14.03.2022 Справа № 756/8317/21
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/8317/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.03.2022 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження №0000960 від 24.04.2021 питання в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
14.03.2022 в рамках кримінального провадження №0000960 від 24.04.2021 прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 подано до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 на строк 60 днів.
У клопотанні прокурор зазначає, що востаннє ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20.01.2022 стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 20.03.2022 включно. При цьому прокурор указує про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були наявні при обранні та продовженні строку застосування запобіжного заходу, не перестали існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не забезпечить належного виконання ним процесуальних обов`язків та його належної поведінки.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон №389-VIII), Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.
Відповідно до ст. 1 Закону №389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Водночас, згідно ст. 122 цього Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Також відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №389-VIII скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
Водночас, відповідно до пункту 5 роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду від 03.03.2022 №1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», в разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.
Таким чином, Верховний Суд в умовах воєнного стану в країні притримується застосуванню Закону України від 13.04.2020 №558-ІХ «Про внесення зміни до пункту 205 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (якщо провадження розглядається суддею одноособово) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України.
Враховуючи те, що головуючий суддя ОСОБА_6 перебуває у відпустці, розгляд вищевказаного клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого/підозрюваного розглядається суддею Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , визначеного в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 КПК України.
Вирішуючи питання щодо розгляду клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого за участю його захисника суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотань про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Водночас, відповідно до пункту 7 роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду від 03.03.3022 №1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» в разі, якщо через об`єктивні обставини учасник кримінального провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів, при цьому треба звернути увагу на роз`яснення такому учаснику його процесуальних прав та обов`язків. Також, ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду.
При цьому, у частині 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) закріплено, що держава зобов`язана гарантувати право підозрюваному/обвинуваченому використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або (за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника) одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
Під час формування принципових підходів у питанні дотримання балансу інтересів ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним» (рішення ЄСПЛ по справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005).
Як зазначає ЄСПЛ у рішенні по справі «Еліазер проти Нідерландів» від 16.10.2001 право на участь у розгляді справи, гарантоване статтею 6 Конвенції, не є абсолютним, і має існувати розумна пропорційність між використовуваними засобами та метою, яку прагнуть досягти. Відповідні обмеження не повинні перешкоджати здійснення права таким чином або до такої міри, що порушується сама суть права. Сумісність обмежень, передбачених національним законодавством, з правом доступу до суду, гарантованим статтею 6 Конвенції, має залежати від особливостей конкретного провадження. Загалом неможливо зробити висновок, що процедура, яка прагне збалансувати «конкретні інтереси сторін, які приймають участь» (particular interests involved) є несправедливою.
Враховуючи вищевказані положення кримінального процесуального законодавства України, з огляду на обставини воєнного стану в Україні в сукупності з інформацією, повідомленою ДУ «Київський слідчий ізолятор» про те, що в умовах введеного в Україні воєнного стану конвоювання/доставка підозрюваних/обвинувачених до суду не здійснюється та те, що внаслідок постійних повітряних тривог в місті Києві, відсутності стабільного інтернет зв`язку та періодичну відсутність електропостачання в слідчому ізоляторі, відсутня реальна можливість забезпечити присутність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку між Оболонським районним судом міста Києва та Державною установою «Київський слідчий ізолятор», судом було прийнято рішення про розгляд клопотання прокурора за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки право на захист останнього, гарантоване положеннями кримінального процесуального законодавства України, забезпечено участю захисника під час вирішення питання в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого.
Та обставина, що захист прав ОСОБА_3 здійснюється захисником за призначенням не може вважатись порушенням права обвинуваченого на захист з огляду на те, що як зазначає у свої прецедентній практиці ЄСПЛ, що хоча підпункт «c» пункту 3 статті 6 Конвенції надає кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення право «захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника ...», він не уточнює спосіб реалізації цього права. Отже, він залишає договірним державам право вибору засобу забезпечення цих гарантій в їхніх судових системах, а завдання Суду полягає у тому, щоб пересвідчитися, чи відповідає обраний ними засіб вимогам справедливого суду (рішення ЄСПЛ у справах «Каранта проти Швейцарії» від 24.05.1991, «Іглін проти України» від 12.01.2012).
Право кожного, кого обвинувачено в учиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист за допомогою адвоката є однією з засадничих характеристик справедливого судового розгляду. Обвинувачений не втрачає цього права тільки через те, що він не присутній на засіданнях суду. Законна вимога, щоб обвинувачений був присутнім на судових слуханнях, може бути виконана за допомогою інших засобів, ніж позбавлення права на захист (рішення ЄСПЛ у справах «Ван Гейзегем проти Бельгії» від 21.01.1999, «Толмачев проти Естонії» 09.07.2015).
При цьому, держава не може нести відповідальності за кожен недолік у роботі захисника призначеного з метою надання юридичної допомоги, або обраного обвинувачуваним. Незалежність представників юридичної професії від держави передбачає, що здійснення захисту є по суті відносинами між підсудним та його захисником незалежно від того, чи призначається захисник для надання юридичної допомоги, чи його послуги оплачуються з приватного джерела (рішення ЄСПЛ у справах «Кускані проти Сполученого Королівства» від 24.09.2002, «Іглін проти України» від 12.01.2012).
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши при цьому, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки ризики у кримінальному провадженні не перестали існувати.
Захисник ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що ризики заявлені прокурором є недоведеними та необґрунтованими, а відтак просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.
Востаннє, 20.01.2022 ухвалою Оболонського районного суду міста Києва стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 20.03.2022 включно.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 цього Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Суд, відповідно до положень статей 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини з огляду на те, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованості ризиків у кримінальному провадженні, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим, у сукупності з даними про особу обвинуваченого, приходить до висновку, що обставини кримінального провадження свідчать про наявність високого ступеню ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які на даний момент судом не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення і таким чином негативно вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні, з огляду на що, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою.
Суд враховує доводи сторони захисту щодо зміни застосованого запобіжного заходу на більш м`який, проте вважає, що стороною захисту не доведено наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не доведено відповідними доказами обставин, на які посилалась сторона захисту при обґрунтуванні необхідності зміни запобіжного заходу, а тому суд вважає, що у даному випадку такі доводи про зміну запобіжного заходу не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у справі та запобігання процесуальних ризиків.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи, про що неодноразово зазначав ЄСПЛ, зокрема, в рішеннях по справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Рохліна проти Російської Федерації» від 07.04.2005, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, «Маріянчук та інші проти України» від 17.01.2019.
Крім того, вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що доказів того, що стан здоров`я останнього не допускає його тримання під вартою суду стороною захисту не надано, з огляду на це слід вважати, що таких перешкод не має.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доцільність тримання обвинуваченого під вартою.
Крім того, в силу вимог статей 182, 183, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, і на переконання суду, розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді від 26.04.2021 №756/6535/21 при застосуванні стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу, буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та надасть можливість досягти завдань, передбачених ст. 2 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 331, 395 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 12.05.2022 включно.
Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі, визначеному ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 24.04.2021 №756/6535/21, залишити без зміни.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення ухвали.
Суддя ОСОБА_1