Провадження №1-кп/523/1528/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000659 від 12.09.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеси, громадянки України, із середньою освітою, заміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не маючої судимості,

у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:
На адресу Суворовського районного суду м.Одеси із Суворовської окружної прокуратури м.Одеси одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження, відповідні заяви потерпілої і сторони захисту.

Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

Вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.

Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 12.09.2022 року приблизно о 13:40 годині, перебуваючи біля магазину «2 Шага» за адресою: м.Одеса, пр.Добровольського 139/1, зустрілась зі знайомою ОСОБА_4 , 2003 року народження, майно якої визначила об`єктом свого злочинного посягання.
31.07.2021 року приблизно о 21:00 годині, перебуваючи біля супермаркету «АТБ» за адресою: м.Одеса, вул.Марсельська 1/3, побачив у раніше знайомого йому потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy», який визначив предметом свого злочинного посягання.
В подальшому, обвинувачена ОСОБА_2 , перебуваючи в приміщенні вказаного вище магазину, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_4 , під приводом телефонного дзвінка, отримала від останньої, яка будучи впевненою в доброчесності її намірів та не підозрюючи злочинних дій, мобільний телефон марки «Samsung А31», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 6000 гривень, із сім-картками мобільного оператора «Lifecell» №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , заволодівши яким вказана обвинувачена, не маючи намір повертати мобільний телефон, разом із зазначеним майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ним за власним розсудом та спричинивши таким чином означеній потерпілій матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Відповідно до означених вище заяв, потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_2 за участю захисника ОСОБА_6 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачена при цьому повністю й беззаперечно визнала свою винуватість, просила суд суворо не карати та зазначила про її вагітність і наявність у неї двох малолітніх дітей.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнала свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаною дізнавачем в якості підозрюваної, надала зізнавальні показання про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого нею при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.

Втім, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, фактичні обставини якого нею та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинила заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), а відтак дії зазначеної особи вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.190 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.190 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), що карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер, обставини і наслідки вчиненого нею та те, що в силу ст.12 КК України скоєне відноситься до категорії кримінальних проступків, а також судом враховується стан здоров`я зазначеної обвинуваченої та її особа свою провину в інкримінованому діянні визнала, в силу ст.89 КК України не має судимості, згідно заяви про визнання винуватості має двох малолітніх дітей та перебуває на 4 місяці вагітності, на диспансерному обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває, забезпечена місцем реєстрації й проживання, але офіційно не працевлаштована, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності та завдану потерпілій матеріальну шкоду не відшкодувала, сукупність чого свідчить про відсутність у обвинуваченій легальних джерел доходу та одночасно обумовлює можливість її виправлення в умовах суспільства.

Згідно з обвинувальним актом, прокурором ОСОБА_3 в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_2 , визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією прокурора, суд погодитись не може, оскільки незважаючи на визнання обвинуваченою ОСОБА_2 своєї провини, остання протягом досудового розслідування та станом на час розгляду кримінального провадження судом заподіяну потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду не відшкодувала, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), розкаяння особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт дійсного щирого каяття обвинуваченої ОСОБА_2 , зокрема у формі відшкодування останньою завданої потерпілій матеріальної шкоди у визначеному в обвинувальному акті розмірі, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження означених обставин, до суду не надано і матеріали провадження таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_2 , слід віднести визнання своєї провини, а обставин, що обтяжують покарання вказаної особи, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.

Попри те, аналізуючи зміст санкції ч.1 ст.190 КК України у контексті призначення обвинуваченій ОСОБА_2 покарання у цьому кримінальному провадженні та обрання його виду, суд з урахуванням особи останньої (перебуває на 4 місяці вагітності та має 2-х малолітніх дітей), виходить з приписів ст.ст.56, 57, 61 означеного Кодексу, за якими законодавцем встановлено неможливість призначення вказаній обвинуваченій такого виду покарання, як громадські або виправні роботи або обмеження волі, а відтак єдиним можливим видом для призначення покарання за означеною нормою закону (ч.1 ст.190 КК) у розглядуваному випадку є штраф.

Так, ч.3 ст.56, ч.2 ст.57, ч.3 ст.61 КК України встановлено, що громадські та виправні роботи й обмеження волі не застосовується, зокрема, до вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, а як зазначено вище та згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_2 перебуває на 4 місяці вагітності, має двох малолітніх дітей та є непрацевлаштованою.
Положення ж ч.ч.1, 2 ст.53 КК України встановлюють, що штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті, а розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги наявні в матеріалах справи характеризуючі дані про особу обвинуваченої ОСОБА_2 (зокрема, перебування на 4 місяці вагітності та наявність 2-х малолітніх дітей), що за приписами ст.ст.56, 57, 61 КК України обумовлюють неможливість призначення таких видів покарання як громадські або виправні роботи, чи обмеження волі, суд у контексті ст.ст.50, 65 цього ж Кодексу, доходить висновку про те, що виправлення зазначеної обвинуваченої має відбуватися без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у штрафу у визначених санкцією ч.1 ст.190 КК України межах та за відсутності у матеріалах провадження заборон для призначення такого виду покарання, передбачених у ст.53 КК, що за переконанням суду є обґрунтованим й достатнім для виправлення зазначеної особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_2 визнати винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, призначивши покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

В порядку ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу України, контроль за виконанням вироку засудженою ОСОБА_2 , покласти на Суворовський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні:

-DVD-RW диск, що зберігається в матеріалах кримінального провадження, - залишити зберігати в означених матеріалах;

-конверт білого кольору, із 2-ма сім-картками оператора «LIFECELL» з номерами НОМЕР_5 , НОМЕР_4 , який переданий на зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_4 , - вважати повернутим за належністю вказаній особі.

Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , а також спрямувати для виконання до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченої, у той же строк з дня отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1