справа № 208/485/22
№ провадження 1-кп/208/317/22
УХВАЛА
07 квітня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні питання доцільності продовження тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000332 від 27.04.2021 р. відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.27 ч.3 ст.307 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28 ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України, суд, -

встановив:
В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України та ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачуються у скоєнні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, та наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконного впливу на свідків даного кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених у випадку застосування до них більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник проти задоволення вказаного клопотання заперечували, вказали, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки: діти, дружина та матір, яка потребує догляду, сам обвинувачений хворіє, потребує лікування, свідки залегендовані, досудове слідство завершено, всі матеріали зібрані, сама тяжкість інкримінованого порушення не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики прокурором перебільшені.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник заперечили проти клопотання прокурора, ризики це лише припущення прокурора, тяжкість не є підставою для тримання особи під вартою, обвинувачений має постійне місце реєстрації, цивільну дружину, співпрацював зі слідством, ніякого супротиву не чинив.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник заперечили проти клопотання прокурора, ризики це лише припущення прокурора, тяжкість не є підставою для тримання особи під вартою, обвинувачений раніше не судимий, має цивільну дружину, хворіє.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник просили змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід на більш м`який, зазначили, що ризики абстрактні, не аргументовані, тяжкість обвинувачення не може слугувати підставою тримання під вартою.

Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд вважає, оскільки обвинувачені не мають постійного офіційного місця роботи, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 офіційно не одружені, не мають на утриманні неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку, тобто не мають міцних соціальних зв`язків, та при наявності обґрунтованої підозри, та тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у разі визнання їх винними, суд приходить до висновку, що існує ризик втечі обвинувачених та ухилення від правосуддя.

Також судом прийнято до уваги ту обставину, що по справі не допитано жодного свідка, а отже існує ризик того що обвинувачені, перебуваючи на свободі зможуть вчинити спроби незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою викривлення їх показань.

Крім того, суд бере до уваги що обвинувачені можуть продовжити злочинну діяльність, оскільки обґрунтовано обвинувачуються у систематичному вчиненні злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, вчинене у складі злочинної організації. Окрім цього, обвинувачені офіційно не працевлаштовані, що надає підстави вважати, що останні існують за рахунок грошових коштів, отриманих від незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів.

Суд заслухавши думку прокурора, обвинувачених, їх захисників, приходить до висновку про те, що обвинуваченим слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для застосування щодо них такого запобіжного заходу як взяття під варту, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що враховувалися судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не змінилися, підстав для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не має. Керуючись викладеним та ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 331 КПК України, суд, -

постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.27 ч.3 ст.307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 червня 2022 року включно.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28 ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 червня 2022 року включно.

Продовжити відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 червня 2022 року включно.

Продовжити відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 червня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1