Провадження 1-в/193/233/22
У Х В А Л А
іменем України

29 вересня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання,

В С Т А Н О В И В:
25 серпня 2022 року на адресу Софіївського районного суду надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_5 , який на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Софіївська ВК (№ 45)», згідно якого останній просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Засуджений під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що засуджений, характеризується позитивно, є інвалідом 2 - ї групи, рішення щодо умовно-дострокового звільнення засудженого залишив на розсуд суду.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що засуджений не довів своє виправлення, тому його клопотання не підлягає задоволенню.
Вислухавши пояснення учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 22.03.2019 за ст. 296 ч.4, ст. 289 ч. 2, ст. 345 ч. 2, ч. 1 ст. 185, ст. 70 КК України до 7 років 7 місяців позбавлення волі .
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.01.2020 вирок Зміївського районного суду Харківської області від 22.03.2019 в частині призначення покарання змінено. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання ОСОБА_5 позбавлення волі строком на 6 років.
Початок строку: 26.08.2018, кінець строку 26.08.2024.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Як вбачаються із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2«Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Так, під час вивчення матеріалів особової справи засудженого, суд враховує не лише час перебування ним у Софіївській ВК-45, а й увесь період його відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 26.08.2018.
Згідно характеристики вбачається, що під час перебування його в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» періодів з 26.08.2018 по 03.09.2019, з 01.10.2019 по 18.10.2019, з 25.10.2019 по 08.11.2019, та з 28.08.2021 по 27.12.2021, засуджений ОСОБА_5 характеризувався здебільшого посередньо. За час перебування його у вказаній установі отримав одне стягнення, у вигляді догани, та заохочень не мав.
За періоди перебування засудженого ОСОБА_5 у ДУ "Темнівська виправна колонія (№100)" (з 03.09.2019 по 01.10.2019, з 18.10.2019 - 25.10.2019, 08.11.2019 по 17.10.2020) поведінка його не покращилась, і за час його перебування характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не отримував.
Далі, з 17.10.2020 по 01.02.2021 міру кримінального покарання продовжив відбувати в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45)», де за час відбування покарання характеризується посередньо, заохочень та стягнень не мав.
В подальшому період з 01.02.2021 по 15.02.2021 засуджений відбував в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)», де характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень не мав.
Далі з 15.02.2021 по 28.08.2021 відбував покарання в лікарняному закладі при ДУ «Дніпровська виправна колонія (№4)», де своєї поведінки так і не змінив, і за час перебування його у вказаній установі характеризувався також посередньо, заохочень та стягнень не мав.
І вже з 27.12.2021 продовжив відбувати покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)», де характеризується добре, мав одне заохочення, отримане ним 14.07.2022 за сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнень не мав.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У відносинах з персоналом установи виконання покарань випадків нетактової поведінки не допускав.
Працездатний за особистим бажанням, безоплатно виконує роботи з благоустрою установи. При виконанні дорученої роботи, посередньо ставиться до майна і предметів, якими користується.
Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує згідно графіка, до їх виконання ставиться добре.
Згідно характеристики наданою виправною колонією вбачається, що засуджений заходи виховного характеру відвідує регулярно, зарахований до програми диференційованого виховного випливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення». Соціально-корисні зв`язки з рідними, а саме з дружиною, підтримує шляхом телефонних переговорів.
Наявність у засудженого за час перебування його у місцях позбавлення волі лише одного заохочення, отриманого ним лише напередодні звернення до суду з вказаним клопотанням та за наявності одного стягнення, його посередньої загалом поведінки за весь час його відбування покарання, на переконання суду не свідчить про його остаточне виправлення, тому з огляду на викладене суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 лише розпочав свій шлях до виправлення, однак на даний час засуджений не досяг мети виправлення необхідної для умовно-дострокового звільнення.
Крім того, суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчинених злочинів, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, зважаючи на тривалий залишок невідбутого покарання, який складає 1 рік 10 місяців і 28 днів та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що для досягнення цілей покарання засуджений ще потребує нагляду в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі, тому в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.
Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, - відмовити.
На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1