Дата документу 14.04.2022 Справа № 331/4710/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4710/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/691/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 3 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Орлянка Василівського район Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт;

- за ч. 3 ст. 296 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 17 серпня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 3834 грн. 31 коп., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 296 КК України, за наступних обставин.

1 травня 2021 року, приблизно об 11.34 годині, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 26-28 по вул. Лермонтова у м. Запоріжжі, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на підґрунті неприязних стосунків із ОСОБА_9 , наніс останній правою рукою один удар в ліву частину обличчя та два удари кулаком у нижню частину обличчя, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді садна на слизовій оболонці верхньої губи, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Крім того, 27 червня 2021 року, приблизно о 17.15 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень колишній співмешканці ОСОБА_9 , зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_3 , достовірно знаючи, що остання там працює продавцем, підійшов до ОСОБА_9 та наніс їй не менше трьох ударів в область голови. Після чого, ОСОБА_7 , не реагуючи на вимоги ОСОБА_10 припинити протиправні дії та залишити приміщення магазину, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, відштовхнув ОСОБА_10 та знову наніс ОСОБА_9 не менше чотирьох ударів руками в область голови. Крім того, ОСОБА_7 наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_10 , яка намагалася захистити ОСОБА_9 , спричинивши їй легке тілесне ушкодження, та три удари рукою по обличчю ОСОБА_9 , внаслідок чого вона упала на підлогу. Не припиняючи своїх дій, ОСОБА_7 наніс ще один удар рукою в область голови ОСОБА_9 , яка сиділа на підлозі. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Крім того, 27 червня 2021 року, приблизно о 17.15 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_3 , достовірно знаючи, що в цьому працює його колишня співмешканка ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_7 , демонструючи зневагу до загальноприйнятих норм моралі, висловлюючись нецензурною лайкою, почав розкидати речі з прилавку магазину, а також за допомогою власної фізичної сили рук намагався перекинути стійку, на якій знаходився товар. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 та наніс їй не менше трьох ударів в область голови, та не реагуючи на вимоги ОСОБА_10 припинити протиправні дії та залишити приміщення магазину, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, відштовхнув ОСОБА_10 та знову наніс ОСОБА_9 не менше чотирьох ударів руками в область голови. Після цього ОСОБА_7 взяв з полиць товар, маючи на меті принизити честь та гідність оточуючих, почав розкидати товар по приміщенню магазину, а також в обличчя ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_10 та три удари рукою по обличчю ОСОБА_9 . Не припиняючи своїх дій, ОСОБА_7 наніс ще один удар рукою в область голови ОСОБА_9 , яка сиділа на підлозі. Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_7 було зірвано роботу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП «Першина».

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому занадто суворе покарання, враховуючи, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у скоєному та раніше не судимий.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка рішення суду першої інстанції вважала законним, обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 296 КК України є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник обвинуваченого фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінальних проступків та нетяжких злочинів; встановив відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання; дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо.

Крім того, суд першої інстанції врахував систематичне та тривале вчинення насильницьких дій відносно потерпілої ОСОБА_9 , а також думку останньої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому максимально суворого покарання та вважала неможливим його звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має стабільного джерела доходу не має, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має.

До того ж, він перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності».

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання не в максимальних межах санкції статті, а за ч. 3 ст. 296 КК України в мінімальних межах санкції, а призначаючи остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставини вчинених кримінальних правопорушень, а також дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого остаточного покарання, ніж у вигляді 3 років позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.

На переконання колегії суддів, каяття обвинуваченого та відсутність судимостей не можуть бути підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, і такі доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 3 грудня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 296 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4