Справа № 742/1546/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/379/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

21 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференцій, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, працюючому охоронцем ФОП « ОСОБА_9 », одруженому, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11 вересня 2022 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, заявлені прокурором ризики, а також характер кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, не дають підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, щодо ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю з можливістю відлучатися до лікувальних закладів, виключно з дозволу слідчого, прокурора та суду.

Аргументує тим, що вказані прокурором ризики не були належним чином досліджені під час вирішення клопотання про можливість продовження строку дії запобіжного заходу. Так, судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_6 не може залишити місце проживання, у нього є дружина, двоє неповнолітніх дітей та матір, яка є інвалідом та потребує догляду і піклування, що вказує на міцність соціальних зв`язків та лише підтверджує, що його підзахисний дійсно не має наміру ухилятися від суду та переховуватись.

Звертає увагу на те, що відповідно практики ВС та ЄСПЛ сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, не може бути оцінена, як підстава вважати про наявність відповідного ризику, у зв`язку з чим суддя прийшов до помилкового висновку про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик впливу ОСОБА_6 на інших підозрюваних у кримінальному провадженні, не знайшов свого підтвердження, адже обвинувальний акт до суду скерований виключно щодо його підзахисного, інші особи органом до судового слідства не встановлені, що виключає саму можливість наявності такого ризику.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 потребує негайного хірургічного втручання та проведення операції, затягування з чим негативно та критично впливає на його стан здоров`я, який не може бути поліпшений в умовах медичної частини слідчого ізолятору.

Доведеним вважає той факт, що застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю з можливістю відлучатися виключно до лікувальних закладів, забезпечить належне виконання ним своїх обов`язків, як обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката, який підтримав доводи апеляційної скарги про пом`якшення запобіжного заходу, акцентуючи увагу на зменшенні ризиків, на стані здоров`я свого підзахисного, його сімейному становищі, прокурора, який заперечував проти аргументів захисника, вказуючи на позицію обвинуваченого у справі, наявність інших співучасників розбійного нападу, неможливість забезпечити належну процесуальну поведінку при більш м`якому запобіжному заході, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 18 січня 2022 року о 14 год. 24 хвилини, за попередньою змовою з двома іншими невстановленими особами, матеріали кримінального провадження щодо яких виділені в окреме провадження, здійснили розбійний напад на ювелірну майстерню « ALEXANDER» у АДРЕСА_2 , де розбили вітрини в яких зберігалися ювелірні вироби на суму 4 248 913 грн. Під час нападу на майстерню в ній перебували продавці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на яких нападники наводили предмети схожі на пістолети і у разі чинення опору погрожували застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих.

Власник ювелірної майстерні ОСОБА_12 , з малокаліберної гвинтівки, з метою захисту майна та протидії розбою вистрілив у нападників, поранив обвинуваченого ОСОБА_6 , який через поранення не зміг втекти. Двоє інших нападників зникли.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням заздалегідь підготовлених предметів за зовнішніми ознаками схожих на пістолети та двох молотків, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я по відношенню до двох жінок. Негативні наслідки для обвинуваченого настали саме з його вини. Він з двома іншими особами, озброєними предметами схожими на пістолети та молотками, приїхали за сотні кілометрів в іншу область, де в майстерні почали розбивати молотками вітрини з ювелірними виробами. Протиправна діяльність була припинена власником майстерні, який розпочав стрільбу по нападниках, тим самим привернув увагу перехожих і збільшив їх можливість викриття та затримання.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд не завершений та триває, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що обвинувачений зареєстрований та проживає в іншій області, що значно ускладнить його прибуття до суду, з огляду на військовий стан в державі та погіршення умов логістики між областями, особливо з Чернігівською областю, яка перебувала в окупації, шляхи якої зазнали значних руйнувань, ризик ОСОБА_6 ухилитися від суду, є достатньо обґрунтованим.

Наявність на утриманні у обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого місця проживання та родини не можуть бути визнані обставинами, які гарантують його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду.

Те, що ОСОБА_6 страждає на захворювання, встановлення якого стало можливим під час його перебування в умовах слідчого ізолятору (результати лабораторних досліджень від 26 січня 2022 року, довідка лікаря щодо визначення діагнозу від 28 січня 2022 року, консультативний висновок від 24 січня 2022 року), не можуть бути визнані обставинами, які перешкоджають триманню обвинуваченого під вартою, оскільки необхідні дослідження, а відтак і лікування може бути отримане в умовах ізоляції від суспільства.

Більш того, після комплексного медичного обстеження, у разі погіршення стану здоров`я та за відсутності можливості проведення лікування в умовах медичної частини Державної установи, ОСОБА_6 відповідно до вимог внутрішніх Інструкцій може бути направлений до спеціалізованих лікувальних закладів.

Акт обстеження житлово-побутових умов №59 від 21 січня 2022 року, який наданий захисником, не приймається до уваги з тих підстав, що 19 січня 2022 року ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, 21 січня 2022 року йому було обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у той же час, у вищевказаному акті, який складений та підписаний депутатом Березанської міської ради Київської області, вказано, що він був складений у присутності ОСОБА_6 , за участі сусідів, тоді як той перебував під вартою.

Матір обвинуваченого інвалід з дитинства, що за станом її здоров"я не викликає потреби в піклування та нагляду з боку обвинуваченого, якого вона народила і виростила при наявності інвалідності.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, якщо цього вимагає суспільний інтерес.

У даному кримінальному провадженні з урахуванням обставин розбійного нападу, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я двох жінок, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у інше приміщення, зі зброєю та молотками, серед білого дня, саме громадська безпека та спокій громадян вимагають такого відступу та подальшого ув`язнення обвинуваченого до вирішення питання його винуватості чи невинуватості.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин справи та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 липня 2022 року про продовження обвинуваченому, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15