Номер провадження: 11-сс/813/606/22
Номер справи місцевого суду: 947/7545/22 1-кс/947/3133/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту до громадянина Республіки Білорусь

ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гомель Республіки Білорусь, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який розшукується на міжнародному рівні компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбачено пунктом «а» ч.2 ст.126 КК РФ, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2022 року було задоволено клопотання керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та до громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) продовжено застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того продовжений строк дії покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-з`являтися за першою вимогою до прокурора, слідчого судді;

-не відлучатись з м. Одеси без дозволу прокурора;

-повідомляти прокурора про зміну свого місця проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України та в`їзду в Україну;

-носити засіб електронного контролю.

Строк дії ухвали до 08 травня 2022 року включно.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси про продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту до прийняття рішення про його видачу та фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що станом на сьогоднішній день рішення про видачу ОСОБА_7 до Російської Федерації скасоване та не може бути повторно прийняте до остаточно вирішення органами міграційної служби питання про надання ОСОБА_7 статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту. Разом з цим вказаний процес призупинений на час воєнного стану.

Крім того захисник послався на положення п.5-1) ч.1 ст.589 КПК України, в якому вказано, що у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України. Прокурор в межах даної справи наполягає на неухильному виконанні обов`язків, згідно міжнародних зобов`язанні, а саме необхідності розгляду запиту Російської Федерації.

Разом із цим, згідно із Законом №2108-ІХ від 03.03.2022 Кримінальний Кодекс України, доповнено статтею 111-1, із ч.1 якої убачається, що на території' України визнається злочином зокрема «публічні заклики громадянином України до підтримки рішень та/або дій держави-агресора».

Станом на сьогоднішній день відсутні роз`яснення з приводу меж правозастосування цього достатньо широкого поняття, разом із цим, сторона захисту звертає увагу, що розгляд вказаного клопотання технічно неможливий без «підтримки рішень та/або дій держави-агресора», вчинених правоохоронними органами Російської Федерації в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_6 та прокурор Київської окружної прокуратури ОСОБА_10 надіслали заяви, в яких просили проводити судове засідання без їх участі.

При цьому захисник зазначив про те, що підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі, а прокурор заперечував проти її задоволення.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Частиною 1 ст.406 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, визначеним у ч. 1 ст.7 КПК України.

Частиною 1 ст.12 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом

Положеннями ч.1 ст.584 КПК України передбачено, що після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Приписи частин 1 та 2 ст. 585 КПК України встановлюють, що за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).

При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: 1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; 3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; 4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Апеляційним судом встановлено, що співробітниками Управління карного розшуку ГУНП в Одеській області 16 серпня 2021 року о 10 годині 10 хвилин за адресою: м.Одеса, вул. Варненська, 3-Б затримано громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_7 , який розшукується на міжнародному рівні компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого пунктом «а» ч.2 ст.126 КК Російської Федерації (викрадення людини, групою осіб за попередньою змовою).

Підставою для затримання ОСОБА_7 та застосування у подальшому стосовно нього екстрадиційного арешту є документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо нього запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави у вигляді тримання під вартою.

Так, в провадженні слідчого відділу в м.Домодєдово Головного слідчого управління Слідчого комітету Російської Федерації в Московській області знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п.«а» ч.2 ст.126 КК Російської Федерації (викрадення людини, групою осіб за попередньою змовою).

05 квітня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.«а» ч.2 ст.126 КК Російської Федерації.

Злочин, вчинення якого інкримінується ОСОБА_7 на території РФ відповідає диспозиції злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України та є екстрадиціним, оскільки за його вчинення передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк більше ніж 1 рік.

Строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбачені ст.49 КК України не сплили.

Постановою оперуповноваженого ОРР УМВС Росії по міському округу Домодєдово від 28 грудня 2020 року ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

Постановою Домодєдовського міського суду Московської області від 30 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з моменту затримання на території РФ або з дня екстрадиції на територію Російської Федерації.

Відповідно до ч.8 ст.584 КПК України, апеляційний суд не досліджує питання про винуватість чи невинуватість особи та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

Офісом Генерального прокурора 18 травня 2021 року Одеській обласній прокуратурі доручено проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_7 до Російської Федерації, а також звернення до суду з клопотанням про застосування до вказаної особи екстрадиційного арешту.

На цей час проведеною перевіркою не встановлено обставин, за наявності яких видача ОСОБА_7 не може бути здійснена.

Так, відповідно до наявних матеріалів перевірки, ОСОБА_7 не є громадянином України, статус біженця не має, не приймав участі у проведенні АТО на Сході України, в тому числі, у складі добровольчих формувань.

Також перевіркою встановлено, що ОСОБА_7 притягується Київським районним судом м. Одеси до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.3 ст.187 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002867 від 18 листопада 2019 року, при цьому у даному кримінальному провадження до ОСОБА_7 не був застосований будь-який запобіжний захід.

Таким чином, факт притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 на території України свідчить про те, що останній продовжує свою злочинну діяльність.

Постановою Офісу Генерального прокурора від 28 жовтня 2021 року прийнято рішення про видачу ОСОБА_7 до Російської Федерації для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п.«а» ч.2 ст.126 КК Російської Федерації, при цьому зазначено, що притягнення особи до кримінальної відповідальності на території України не є підставою для відмови у її видачі, а може бути підставою для відстрочення фактичної передачі.

Копію вищевказаного рішення центрального органу 09 листопада 2021 року вручено ОСОБА_7 в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2021 задоволено скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на постанову Офісу Генерального прокурора від 28 жовтня 2021 рок про видачу ОСОБА_7 до Російської Федерації та вказане рішення про видачу ОСОБА_7 було скановане.

Вищевказана ухвала слідчого судді була оскаржена в апеляційному порядку Одеською обласною прокуратурою і ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 березня 2022 року було відмовлено в її задоволенні, а отже рішення слідчого судді про скасування постанови Офісу Генерального прокурора про видачу ОСОБА_7 компетентним органам Російської Федерації набуло чинності.

Наразі Офісом Генерального прокурора готується доручення на проведення подальшої екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_7 до Російської Федерації.

Оскільки наразі екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі (екстрадиції) ОСОБА_7 триває апеляційний суд переконаний, що продовжує існувати необхідність в продовженні застосуванні до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

На теперішній час такий запобіжний захід повною мірою дозволяю контролювати місце перебування ОСОБА_7 та запобігає ризику його втечі, що в свою чергу може перешкодити виконанню запиту компетентного органу іноземної держави про його видачу.

Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що в зв`язку з доповненням Кримінального кодексу України статтею 111-1 «Колабораційна діяльність» будь-як взаємодія двох країн з питань екстрадиції є неможливою апеляційний суд зазначає про те, що правовідносини між Україною та Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією «Про видачу правопорушників» від 13 грудня 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, які є чинними для обох держав.

В статтях 1 та 2 Європейської конвенції «Про видачу правопорушників» від 13 грудня 1957 року, яка була ратифікована Законом України № 43/98-ВР від 16.01.1998 року закріплено зобов`язання сторін видавати одна одній, з урахуванням положень та умов викладених в Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою. Видача правопорушника проводиться за дії, які відповідно до законодавства обох держав є злочинами.

Відповідно до ч.1 ст.574 КПК України центральними органами України щодо видачі особи (екстрадиції), якщо інше не передбачено міжнародним договором України, є відповідно Офіс Генерального прокурора та Міністерство юстиції України.

Пунктом 2) ч.4 ст.574 КПК України встановлено, що центральні органи України щодо видачі особи (екстрадиції) розглядають запити компетентних органів іноземних держав про видачу особи (екстрадицію), тимчасову видачу або транзитне перевезення та приймають рішення щодо них.

На теперішній час Офісом Генерального прокурора не прийнято остаточне рішення про видачу ОСОБА_7 або про відмову у його видачі компетентним органам Російської Федерації.

При цьому рішення про видачу особи для притягнення до кримінальної відповідальності на території Російської Федерації не входить в компетенцію Одеського апеляційного суду і приймається виключно Центральними органами України щодо видачі особи (екстрадиції), якими є відповідно Офіс Генерального прокурора та Міністерство юстиції України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що до закінчення екстрадиційної перевірки та прийняття рішення про видачу, або відмову у видачі ОСОБА_7 наявні підстави для продовження застосування до запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 422, 581, 584, 585 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2022 року, якою було задоволено клопотання керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та до громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) продовжено застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3