.07.2020.
Прокурор ОСОБА_5 вважав, що скарга не підлягає задоволенню. На його переконання, оголошена ОСОБА_4 підозра є обґрунтованою, що підтверджується сукупністю зібраних доказів; досудове розслідування здійснено уповноваженою особою, оскільки у Державному бюро розслідувань відсутній підрозділ дізнання, розслідування кримінальних проступків проводиться слідчими; об`єднання в одному провадженні розслідування кримінального проступку та злочину відповідає вимогам процесуального закону, виходячи з того, що їх окреме розслідування перешкодило би встановленню всіх обставин справи; щодо його відводу прокурор зазначив, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.12.2021 заява потерпілого ОСОБА_10 про відвід прокурора ОСОБА_5 залишена без розгляду.
Як зазначив прокурор, на час розгляду скарги досудове розслідування завершене, сторонам у порядку ст. 290 КПК України відкриті матеріали для ознайомлення.
Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку про таке.

Частиною 1 статті 303 КПК, на яку посилається заявник, обґрунтовуючи свої вимоги, передбачені рішення слідчого та прокурора, які можуть бути оскаржені під час провадження досудового розслідування.

Пункт 10 частини 1 статті 303 КПК надає право підозрюваному оскаржити повідомлення слідчого про підозру.

Отже, підозрювана ОСОБА_4 та її захисник наділені правом звернутися до слідчого судді з відповідною скаргою.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КПК повідомлення про підозру здійснюється у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом порядку та у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що обґрунтованість підозри згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини»передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зауважив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку.

Слідчий суддя бере до уваги, що обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти: перший аспект - питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом; другий аспект питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У цьому випадку вирішальне значення має відповідність кримінально-правової кваліфікації діяння фактичним діям підозрюваної особи.
З наведеного витікає, що, оскаржуючи повідомлення про підозру, її ініціатор має довести, що висунута підозра є необґрунтованою, тобто відсутній хоча би один з вищенаведених аспектів, або повідомлення про підозру відбулося із суттєвим порушенням визначеного КПК порядку.
Як вбачається зі скарги, заявник вважає повідомлення про підозру необґрунтованим, оскільки викладені у повідомленні про підозру відомості не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 277 КПК повідомлення про підозру має містити серед іншого зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність.
Змістом підозри є викладення фактичних обставин відповідного кримінального правопорушення, який включає у себе дані про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення цього кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення тощо.
Правовою кваліфікацією кримінального правопорушення є кримінально-правова оцінка діяння особи шляхом встановлення його кримінально значимих ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, та встановлення відповідності, тобто тотожності, ідентичності ознак вчиненого діяння ознакам конкретної кримінально-правової норми.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення передбачає формулювання висунутої підозри у суворій відповідності з інкримінованою підозрюваному статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність.
Отже, фактичні обставини вчиненого особою кримінально-караного діяння мають відповідати його кримінально-правовій кваліфікації, тобто не допускається інкримінування особі тих дій, яких вона фактично не вчиняла.
Оцінюючи дотримання вищезазначених вимог, слідчий суддя констатує, що згідно з текстом повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 24.12.2021 нею чинились перешкоди у здійсненні правомірної діяльності представника особи з надання правової допомоги.
У той же час, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництвом є вид адвокатської діяльності, що полягає у забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя акцентує увагу на тому, що згідно із зазначеною нормою закону інститут представництва передбачає участь адвоката виключно у цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві.
Залучення представника у кримінальному судочинстві можливе лише з метою захисту інтересів потерпілого або ж цивільного позивача та цивільного відповідача.
Аналогічні положення щодо представництва як виду адвокатської діяльності повністю збігаються з вимогами КПК, згідно з якими представник може брати участь у кримінальному провадженні у разі захисту прав потерпілого (ст. 58 КПК), цивільного позивача та цивільного відповідача (ст. 63 КПК), а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження (ст. 641 КПК).
Представництво потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, та захист підозрюваного, обвинуваченого є реалізацією різних видів адвокатської діяльності, які є повністю відмінними за цілями своєї процесуальної діяльності, її метою, межами повноважень тощо.
Захист ОСОБА_8 , який з моменту свого фактичного затримання мав статус підозрюваного, згідно з вимогами кримінального процесуального закону здійснювався не представником, а захисником.
Попри наведене, ОСОБА_4 висунута підозра у вчиненні перешкод представнику особи з надання правової допомоги, тоді як ОСОБА_13 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 такої діяльності не здійснював і не міг здійснювати.
Таким чином, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 суперечить змісту її фактичних дій на місці правопорушення.
Крім зазначеного, слідчий суддя бере до уваги, що стаття 279 КПК наділяє слідчого, прокурора правом змінити раніше повідомлену підозру у разі виникнення відповідних підстав.
Однак, за твердженням прокурора, досудове розслідування справи завершене, сторонам відкритий доступ до матеріалів кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 290 КПК рішення про відкриття сторонам матеріалів досудового розслідування приймається виключно у разі, коли прокурор дійде висновку, що зібрані під час досудового розслідування докази є достатніми для складання обвинувального акту, клопотання по застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Зазначене свідчить, що рішення про зміну раніше повідомленої ОСОБА_4 підозри не приймалось, а прокурор вважає, що зібрано достатньо доказів для складання обвинувального акту, за чим має слідувати направлення обвинувального акту до суду та подальший судовий розгляд.
Виходячи з принципу процесуальної економії у кримінальному судочинстві, який полягає у забезпеченні раціонального використання процесуальних засобів, направлених на підвищення ефективності кримінальної процесуальної діяльності, слідчий суддя вважає, що на стадії, коли досудове розслідування завершене, що має місце у цьому випадку, до розгляду справи судом по суті, можлива оцінка обгрутнованості підозри через співставлення фактичних обставин кримінального правопорушення з його кримінально-правовою кваліфікацією.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що підозра є необґрунтованою через відсутність одного з аспектів обґрунтованості, а саме, кримінально-правова кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 397 КК України не відповідає фактично вчиненим діям підозрюваної ОСОБА_4 .
Досліджуючи доводи ініціатора скарги щодо здійснення досудового розслідування та повідомлення про підозру ОСОБА_4 не уповноваженою особою, слідчий суддя враховує, що інкриміноване ОСОБА_4 діяння віднесене до категорії кримінальних проступків. Вказана обставина відповідно до ч. 3 ст. 38 КПК уповноважувала на проведення досудового розслідування підрозділ дізнання Державного бюро розслідувань.
У той же час, відповідно до наказу від 20.04.2021 № 56 директора ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, слідчий ОСОБА_6 , який повідомив ОСОБА_4 про підозру, призначений уповноваженим на здійснення досудового розслідування у формі дізнання.
Наведене свідчить, що доводи захисника ОСОБА_3 в цій частині не можуть взяті до уваги, оскільки спростовуються наданими прокурором матеріалами.
Оцінюючи аргументи сторони захисту щодо погодження підозри не уповноваженим прокурором, слідчий суддя бере до уваги таке.
Повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 24.12.2021 за ч. 2 ст. 397 КК України погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_5 .

Однак згідно з ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2021 у справі № 757/66014/21-к прокурор ОСОБА_5 , за заявою потерпілого ОСОБА_10 відведений від здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 620 201 000 000 014 42 від 19.07.2020. Вказана ухвала того ж дня, тобто 24.12.2021 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Отже, погодження повідомлення про підозру від 24.12.2021 здійснено прокурором ОСОБА_5 , який днем раніше відведений від процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею враховується, що стороною обвинувачення надана ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.12.2021 у тій же справі № 757/66014/21-к, згідно з якою заява ОСОБА_10 про відвід прокурора ОСОБА_5 залишена без розгляду.

Попри це, голова Печерського районного суду м. Києва листом від 22.06.2022 № 1389/22 на адвокатський запит захисника ОСОБА_3 направив завірену належним чином копію рішення від 23.12.2021 у справі № 757/66014/21-к, згідно з якою слідчим суддею вказаного суду дійсно ухвалене рішення про відведення прокурора ОСОБА_5 від кримінального провадження № 620 201 000 000 014 42 від 19.07.2020.

Оскільки зазначена відповідь є офіційним документом, який наданий уповноваженою службовою особою, слідчий суддя вважає її такою, що відповідає фактичним обставинам та може бути використана як підґрунтя для прийняття рішення за скаргою.

Статтею 7 КПК визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, однією з яких є законність. Остання вимагає від слідчого, прокурора неухильного дотримання вимог КПК.
Процесуальні дії прокурора ОСОБА_5 , відведеного від процесуального керівництва у відповідному кримінальному провадженні, позбавляли його права погоджувати повідомлення про підозру ОСОБА_4 , такі дії не можуть породжувати легітимних наслідків у вигляді суттєвого обмеження законних прав будь-якої особи, у т.ч. підозрюваної.
Сукупність вищенаведеного приводить слідчого суддю, на якого статтею 3 КПК покладений обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, до висновку про необхідність скасування підозри щодо ОСОБА_4 від 24.12.2021.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 277, 278, 303, 395 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
Скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 задовольнити.
Повідомлення слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_6 від 24.12.2021 у кримінальному провадженні № 620 201 000 000 014 42 від 19.07.2020 про підозру вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 397 КК України скасувати.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1