ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1540/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1033/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2022 року, якою у відношенні,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, маючого на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 липня 2022 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2022 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 липня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що аналіз пояснень учасників судового засідання, конкретні обставин кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість обвинуваченого, дають підставами вважати, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати більш м`який запобіжний захід на розсуд суду.
В обґрунтування своєї скарги вказує, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, яке розглядалось судом, надійшло до нього 25 травня о 13 год. 25 хв. без усунення порушень ст. 189 КПК України.
Вказує, що судом першої інстанції було проігноровано клопотання його захисника про зміну запобіжного заходу, з проханням дослідити певні докази його непричетності до інкримінованого йому злочину.
Зауважує, що суд першої інстанції задовольнив клопотання прокурора, яке містило лише загальні фрази та припущення скоєння ним злочину.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає оскаржувану ухвалу незаконною, невмотивованою та такою, що суперечить фактичним обставинам справи, істотно порушує вимоги кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що 26 травня 2022 року під час судового засідання було досліджено та встановлено, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення та клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 є необґрунтованими та невмотивованими, обставини зазначені в них, не знайшли свого підтвердження та були спростовані дослідженими судом доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Зазначає, що під час дослідження в залі судового засідання протоколу огляду предмету від 25 лютого 2022 року та фото з роздруківкою до нього, з відеозапису магазина АТБ в м. Нікополь, було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 біля десятої години ранку 2 листопада 2021 року під`їхав на власному автомобілі до магазину «АТБ» у м. Нікополь та разом зі свідком ОСОБА_9 , зайшли до приміщення поштового відділення для відправки мобільного телефону, після чого вийшли з нього та сіли в автомобіль та від`їхали від магазину, з чого вбачається, що в день та час вчинення злочину 2 листопада 2021 року ОСОБА_7 перебував в м. Нікополь на відстані 130 км. від місця злочину у м. Запоріжжя.

Крім того вказує, що 26 травня 2022 року за клопотанням захисту в судовому засіданні були досліджені висновки молекулярногенетичної експертизи від 17 лютого 2022 року, які повністю виключили наявність слідів ДНК обвинуваченого ОСОБА_7 в усіх біологічних зразках, відібраних слідством на місці скоєння злочину та на зразках одягу та з тіла ОСОБА_7 .

Також зазначає, що експертами під час дослідження були виявлені невстановлені зразки ДНК, які зазнали руйнувань та були непридатними до подальшого дослідження (ідентифікації) та не були віднесені до зразків ДНК потерпілої та обвинуваченого, як наслідок могли належати іншій особі (особам).

Вказує, що непричетність ОСОБА_7 до вчиненого злочину встановлена та підтверджена проведеними біологічними експертизами №3479, 3477, 3592, 3622.

Крім того зазначає, що допит у судовому засіданні 26 травня 2022 року єдиного прямого свідка тих подій ОСОБА_10 також повністю підтвердив алібі ОСОБА_7 , в частині його знаходження біля 10 год. 2 листопада 2022 року (в день та час вчинення злочину) в м. Нікополь та послідуючого перебування в інших містах України в іншому напрямку від м. Запоріжжя.

Зауважує, що ОСОБА_7 продовжують незаконно утримувати в СІЗО, де останній, перебуваючи в умовах несвободи із захворюванням на цукровий діабет та знаходженням на обліку у психіатричній лікарні м. Запоріжжя становить пряму небезпеку (загрозу) його життю та здоров`ю, а також виникнення у нього під час утримання в СІЗО додаткових проблем з тиском (запаморочення), болями в серці та порушенням діяльності опорно-рухового апарату.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 , задовольнивши клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, негайно звільнивши з під-варти обвинуваченого.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав подані апеляційні скарги та вказав, що 26 травня 2022 року у судовому засіданні були доведені обставини, які вказували на непричетність ОСОБА_7 до скоєння злочину, зокрема, висновки експертизи, які вказують на відсутність слідів ОСОБА_7 . Зазначив, що у судовому засіданні було оглянуто відеозапис, відповідно якого обвинувачений знаходився в м. Нікополі, була допитана ОСОБА_11 , яка підтвердила алібі обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подані апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, рішення суду вважала законним, обґрунтованим та просила залишити його без змін. Вказала, що по відеозапису, який на думку сторони захисту, доводить непричетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину, на стадії досудового розслідування призначено проведення судової експертизи, яку ще не проведено і обвинувальний акт скеровано до суду до її завершення. Вказала, що у даному кримінальному провадженню судом першої інстанції проведено вже 7 судових засідань, в яких приймає участь представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 , потерпіла участі в них не бере.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вище наведених вимог дотримався не в повній мірі.

Так, оцінюючи ризик переховування обвинуваченого від суду в сукупності тяжкості обвинувачення із наявністю постійного місця проживання та реєстрації, наявністю соціальних зв`язків (мати), відсутністю судимостей та доказів переховування ОСОБА_7 в минулому, судова колегія приходить до висновку про мінімальну ступень зазначеного ризику.

Між іншого, посилання суду першої інстанції на тяжкість вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для встановлення ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може обґрунтовуватись лише тяжкістю злочину та суворістю передбаченого за нього покарання, у зв`язку із тим, що тримання під вартою є заходом забезпечення виконання особою процесуальних обов`язків, а не покаранням за вчинений злочин.

З приводу наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слід зазначити, що так дійсно наявність такого ризику є доведеною, враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 був знайомий з малолітньою потерпілою, її матір`ю ОСОБА_13 , яка є законним представником малолітньої потерпілої, проте, як випливає зі слів прокурора у судовому засіданні апеляційного суду, судом першої інстанції було проведено вже 7 судових засідань, на яких участь з боку потерпілої сторони приймає тільки представник адвокат ОСОБА_12 .

При цьому, малолітня потерпіла та її законний представник, як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, були повідомлені про день та час слухання справи.

Тобто, враховуючи вищевказане, малолітня потерпіла та її законний представник її мати, з моменту надходження до суду обвинувального акту (27 квітня 2022 року) не були допитані судом першої інстанції, у зв`язку з їх неявкою.

Крім того, як випливає із оскаржуваної ухвали, свідок ОСОБА_11 вже була допитана судом першої інстанції, а тому твердження, що відносно неї є вірогідність незаконного впливу обвинуваченим, колегія суддів вважає безпідставними.

Відтак, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України знайшов свою своє підтвердження і є реальним наразі щодо малолітньої потерпілої та її законного представника, проте, він є мінімальним, з огляду на те, що вказані особи ще не були допитані судом першої інстанції, проте, з причин, які не залежать від обвинуваченого.

На переконання судової колегії, висновки суду першої інстанції про неможливість застосування до ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не є переконливими, і здебільшого обґрунтовані посиланням на тяжкість інкримінованого злочину.

Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. Доведення таких обставин покладається на сторону обвинувачення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема "Харченко проти України", "Єлоев проти України", "Фельдман проти України") неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Також, колегія суддів не може не звернути увагу на те, що як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді від 5 листопада 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тобто вже понад 7 місяців останній перебуває під вартою.

У даному кримінальному провадженні, зваживши всі обставини у їх сукупності, в тому числі і відомості щодо особистості ОСОБА_7 , колегія суддів прийшла до висновку, що запобігти ризикам переховування від суду та незаконного впливу на малолітню потерпілу та її законного представника, які є мінімальними, можливо шляхом застосування до останнього альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням обов`язку носити електронний засіб контролю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з обов`язком носити електронний засіб контролю є достатнім для запобігання встановленим ризикам і полягає в повній ізоляції та супроводжується встановленням певних обмежень та заборон.

З приводу доводів апеляційних скарг, які зводяться до невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину, то слід зазначити, що апеляційний суд на даному етапі провадження не вправі розглядати ті питання, які суд повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

При цьому, слід зазначити, що апеляційний суд під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою здійснює перевірку тільки тих обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відтак доводи апеляційних скарги з приводу невинуватості обвинуваченого на цій стадії розгляду не можуть розглядатись апеляційним судом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 липня 2022 року включно, скасувати.

Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 24 липня 2022 року включно, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 та покласти обов`язок носити електронний засіб контролю.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти негайно.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 333/1540/22