ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1711/22 Справа № 205/3885/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,(в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали з кримінального провадження № 0000042 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
підозрюваного за ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді від 11 жовтня 2022 року застосовано стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 18 години 00 хвилин 06 грудня 2022 року включно, та визначено заставу у розмірі 1250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 3 101 250 грн. 00 коп. .
Своє рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованою підозрою стосовно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 КК України та наявністю ризиків, що останній може: можливого переховування від досудового розслідування або суду, впливати на свідків, тому слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну поведінку підозрюваного та застосував виключний запобіжний захід. Разом з цим, слідчий суддя врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , його суспільну небезпеку, що виражається у ймовірному одержанні такою службовою особою неправомірної вигоди з використанням свого службового становища не в інтересах комунального підприємства, а в інтересах окремих приватних осіб, що підриває основні засади управління комунальним майном, а також сімейного стану підозрюваного та відомості про доступні йому фінансово-матеріальні активи, його соціальний і службовий статус, тому визначив заставу в розмірі 1250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В апеляційний скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшити розмір застави до мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Вимоги апеляційної скарги захисник обгрунтовує тим, що рішення слідчого судді суворе, так як не взято до уваги, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має місце реєстрації де проживає, роботу, а також має на утриманні малолітню дитину. При цьому, захисник зазначає, що слідчий суддя не обгрунтував наявність ризиків.
В апеляційному суді захисник та підозрюваний підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурори в апеляційному суді заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Висновки слідчого судді про застосування до ОСОБА_8 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційний суд вважає правильними.

Згідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Так, клопотанням слідчого підтверджується, що ВП №3 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР під № 0000042 від 24 травня 2022 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. (а.с.13-16)
10 жовтня 2022 року ОСОБА_8 затримано в в порядку ст. 208 КПК України, та того ж дня повідомлено про підозру за ч.3 ст. 368 КК України.(а.с.41,48)
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для обрання запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", зазначено термін "обґрунтована підозра", який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).
Слідчий суддя розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, яка підтверджуються долученими до клопотання слідчого матеріалами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення злочину, протоколами домиту свідків, протоколом огляду, ідентифікації, та вручення грошових коштів, протоколами обшуків та іншими матеріалами.
Апеляційний суд вважає, що додані до клопотання слідчого матеріали на даному етапі досудового розслідування можуть переконати обєктивного спостерігача, що особа про, яку йдеться могла вчинити злочин, тому підозра стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 368 КК України, є обґрунтованою. У звязку з чим, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість підозри не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Також, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п.п 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_8 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також останньому можуть бути відомі анкетні дані свідків протоколи допитів, яких долучені до клопотання, пояснення яких беруться до уваги судом І інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а в справі «Москаленко проти України», зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Слідчий суддя врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши обставини про які йдеться у вказаній статті, а також врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, особу підозрюваного та його репутацію, вік, стан здоров`я, тому дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну поведінку останнього. Тому, доводи захисника про характеризуючі дані не дають підстав для застосування до нього іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: ухилення від слідства та суду, за умови доведеності такого ризику (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Що стосується про зменшення розміру застави, то апеляційний суд зазначає наступне.
Так, як зазначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
В ч. 5 ст. 182 КПК України закріплені межі розміру застави залежно від ступеня тяжкості вчиненого особою злочину, зокрема розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Слідчий суддя визначаючи розмір застави ОСОБА_8 врахував вказані норми закону, які дають підстави для обрання застави в розмірі, у межах норм КПК України, а також врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 його суспільну небезпеку, що виражається у ймовірному одержанні такою службовою особою неправомірної вигоди з використанням свого службового становища не в інтересах комунального підприємства, а в інтересах окремих приватних осіб, що підриває основні засади управління комунальним майном, а також сімейного стану підозрюваного та відомості про доступні йому фінансово-матеріальні активи, його соціальний і службовий статус, тому визначив заставу відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, в розмірі 1250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що узгоджується з вимогами зазначених положень КПК України, якими передбачено обов`язок слідчого судді визначити розмір застави достатньої для виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, що також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_8 підозрюваного за ч. 3 ст. 368 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4