ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1580/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/134/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку ст. 537, 539 КПК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2022 року,-
Даним вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано невинуватим та виправдано за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 13.03.2021 року близько 23.40 год., перебуваючи у кімнаті квартири АДРЕСА_3 , в ході словесного конфлікту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, а саме, спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому один удар кулаком лівої руки в ділянку носа з правого боку, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді садна крила носа справа, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
З цим обвинуваченням органу досудового слідства суд першої інстанції не погодився і виправдав ОСОБА_7 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2022 року відносно ОСОБА_7 скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт.
Посилається на те, що суд, взявши до уваги одні докази і відкинувши інші належним чином не вмотивував своїх висновків, а також не взяв до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його висновки.
Вказує, що під час розгляду даного кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що обвинувачений ОСОБА_7 , 13.03.2021 року близько 23:00 год., перебуваючи у квартирі, що по АДРЕСА_4 , умисно наніс йому один удар лівою рукою в ділянку носа, тому викликав працівників поліції та бригаду швидкої допомоги.
Зазначає, що вказані покази підтверджуються рапортом № 11279 від 13.03.2021 року та рапортом від 14.03.2021 року за №11293, проте вони залишились поза увагою суду та їм не надана належна оцінка.
Звертає увагу, що викладені у рапортах відомості свідчать про безпосереднє та невідкладне звернення ОСОБА_9 за медичною допомогою та до правоохоронних органів, що не дає підстав сумніватися у правдивості показань потерпілого.
Наголошує на тому, що покази потерпілого ОСОБА_9 підтвердив свідок ОСОБА_10 , який вказав, що саме обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілому один удар кулаком лівої руки в ділянку носа.
Стверджує, що судом повністю не досліджено висновок судово - медичної експертизи №205 від 15.03.2021 року, а саме у вироку Тернопільського міськрайонного суду не зазначено, що тілесне ушкодження, які виявлені у ОСОБА_9 , не властиві для утворення при падінні на площині («падінні з висоти власного зросту»), тому підтверджують покази свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 щодо механізму утворення, локалізацію, період заподіяних та спосіб заподіяння останньому тілесних ушкоджень.
Вважає, що допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка в ході судового допиту повідомила про непричетність свого чоловіка -обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, є зацікавленою особою, тому, покази свідка ОСОБА_11 потрібно оцінити критично.
Зазначає, що висунена обвинуваченим ОСОБА_7 суперечлива та кардинально протилежна версія події, не логічна та, при цьому, протирічить наявним у матеріалах кримінального провадження доказам.
Стверджує, що у вироку суд першої інстанції не зазначив чому він відкинув покази потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 та взяв до уваги покази зацікавленого свідка ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 .
Зазначає, що сторона обвинувачення прийшла до висновку, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 потрібно розцінювати як спосіб захисту, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2022 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України до громадських робіт на строк двісті годин.
Вважає даний вирок незаконним, необ`єктивним та необґрунтованим, в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що суд не врахував, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 з суб`єктивної сторони був умисел на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.
Посилається на те, що всупереч вимогам кримінально процесуального закону, судом першої інстанції у вироку не надано будь-якої оцінки цілому ряду зібраних доказів, зокрема, не проаналізовано та не надано належної оцінки: показанням потерпілого ОСОБА_9 , протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим та свідком ОСОБА_10 , які вказали на виправданого як на особу, що вчинила злочин, виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 02294, консультаційному висновку спеціаліста від 17 березня 2021 року.
Вказує, що обґрунтовуючи свої вимоги суд першої інстанції однобоко дослідив докази, надані сторонами під час судового розгляду, зайняв позицію захисту та відкинув докази сторони обвинувачення.
Наголошує на тому, що висновки суду про недоведеність стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. Суд надав не правильну оцінку вказаним доказам, що призвело до прийняття незаконного рішення.
Звертає увагу на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, тому висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Вважає, що наведене є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав апеляційні скарги частково, вважає, що є підстави для направлення провадження на новий розгляд в суд першої інстанції, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив апеляційні скарги, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам. Відповідно обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив усунути неповноту чи однобічність судового слідства суду першої інстанції і постановити законне та обґрунтоване рішення.
При цьому, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за одночасної наявності таких умов: 1) якщо вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та 2) за клопотанням учасників судового провадження. Неповнота або порушення під час дослідження обставин судом першої інстанції, на які можуть посилатися учасники судового провадження, полягають у поверховій їх оцінці, помилках або плутанині у фактичних обставинах, порушенні вимог параграфу 1 глави 28 КПК щодо загальних положень судового розгляду стосовно строків, незмінності складу суду, безперервності судового розгляду, наслідків неприбуття когось із учасників судового провадження тощо.
У пункті 5 ППВСУ від 15 травня 2006 року №1 Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку зазначено, що під час судового слідства апеляційний суд може досліджувати всі докази, що є в справі, або лише ті, правильність оцінки чи повноти дослідження яких судом першої інстанції оспорено в апеляції (апеляціях), або ж які він зовсім не досліджував.
У пункті 7 цієї постанови вказано, що коли суд першої інстанції докази не досліджував або досліджував частково, апеляційний суд має провести судове слідство з метою з`ясування лише тих фактичних обставин справи, які оспорювалися у суді першої інстанції. Якщо ж суд першої інстанції визначив обсяг досліджених ним доказів із порушенням вимог КПК, апеляційний суд не вправі постановити свій вирок, а повинен за наявності до того підстав скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та направити справу до цього суду на новий судовий розгляд. Таким чином, закон обмежує розгляд справи в суді апеляційної інстанції в тій частині вироку або ухвали суду першої інстанції, законність і обґрунтованість яких була оскаржена в апеляційній скарзі.
Відповідно до вимог ст. 349 КПК України, обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження (послідовність) визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Зокрема, необхідність зміни обсягу дослідження доказів може бути обумовлена визнанням доказу очевидно недопустимим, появою нових доказів. У такому випадку суд має винести ухвалу, якою встановлюється новий порядок дослідження доказів.
Як вбачається з журналу судового засідання, 11.08.2021 року під час судового розгляду кримінального провадження суд визначив обсяг доказів та порядок їх дослідження, ухваливши: допитати потерпілого, дослідити матеріали кримінального провадження, допитати свідків.
У судовому засіданні 16.09.2021 року порядок дослідження доказів було змінено та встановлено: допитати свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , дослідити матеріали кримінального провадження та, в подальшому, вирішити питання про допит потерпілого.
Однак, допитавши 16.09.2021 року свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , не змінивши встановленого порядку та обсягу дослідження доказів, суд 11.10.2021 року перейшов до допиту потерпілого ОСОБА_9 , що є порушенням вимог ст. 349 КПК України та є підставою для скасування вироку суду у зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону і призначенням нового судового розгляду провадження у цьому ж суді.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ухвалений вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.370 КПК України щодо його обґрунтованості та вмотивованості.
Так, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК, вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що доводи прокурора та захисника потерпілого про відсутність будь-якої оцінки досліджених доказів є слушними, оскільки, дослідивши покази обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , суд не надав їм оцінки у сукупності з іншими доказами, а саме: протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим та свідком ОСОБА_10 , виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 02294, консультаційному висновку спеціаліста від 17 березня 2021 року та іншим.
Відповідно до усталеної судової практики ЄСПЛ, суди мають надати відповідь на кожен аргумент сторін. Як зазначено у рішенні в справі Серявін та інші проти України ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вини були почуті, а з рішення у справі Проніна проти України можна зробити висновок, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.
Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно з вимогами ч.1 ст. 412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.
За таких обставин, доводи апелянтів є слушними, підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого- скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Під час нового розгляду необхідно усунути вказані порушення, перевірити доводи апеляційних скарг і постановити рішення, яке відповідає вимогам ст.370 КПК.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів,-
Ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали оголосити учасникам провадження 04 травня 2022 року о 15 год. в приміщенні Тернопільського апеляційного суду.

Судді