Справа № 466/4243/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/914/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді одного року шести місяців обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 є особою, що раніше неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, а саме: постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.04.2020 року, у справі №2466/2480/20, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.05.2020 року, у справі №466/3347/20, на шлях виправлення не став та вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи - домашнє насильство.

Обвинувачений ОСОБА_6 , 27 травня 2020 року приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на ґрунті тривалих неприязних відносин, вчинив психологічне насильство щодо свого брата ОСОБА_9 , 1967 р.н., яке полягало у тривалих висловлюваннях словесних образ, переважно в нецензурній формі та у принижуванні його як особистості, а також у залякуванні та словесних погрозах фізичним насильством, які призвели до заподіяння потерпілому ОСОБА_9 психологічних страждань (що є складовою частиною здоров`я особи), погіршення якості життя потерпілої особи.

Не погоджуючись з вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2021 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2021 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат обвинуваченого покликається на те, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, адже безпідставно не взято до уваги доводи обвинуваченого про те, що ОСОБА_10 сам спровокував конфлікт та завдав обвинуваченому тілесних ушкоджень, а також не взято до уваги консультативний висновок спеціаліста №7864 від 30 травня 2021 року про те, що між обвинуваченим та потерпілим відбувся побутовий конфлікт.

Також захисник звертає увагу й на те, що в матеріалах провадження відсутні будь-які належні та допустимі докази заподіяння потерпілому фізичних та/або психологічних страждань, що, на його думку, повністю виключає можливість притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 .

Окрім цього, в обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат ОСОБА_7 покликається й на те, що судом призначено обвинуваченому покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу підтримали в частині необхідності пом`якшення обвинуваченому покарання та просили застосувати до ОСОБА_6 менш суворе покарання або звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням.

Прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні проти задоволення апеляційних вимог заперечив.

Потерпілий ОСОБА_9 у вирішенні апеляційної скарги поклався на розсуду суду, зазначивши, що обвинувачений не припинив своєї протиправної поведінки та продовжує застосовувати домашнє насильство щодо нього та їхнього батька.

Заслухавши доповідача, позицію учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

З огляду на те, що сторона захисту у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу лише в частині невідповідності призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом такі не переглядаються.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на указану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що уст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального закону та врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про його особу, зокрема те, що він неодноразове притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, є несудимим згідно зі ст. 89 КК України, не працює, його ставлення до вчиненого, а саме відсутність каяття; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

З огляду на те, що покарання має на меті не лише кару за вчинене кримінальне правопорушення, а в першу чергу виправлення особи винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, у вчиненому не розкаявся, а також, як про це зазначено потерпілим у судовому засіданні, своєї протиправної поведінки не припинив, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для застосування до останнього більш м`якого покарання, аніж призначене судом першої інстанції, як і не вбачає підстав для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, та апеляційна скарга не містить належних обґрунтувань на спростування таких висновків.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2021 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в його інтересах - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4