11.07.2022
Справа № 331/1781/22
Провадження № 1-в/331/68/2022
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2022 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі засудженого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі подання начальника ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» полковника внутрішньої служби ОСОБА_5 про застосування покарання за наявності кількох вироків у відношенні

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, цигана, громадянина України, офіційно не працюючого, холостого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12.05.2015 року Солом`янським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 220 годин громадських робіт. Покарання не відбуте.

- 16.07.2015 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 5 місяців 21 день;

- 16.02.2017 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту;

- 22.06.2017 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 день. 11.01.2018 року звільнено з УВП на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію в 2016 році»;

- 28.08.2019 року Слов`янським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

- 13.09.2019 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, залишено без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 4 січня 2020 року;

- 01.12.2020 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 186 КК України виправданий за недоведеністю. Вирок не набув чинності. На вирок подана апеляційна скарга.

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло подання начальника ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» полковника внутрішньої служби ОСОБА_5 про застосування покарання за наявності кількох вироків у відношенні ОСОБА_3 . Так, останній засуджений 28.08.2019 року Слов`янським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Вирок набрав чинності 03.12.2019 року. Початок строку відбування покарання рахувати з 10.04.2019 року, кінець строку відбування покарання - 10.04.2023 року. Крім того, ОСОБА_3 засуджений 13.09.2019 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.72 ч.5 КК України у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 10.04.2019 року по день постановлення вироку 13.09.2019 року як день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Вирок набув чинності 14.01.2020 року. Початок строку відбування покарання рахувати з 10.04.2019 року, кінець строку відбування покарання - 10.04.2023 року.

Тому начальник ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» порушує питання про застосування покарання за наявності кількох вироків з метою визначення єдиного покарання для відбування засудженому.

В судове засідання представник ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_6 не прибув, надавши заяву із проханням розглядати справу у їх відсутність.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання та просив обрахувати йому строк, що залишився до відбуття, відповідно до норм діючого законодавства.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні вважав доцільним призначити покарання за сукупністю двох вироків та допустити кожен вирок до самостійного виконання.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення подання, суд виходить з наступного.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

За приписами п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 28.08.2019 року ОСОБА_3 засуджено Слов`янським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Крім того, вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2019 ОСОБА_3 знову засуджено за ч. 2 ст. 186 до покарання у виді 4 років позбавлення волі, залишено без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 4 січня 2020 року.

На час ухвалення останнього за часом вироку вирок Слов`янського районного суду Донецької області від 28.08.2019 законної сили не набрав та він не був врахований Шевченківським районним судом м. Запоріжжя при ухваленні вироку 13.09.2019.

Разом з тим, остаточне покарання за вироками мало бути визначено за ч. 4 ст. 70 КК України.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.1990, у порядку виконання вироку не підлягають розгляду питання, які зачіпають суть судового рішення та погіршуються становище засудженого, звужують або розширюють обсяг обвинувачення, стосуються кваліфікації правопорушення, визначення покарання та вирішення цивільного позову. Зокрема, відповідно до вищезазначеної постанови, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України не було вирішено.

Таким чином, беручи до уваги, що на момент винесення вироку Шевченківським районним судом м. Запоріжжя інший вирок щодо ОСОБА_3 не набрав чинності та призначене йому покарання не було враховане при визначенні остаточного покарання, керуючись положеннями ст. 70 КК України щодо призначенння покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 був визнаний винним ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, доходжу висновку, що у даному випадку остаточний строк покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, необхідно визначити із застосуванням принципу частково складання покарань.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 372, 537, 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Подання начальника ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» полковника внутрішньої служби ОСОБА_5 про застосування покарання за наявності кількох вироків у відношенні ОСОБА_3 задовольнити.
Засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених згідно вироку Слов`янського районного суду Донецької області від 28.08.2019 року та Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2019 року, остаточно визначити покарання у виді чотирьох років та одного місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту фактичного затримання, тобто з 10.04.2019.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1