Дата документу 16.05.2022 Справа № 643/9841/21
Провадження № 1-і/554/39/22
У Х В А Л А

12 травня 2022 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0003475 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, не працюючого, не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 347 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_2 та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта вища, не працюючого, не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 347 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 347, ч. 2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця республіки Вірменія, мешканця АДРЕСА_4 , громадянина України, освіта середня, ФОП, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

в с т а н о в и в :

До Октябрського районного суду м. Полтави із врахуванням вимог Розпорядження Голови Верховного Суду В. Князєва «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 та відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (зі змінами), яким було змінено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Октябрським районним судом м. Полтави, надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 347 КК України.

На момент розгляду клопотання, незважаючи на визначення підсудності за Октябрським районним судом м. Полтави, справи з Московського районного суду м. Харкова для її розгляду в Октябрському районному суді м. Полтави, в числі інших, які надійшли до суду, не направлено.

В судовому засіданні прокурор оголосив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , яке він мотивував тим, що ризики, зазначені в ст. 177 КПК України, які існували як під час досудового розслідування, так і на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, на цей час не зникли та не зменшилися. Посилався на характер вчиненого злочинного діяння, спосіб його скоєння, особу обвинуваченого, який не має сталих соціальних зв`язків та офіційного місця роботи, його поведінку як до, так і під час скоєння злочинів та вважав, що є всі підстави, що він може ухилитися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, оскільки обвинувачується, з-поміж інших, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших обвинувачених в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може інформувати про хід судового розгляду інших співучасників кримінальних правопорушень, що може зашкодити повному та об`єктивному розслідуванню кримінального провадження та продовжити злочинну діяльність.

Захисник обвинуваченого заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його необґрунтованим та зазначила, що ризики, визначені прокурором, недоведені. При цьому захисник посилалася на ту обставину, що одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може бути підставою тривалого тримання під вартою обвинуваченого, який ув`язнений вже протягом п`тнадцяти місяців, оскільки нівелює принцип презумції невинуватості, декларований законодавством України. Також в своїх запереченнях звернула увагу на те, що обвинувачений має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, має сім`ю та двох малолітнійх дітей. У зв`язку з чим, а також із врахуванням введення воєнного стану в Україні, активних бойових дій в м. Харкові, а також того факту, що Державна установа «Харківський слідчий ізолятор», де утримується останній, потерпає від артилерійських та ракетних обстрілів, просила змінити запобіжний захід обвинуваченому на домашній арешт або, в разі задоволення клопотання прокурора, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, яка може бути звернута на потреби Збройних Сил України. Крім цього, також просила врахувати, що обвинувачений виявив бажання приймати участь в захисті територіальної цілісності України, про що надав відповідну заяву на ім`я начальника слідчого ізолятора.

В силу об`єктивних та незалежних від суду причин, обвинувачений ОСОБА_7 до суду для участі в судовому засіданні доставлений не був. В матеріалах справи міститься довідка начальником Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» про те, що в установі відсутній доступ до глобальної мережі інтернет у зв`язку з пошкодженням кабельної мережі, тому проведення судового засідання в режимі відеоконференції з обвинуваченим не є можливим. З урахуванням цих обставин суд позбавлений можливості заслухати думку обвинуваченого щодо заявленого в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Враховуючи запровадження воєнного стану в Україні, а також перебування обвинуваченого ОСОБА_7 в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», що в м. Харкові, де на цей час проводяться активні бойові дії, суд вважає за необхідне розглянути питання про продовження строку тримання його під вартою за участі захисника, однак за відсутності самого обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання прокурора, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені вище дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами прокурора про те, що наявні достатні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 з мотивів, зазначених в клопотанні, зважаючи при цьому, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого, продовжують існувати й на цей час, так як сам факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції, на думку суду, не міг змінити його настільки, що зникла суспільна небезпечність вчинених діянь і особи обвинуваченого або змінились обставини, які б виключали можливість повторення вчинення ним аналогічних дій.

Однак, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні.

Згідно п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» у справі № 41088/05 від 11 липня 2006 року одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою.

Згідно правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України», тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою. Кваліфікація дій підозрюваного не тягне за собою автоматичне визнання його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, до винесення вироку вважається таким, який не винуватий у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а тому сам лише розмір санкції статті, не є достатнім чинником для тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема, Харченко проти України від 10 лютого 2011 року, Фельдман проти України від 08 квітня 2010 року) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до ст. 178 КПК України, судом були оцінені всі обставини з урахуванням наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, а також вагомість наданих суду доказів, тяжкість покарання, яка загрожує особі в разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків, відомості про особу, його майновий стан та вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого в частині зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт та вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою останнього, при цьому задовольнивши клопотання захисника в частині визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, відповідно до якого, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженн і щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що вказана норма Кримінального процесуального законодавства України є уповноважуючою, а не імперативною та передбачає саме право суду на здійснення певних дій, однак не містить такого обов`язку, у зв`язку з чим, на підставі вищезазначених обставин, вважає за можливе визначити обвинуваченому альтернативний запобіжних захід у вигляді застави.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі Мангурас проти Іспанії Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, враховуючи характеристику особи обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та тяжкість вчиненого, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому заставу у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (із розрахунку 2 481,00 гривень), вважаючи, що внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Згідно ч. 8, 10 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до прокурора або суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави, а суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , визначивши альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 липня 2022 року, визначивши суму застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 744 300,00 грн.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора; не відлучатися за межі України без дозволу суду, прокурора; повідомляти суд та прокурора про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до вимог ст. 182 КПК України, в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде внесена в дохід держави та зарахована до Державного бюджету України.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику та направити уповноваженій службовій особі Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 09 годині 16 травня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1