Справа № 344/6516/22
Провадження № 1-кс/344/2728/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2022 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенант поліції ОСОБА_4 за погодженням прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, в обґрунтування якого зазначила, що досудовим розслідуванням встановлено, що 02 червня 2022 року близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на польовій дорозі, що між вул. Макухи та вул. Височана, 34, у м. Івано-Франківську, побачив потерпілу ОСОБА_7 , яка йшла йому на зустріч та тримала на плечі свій рюкзак. У цей час у ОСОБА_5 виник неправомірний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, а саме рюкзаком, що належав ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій протиправній намір, ОСОБА_5 в період дії на території України воєнного стану, який продовжено Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з метою заволодіння майном, дочекавшись, коли підійде до нього потерпіла ОСОБА_7 , раптово наніс останній удар кулаком в ділянку обличчя, від якого потерпіла втратила рівновагу та впала на землю, після чого наніс ще два удари кулаком в ділянку обличчя потерпілої, застосувавши до неї фізичне насильство з метою подолання волі до опору, спричинивши тим самим тілесні ушкодження, однак ОСОБА_7 почала чинити опір та, відштовхнувши ОСОБА_5 від себе, почала втікати, залишивши на місці свій рюкзак із майном.
У подальшому ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з метою незаконного збагачення, повторно, відкрито викрав у потерпілої ОСОБА_7 рюкзак, в якому знаходився мобільний телефон марки «Samsung», моделі A70 в корпусі синього кольору, вартість якого становить 7000 гривень.
Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.
ОСОБА_5 підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України.
02 червня 2022 року ОСОБА_5 в порядку
статті 208 Кримінального процесуального кодексу України затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України.
03 червня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України.
У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , неодружений, непрацюючий, з середньою освітою, раніше судимий.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: відомостями, які містяться в протоколі огляду місця події, протоколі допиту потерпілої ОСОБА_7 , протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілій, протоколом огляду відеозаписів із місця події, протоколом огляду місця події та вилученням речей потерпілої, а також в інших матеріалах кримінального провадження в їх сукупності.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється
ОСОБА_5 , згідно ст. 12 Кримінального кодексу України, відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого санкцією ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.
Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
За таких обставин слідчий просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та не визначати розмір застави.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини, просив клопотання задовольнити.
У судовому засіданні слідчий просила застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підозрюваний просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
У судовому засіданні захисник підозрюваного проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на те, що прокурором не доведено ризики, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.
Відповідно до статті 29 Конституції України, статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 pоку, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та відповідних положень низки інших міжнародно-правових актів з прав людини і судочинства, кожна людина має право на свободу і особисту недоторканність. Застосування до неї як до підозрюваного чи обвинуваченого запобіжних заходів є істотним обмеженням цього права, а тому можливе лише у виняткових випадках, за наявності передбачених законом підстав і в передбаченому законом порядку.
За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Частиною першою статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Пунктом 4 частини другої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вбачається, що застосування запобіжних заходів вже можливо за наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
У судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які існують та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: пункти перший, третій та п`ятий вказаної статті.
Так, про існування вказаних ризиків свідчать такі обставини:
пункт 1 ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому може виїхати за межі м. Івано-Франківська з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння, також підозрюваний неодноразово судимий за майнові злочини;
- пункт 3 підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілу, оскільки йому відомі її анкетні дані та місце проживання, а тому можуть вживатися заходи для тиску на потерпілу;
- пункт 5 - підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, офіційно ніде не працевлаштований, раніше неодноразово судимий за майнові злочини, тому може вчиняти кримінальні правопорушення з метою незаконного збагачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».
Наявні у матеріалах кримінального провадження докази в їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України.
Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: відомостями, які містяться в протоколі огляду місця події, протоколі допиту потерпілої ОСОБА_7 , протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілій, протоколом огляду відеозаписів із місця події, протоколом огляду місця події та вилученням речей потерпілої, а також в інших матеріалах кримінального провадження в їх сукупності.
Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України, належить до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.
Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність встановлених на досудовому розслідуванні ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, дані ризики наявні та існують.
Щодо доводів сторони захисту, що слід обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то слідчий суддя вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.
За таких обставин суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Таким чином, доводи захисту не дають достатніх підстав слідчому судді для застосування підозрюваному м`якшого запобіжного заходу і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.
Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, прокурором доведено наявність ризиків, які існують та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, то слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.
При цьому обрання інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.
Обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органів досудового розслідування та до суду не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Запобіжний захід у вигляді особистої поруки також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також, на думку слідчого судді, в даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.
Обрання запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваного постійного місця роботи або джерел його доходів, відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків , а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього.
Отож відсутні достатні підстави слідчому судді для застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує і превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість злочину, характеризуючи особу підозрюваного дані, стан здоров`я, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та відтак приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та встановлені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків і є співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.
У той же час обставини, що зазначені захисником підозрюваного, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, оскільки дані обставини є такими, які характеризують підозрюваного, і не виключають наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і самі по собі є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного з огляду на конкретні обставини справи.
Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).
При цьому, згідно пункту 1 частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, тому слідчий суддя приходить до висновку, що розмір застави слід не визначати.
Підсумовуючи все вищенаведене слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть в повній мірі запобігти наведеним ризикам, що існують, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому клопотання підлягає задоволенню.
За змістом частини другої статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
Таким чином строк тримання під вартою підлягає обчисленню з моменту затримання, а саме з 02 червня 2022 року.

Виходячи з викладеного, відповідно до ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 31 липня 2022 року включно в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави.
Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з 02 червня 2022 року
Тримання під вартою ОСОБА_5 здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».
Строк дії ухвали до 31 липня 2022 року включно.
Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складений та підписаний 06 червня 2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1