Київський апеляційний суд
Провадження: № 11-кп/824/859/2022 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 3 ст. 307 КК України

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сміла Черкаської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є фізичною особою підприємцем, має середню освіту, одружений, раніше не судимий,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки, що передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 вчинив незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин у великих розмірах, особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.
У невстановлені в ході досудового розслідування місці та час, але не пізніше 21 травня 2019 року, ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне придбання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, PVP в особливо великих розмірах, особливо небезпечної психотропної речовини 2C-I-NBOMe, особливо небезпечного наркотичного засобу смоли канабіса (гашиш) та психотропної речовини, обіг якої обмежено, амфетаміну у великих розмірах, отримав їх за попередньою домовленістю від невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, та почав зберігати при собі з метою подальшого збуту.
Збут мав відбуватися у спосіб отримання ОСОБА_8 на мобільний телефон повідомлень від невстановленої особи з інформацією про послідовність дій, а саме місця схованки «закладки», що в подальшому необхідно збути, перемістивши та приховавши в громадських місцях на території Шевченківського району міста Києва, надалі отримавши за свої дії грошову винагороду.
В період часу з 21 по 22 травня 2019 року ОСОБА_8 , зберігаючи при собі розфасовані особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP в особливо великих розмірах, особливо небезпечну психотропну речовину 2C-I-NBOMe, особливо небезпечний наркотичний засіб смолу канабіса (гашиш) та психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін у великих розмірах, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на їх незаконний збут, зробив загалом 68 (шістдесят вісім) «закладок», розклавши пакетики із зазначеними забороненими речовинами у дворах будинків міста Києва, а саме: по вулиці Кирило-Мефодіївській, 2, 14/2, 7; по АДРЕСА_3 , 3, АДРЕСА_4 ; по АДРЕСА_5 , 12/16, АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 ; по АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 ; по АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 ; по вулиці Довнар-Запольського, 4-Б; по АДРЕСА_15 ; по вулиці Коперника, 10, 17, АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 ; по вулиці Вільгельма-Котербінського, 10/12, АДРЕСА_13 , АДРЕСА_12 ; по АДРЕСА_18 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_17 ; по вулиці Шолуденка, 16, 14; по АДРЕСА_19 , тим самим за попередньою змовою групою осіб здійснив їхній збут.
22 травня 2019 року о 14 годині 40 хвилин поблизу будинку № 2 по вулиці Кирило-Мефодіївській в місті Києві ОСОБА_8 був помічений та зупинений правниками поліції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, після чого в період часу з 15 години 32 хвилин до 16 години 25 хвилин в ході проведення його обшуку в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, у нього було виявлено та вилучено 1 (один) поліетиленовий згорток з кристалоподібною речовиною білого кольору, яку він зберігав з метою подальшого збуту.
Відповідно до висновку експерта від 19 червня 2019 року № 11-2/3328, у наданій на дослідження порошкоподібній речовині білого кольору масою 0,418 г. виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP, маса якої у речовині становить 0,343 г.
В подальшому, під час огляду місця події в період часу з 16 години 58 хвилин 22 травня 2019 року до 00 годин 58 хвилин 23 травня 2019 року, за вказівкою ОСОБА_8 про місця здійснених ним 68 (шістдесяти восьми) «закладок» працівниками поліції були виявлені та вилучені пакетики з порошкоподібною речовиною білого кольору, з перфорованими аркушами паперу, з речовиною рослинного походження зеленого кольору.
Згідно з висновком експерта від 20 червня 2019 року № 11-2/3321, у наданих на дослідження кристалічній речовині білого кольору масою 0,432 г., кристалічних речовинах білого кольору загальною масою 14,308 г., кристалічних речовинах білого кольору загальною масою 9,349 г. виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP, маса якої у речовинах становить 0,346 г., 12,734 г. та 8,508 г., загальна маса PVP становить 21,588 г.
У наданих на дослідження порошкоподібних речовинах бежевого кольору загальною масою 10,250 г. виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, маса якого у речовинах становить 3,383 г.
В нашаруваннях на наданих на дослідження 3 (трьох) перфорованих аркушах паперу, один з яких розділений на 2 (два) фрагмента, виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, 2C-I-NBOMe, маса якої становить 0,008 г.
Надані на дослідження збиті в грудки речовини коричневого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом смолою канабісу (гашиш), маса якої становить 3,22 г.
Відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770: PVP і 2C-I-NBOMe є особливо небезпечними психотропними речовинами, обіг яких заборонено (Таблиця І Список № 2); амфетамін є психотропною речовиною, обіг якої обмежено (Таблиця ІІ Список № 2); смола канабісу (гашиш) є наркотичним засобом (Таблиця І Список № 1).
Особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено, PVP загальною масою 21,931 г. становить особливо великі розміри, психотропна речовина, обіг якої обмежено, амфетамін загальною самою 3,383 г. становить великі розміри, згідно з Таблицею № 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року № 188.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи правильності встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні та кваліфікації його дій, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому за ч. 3 ст. 307 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ч. 1 ст. 69 та ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та явної несправедливості обраного для нього заходу примусу внаслідок м`якості.
На переконання апелянта, при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України суд не мотивував належним чином підстави призначення йому основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією закону, за яким він визнаний винуватим, та не призначення обов`язкового додаткового покарання. Вважає неправильними висновки суду про те, що щире каяття ОСОБА_8 та його активне сприяння розкриттю злочину істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. Більше того, суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, зважаючи на те, що злочинна діяльність ОСОБА_8 у сфері незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин була виявлена та припинена працівниками правоохоронного органу. Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_8 , не будучи працевлаштованим, займався незаконним збутом наркотичних засобів і психотропних речовин в особливо великому розмірі, що супроводжувалося корисливими спонуканнями, у суду не було законних підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України у зв`язку з не встановленням у справі конкретних обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Окрім цього, в порушення приписів ч. 1 ст. 75 КК України, суд не навів у вироку достатніх та об`єктивних мотивів в обґрунтування свого рішення про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання, з умовах звільнення з випробуванням. Вважає, що суд не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, яке є особливо тяжким, способу та характеру його вчинення, формі вини, мети та стадії його скоєння, його підвищеній суспільній небезпечності, наявності у обвинуваченого корисливого мотиву, не врахував великі та особливо великі розміри психотропних речовин, які обвинувачений мав намір збути, що могло призвести до значної шкоди здоров`ю населення в разі вчасного неприпинення правоохоронним органом незаконних дій ОСОБА_8 .
Звертає увагу на те, що, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд фактично не розмежував мотиви призначення самого покарання від мотивів застосування ст. 75 КК України, чим порушив вимоги абзацу шостого п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.
З урахуванням наведених обставин, апелянт переконаний, що виправлення ОСОБА_8 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна в межах санкції ч. 3 ст. 307 КК України.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_9 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали призначене вироком суду першої інстанції покарання законним, обґрунтованим і справедливим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку із цим висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин у великих розмірах, особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких в судовому засіданні не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються відповідно до приписів ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених і викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 307 КК України, що також ніким не оскаржується.

Перевіряючи вирок суду в межах доводів апеляційної скарги прокурора, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 та ст. 75 КК України, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Приписами ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

За правилами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Висновки суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України також повинні бути належним чином мотивовані судом.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 307 КК України покарання суд врахував: ступінь тяжкості і характер вчиненого ним кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, що він раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, є фізичною особою підприємцем і працює, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшують покарання; відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Зваживши в сукупності наведені обставини, врахувавши роль та ступінь участі ОСОБА_8 у вчиненні злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, відсутність обставин, які б обтяжували його покарання, дані про особу обвинуваченого, його виключно позитивні характеристики та зразкову поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду, суд дійшов висновку про можливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі, нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 307 КК України, а саме на строк 5 (п`ять) років.

Разом із цим, пославшись на позитивні дані про особу ОСОБА_8 , суд також дійшов висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки та поклавши обов`язки, що передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

При цьому, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, згідно зі ст. 77 КК України суд не застосував до ОСОБА_8 додаткове покарання у виді конфіскації майна, що санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено як обов`язкове.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про необхідність призначення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 307 КК України покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, оскільки вони є законними, обґрунтованими і справедливими, а протилежні доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині вважає неприйнятними.

Всупереч твердженням апелянта, те, що злочинна діяльність ОСОБА_8 була виявлена та припинена працівниками правоохоронного органу не виключає його активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення. У даній справі, ОСОБА_8 , хоча і був помічений та зупинений працівниками поліції з 1 (одним) згортком психотропної речовини, проте після цього одразу ж добровільно показав різні місця, в яких він заховав 68 (шістдесят вісім) пакетиків з психотропними речовинами і наркотичним засобом. Таким чином ОСОБА_8 , добровільно допомагаючи слідству, повідомив суттєві факти вчиненого злочину, чим сприяв виявленню та вилученню правоохоронними органами значної кількості психотропних речовин і наркотичного засобу, розкладеної у різних потаємних місцях.

До того ж, активне сприяння ОСОБА_8 у розкритті злочину, а також щире каяття у вчиненому, як обставини, що пом`якшують його покарання, були встановлені і під час досудового розслідування та про них зазначено в обвинувальному акті, який був затверджений самим апелянтом прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_7 (а.п. 1-13).

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що наведені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, приймаючи до уваги в сукупності, що: за активного та ініціативного сприяння обвинуваченого у виявленні та вилученні 68 (шістдесяти восьми) «закладок» було здійснено запобігання розповсюдженню серед населення значної кількості психотропних речовин і наркотичного засобу; в ході досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений незмінно в повному обсязі визнавав свою винуватість у скоєному та виказував критичне ставлення до своїх злочинних дій і про переоцінку такої діяльності. Вказані форми посткримінальної поведінки ОСОБА_8 , що виразилися у щирому каятті та активному сприянні розкриттю злочину, свідчать про те, що в особі обвинуваченого відбулися суттєві позитивні зміни, які знижують ступінь його суспільної небезпечності.

Отже, враховуючи: наявність двох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 ; не встановлення обставин, які б його обтяжували; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий і до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.п. 107), на спеціальних обліках не перебуває (а.п. 108, 109), має постійне місце проживання, одружений (а.п. 86), з 14 січня 2020 року зареєстрований як фізична особа підприємець (а.п. 83), тобто загалом позитивно характеризується та має стійкі соціальні зв`язки; його молодий вік (на момент ухвалення вироку досяг 23-х років), що у своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів переконана, що призначене ОСОБА_8 основне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України є законним і справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам індивідуалізації та співмірності заходу примусу.

Виходячи з наведеного, вимоги апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_8 основного покарання в межах санкції ч. 3 ст. 307 КК України, у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років, на думку апеляційного суду, є явно недоцільним і несправедливим внаслідок суворості.

Водночас, слушними є доводи апелянта стосовно безпідставного застосування судом ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів, суд у вироку не навів належних мотивів в обґрунтування рішення про можливість виправлення ОСОБА_8 в умовах застосування інституту умовного відбування покарання. Більше того, всупереч вимог ч. 1 ст. 75 КК України, приймаючи таке рішення, суд послався лише на зазначені вище дані про особу обвинуваченого, разом з тим взагалі не врахував тяжкості вчиненого ним злочину, характеру і конкретних обставин його скоєння, цінності охорони суспільних відносин, на які було вчиненого посягання. Зокрема, поза увагою та оцінкою суду залишилось: що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів і психотропних речовин, предметом якого були особливо небезпечні наркотичний засіб та психотропні речовини, обіг яких заборонено, в тому числі в особливо великому розмірі, та психотропна речовина, що знаходиться в обмеженому обігу, у великих розмірах; що розповсюдження цих заборонених речовин потенційно становило значну небезпеку здоров`ю інших осіб; що збут цих засобів здійснювався обвинуваченим з метою заробітку, отримання у такий незаконний та небезпечний для суспільства спосіб прибутку, щоб покращити власне матеріальне становище.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про відсутність достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від реального відбування покарання з випробуванням. На думку апеляційного суду, таке рішення суду призвело до обрання невиправдано м`якого заходу примусу для обвинуваченого. Крім того, безпідставне звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, згідно зі ст. 77 КК України потягло за собою не призначення йому додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено як обов`язкове.

Отже, звільнивши ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку із цим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в порядку п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України в частині призначеного ОСОБА_8 покарання із застосування положень ст. 75 КК України з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового вироку за правилами, передбаченими у п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

При ухваленні вироку в частині покарання колегія суддів на виконання вимог ст. ст. 50, 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину, конкретні фактичні обставини його скоєння; дані про особу обвинуваченого, що він раніше не судимий і до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, зареєстрований як фізична особа підприємець, його ставлення до вчиненого та посткримінальну поведінку, його молодий вік; щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшують покарання; відсутність обставин, які б його обтяжували.

Приймаючи в сукупності всі встановлені обставини, що впивають на захід примусу, з огляду на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і виключно позитивні дані про особу обвинуваченого, колегія суддів, з мотивів про які зазначено вище, вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 основне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, установленої санкцією ч. 3 ст. 307 КК України, за якою він визнаний винуватим, у тому розмірі, що був визначений судом першої інстанції, яке йому слід відбувати реально. Разом із тим, обвинуваченому слід також призначити додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке санкцією даного закону передбачено як обов`язкове, за виключенням житла.

Саме таке покарання знаходиться у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_8 злочинного діяння і даними про його особу, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 307 КК України призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обраховувати з часу його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4