КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/2623/2022 Єдиний унікальний номер 308/7178/20 Категорія: ст. 422-1 КПК України Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3
- ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинувачених - ОСОБА_8
- ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2022 року, якою ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ужгород Закарпатської обл., громадянину України, з вищою освітою, непрацюючому, одруженому, який має на утриманні неповнолітню дитину 2010 року народження, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому,
- обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 348 КК України,
ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Теребля, Тячівського р-ну, Закарпатської обл., громадянину України, з вищою освітою, на час вчинення інкримінованих злочинів обіймав посаду оперуповноваженого ГУ НП в Закарпатській області, неодруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючому за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимому,
- обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28, ст. 348, ч 2 ст. 357 КК України,
- кожному продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18 серпня 2022 року включно,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - кожному до 18 серпня 2022 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подав апеляційні скарги, в яких просить ухвалу суду від 20 червня 2022 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою:
- змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , або будь-який інший більш м`який запобіжний захід;
- змінити ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , або будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Апелянт, вважаючи ухвалу незаконною та необґрунтованою, зазначає про те, що судом не враховано суттєве зменшення ризиків внаслідок спливу тривалого проміжку часу. Окрім того, на думку апелянта, за змістом поданих прокурором клопотань досі не було встановлено всіх причетних до вчинення злочину осіб, однак, суд вважає таку обставину доведеним ризиком та продовжує обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою вже понад 2 років.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 апелянт звертає увагу на те, що вже відбувся допит потерпілого, і всі обставини, що були йому відомі, потерпілий вже повідомив, проте, не дав жодної вказівки, жодного конкретного факту того, що ОСОБА_8 є організатором вчинення кримінально-протиправного діяння, а, відтак, вплинути на показання потерпілого підзахисний не може. Також прокурором долучено весь обсяг доказів у справі, які суд досліджує. Однак, у матеріалах справи немає конкретних показань, які б давали підставу стверджувати, до ОСОБА_8 , будь-яким чином причетний до даного діяння. Жодна особа не вказала, що дане протиправне діяння було вчинено саме ОСОБА_8 , або що саме ОСОБА_8 був організатором вчиненого злочину. Більш того, апелянт акцентує увагу на тому, що прокурор зі спливом такого великого проміжку часу таких свідків не заявив.
Окрім того, захисник зазначає про те, що при вирішення вказаного питання судом першої інстанції не враховано стан здоров`я підзахисного та необхідність надання йому відповідної медичної допомоги, за відсутності якої стан здоров`я може погіршитись.
Зазначається в апеляційній скарзі і про те, що ОСОБА_8 не є засудженим, а тому поводження із ним має бути як із не винуватою людиною, а перебування його під вартою не є способом покарання.
Також апелянт вказує про те, що суд в оскаржуваній ухвалі не врахував, що раніше ОСОБА_8 вже перебував під запобіжним заходом, обраним Шевченківським районним судом м. Львова, не пов`язаним із триманням під вартою, та жодного разу не порушив свої процесуальні обов`язки. Також, на думку захисника, місцевий суд не звернув увагу на те, що Європейським судом з прав людини ще у 2021 році було відкрито провадження у зв`язку із надмірним триманням під вартою ОСОБА_8 , що підтверджується копією листа про відкриття провадження.
На думку захисника, місцевий суд, проігнорувавши вимоги, встановлені ст. ст.199, 331 КПК України, задовольнив клопотання прокурора та продовжив ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до спливу двомісячного строку, а саме через 28 днів, коли ще не закінчився строк дії попередньої ухвали від 24 травня 2022 року. З посиланням на ст. 201 КПК України, якою передбачено право обвинуваченого подати до суду через 30 днів після постановлення попередньої ухвали клопотання про зміну запобіжного заходу, захисник зазначає про те, що місцевий суд, розглянувши 20 червня 2022 року передчасно подане клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, фактично позбавив права ОСОБА_8 на подання клопотання про зміну запобіжного заходу, чим грубо порушив засади кримінального провадження, зокрема: верховенство права, законність, рівність перед законом та судом, що потягло за собою передчасне продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 .
Також, на переконання захисника, суд не врахував належним чином існування нових суттєвих обставин для зміни запобіжного заходу, пов`язаних зокрема з війною в країні, адже 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала неспровоковану військову агресію проти України, і на даний час у зв`язку із війною в країні ризики ймовірного невиконання ОСОБА_8 своїх обов`язків нівелювались, адже в умовах воєнного часу виїхати за кордон ОСОБА_8 не може у зв`язку із забороною для чоловіків від 18 до 60 років.
Окрім того, на даний час вплив на свідків та потерпілого позбавлений будь-якого сенсу. В ситуації, коли під загрозою саме існування нашої держави, паралізовані транспортні комунікації, а залишаючись у ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 знаходиться під постійною загрозою так як, щоденно м. Київ знаходиться під загрозою ракетного удару, а переведення ув`язнених у бомбосховище не передбачено.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , то захисник зазначив про те, що ОСОБА_9 було затримано 25 вересня 2019 року, та він утримується під вартою вже більше двох років, що суперечить міжнародній практиці, основне правило якої, чим довше особа під вартою, тим менше ризиків. Також захисник зазначає, що з приводу тривалого утримання ОСОБА_9 під вартою Європейський суд з прав людини відкрив провадження ще у 2021 році, що підтверджується копією листа про відкриття провадження.
Окрім того, на думку захисника, позиція прокурора у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, яку повністю сприйняв суд першої інстанції, зводиться до продовження існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку із пред`явленим ОСОБА_9 обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 357 КК України, але вказане є лише припущенням, адже вина ОСОБА_9 у причетності до інкримінованого діяння не доведена, а суд і прокурор, порушуючи презумпцію невинуватості особи, вже наперед обвинувачують ОСОБА_9 у вчиненні злочину, і на підставі, нібито, його вчинення, необґрунтовано закріплюють неіснуючі ризики. Наголошується захисником і на тому, що ознайомлення з матеріалами кримінального провадження завершено, доступу до всіх доказів кримінального провадження немає в обвинуваченого, а суд першої інстанції враховує, в порушення принципів змагальності сторін та презумпції невинуватості, лише «вагомість» доказів обвинувачення. На думку захисника, прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою вже вкотре продублював обвинувальний акт та навів ті ж аргументи, які наводив півроку тому, але не додав жодного доказу збільшення ризиків, як того вимагає ст. 184, ст. 199 КПК України, а тому, на переконання захисника, вказані ризики є недоведеними та в умовах дії воєнного стану в країні абсолютно нівелюються.
Зазначається в апеляційній скарзі і про те, що ризик втечі, який зазначений в оскаржуваній ухвалі, на даний момент відсутній - у країні йде війна, а чоловікам виїзд з країни заборонений, а переховуватися на території України - в умовах війни не має жодного сенсу, більш того ОСОБА_9 не має наміру переховуватись від суду.
На думку захисника, згідно вимог ч. 5 ст. 201 КПК України існують обставини для зміни запобіжного заходу ОСОБА_9 , на які суд першої інстанції не звернув належної уваги.
Окремо захисник звертає увагу на те, що 20 червня 2022 року під час судового засідання прокурором було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , але суд, проігнорувавши вимоги встановлені ст.ст. 199, 331 КПК України, задовольнив клопотання прокурора та продовжив ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до спливу двомісячного строку, а саме через 31 день, коли ще не закінчився строк дії попередньої ухвали від 20 травня 2022 року. На думку апелянта, прокурор мав подати клопотання про продовження строку тримання під вартою не раніше 14 липня 2022 року.
Крім того, як вказується в апеляційній скарзі на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року була подана апеляційна скарга, і станом на 20 червня 2022 року апеляційна скарга ще не була розглянута, оскільки її розгляд відповідно до інформації з сайту Київського апеляційного суду призначений на 5 липня 2022 року, а, зважаючи на те, що суд, розглянув 20 червня 2022 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції порушив засади ст. 24 КПК України у праві на перегляд ухвали суду судом вищого рівня.
Окремо захисник зазначає про те, що 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала неспровоковану військову агресію проти України, столиця перебуває під постійним ризиком бомбардування з повітря, але суд першої інстанції не вбачає будь-якої загрози для життя та здоров`я утримуваних в СІЗО в центрі м. Києва осіб. Ув`язнені під час повітряних атак та тривог перебувають у своїх камерах та не мають можливості перейти до більш безпечного місця. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 фактично перебувають під постійною загрозою життю і здоров`ю та на даний момент лише суд має право вирішити, як захистити їхнє життя, право на яке вони мають згідно зі ст. 27 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді,
- пояснення захисника, який підтримав доводи, викладені в апеляційних скаргах, та просив їх задовольнити, зазначивши, що обвинувачені були позбавлені права подати клопотання про зміну запобіжного заходу, судом було залучено безкоштовного захисника за відсутності такої необхідності, тобто, було порушено право на захист;ризики кожного разу прописуються одні й ті ж самі; потерпілий одного разу зазначив, що побоюється за своє життя, однак, це не підтверджено доказами; прокурором не заявлялось клопотання про виклик та допит свідків, а відтак неможливо впливати на свідків, яких не заявлено;
- обвинуваченого ОСОБА_8 , якийповністю підтримав захисника та просив задовольнити апеляційні скарги, вказуючи, що судом було безпідставно призначено безкоштовного захисника, який здійснював захист неналежно, участь його захисників можливо було забезпечити за допомогою відеоконференцзв`язку; вважає, що ризики прокурором не доведені, відносно нього потерпілий показань не надавав, а тому просив змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із позбавленням волі, з огляду на погіршення його стану здоров`я;
- обвинуваченого ОСОБА_9 , який вказав, що у повному обсязі підтримує захисника ОСОБА_7 ; що його право на захист було порушено, захисників повідомлено не було та залучено безкоштовного захисника, який не був ознайомлений із матеріалами справи; що ризики вважає не доведеними;
- прокурора, який, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, а ризики - доведеними, заперечував проти задоволення апеляційних скарг, зазначивши, серед іншого, що потерпілий вказав про загрозу його життю у разі зміни запобіжного заходу обвинуваченим; що судом абсолютно вірно забезпечена участь захисника з Центру вторинної безоплатної допомоги, з огляду на повідомлення захисником Титаренком про перебування у відпустці, а тому вважав, що порушення права на захист відсутнє;
- дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000197 від 11 липня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України, та ОСОБА_9 - за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28, ст. 348, ч 2 ст. 357 КК України.

20 червня 2022 року у судовому засіданні прокурором заявлені клопотання про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
У клопотаннях прокурор вказав про те, що вважає обґрунтованими обвинувальний акт та висунуту обвинуваченим підозру, відповідно до яких встановлено, що приблизно на початку червня 2019 року (більш точні дата та час стороною обвинувачення не встановлені) ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці на території Закарпатської області, разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, будучи невдоволеними виконанням працівником правоохоронного органу полковником поліції ОСОБА_10 , який проходив службу на посаді начальника Управління захисту економіки в Закарпатській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, службових обов`язків, спрямованих на викриття осіб, причетних до вчинення злочинів проти виборчих прав громадян України, переслідуючи мету припинення цієї діяльності, прийняли рішення про його вбивство (умисне, протиправне заподіяння йому смерті).
Таким чином, як зазначено у клопотанні, ОСОБА_8 та невстановлені стороною обвинувачення особи досягли попередньої змови на вчинення особливо тяжкого злочину безпосередньо до початку його скоєння.
Тоді ж ОСОБА_8 та його невстановлені співучасники, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи небезпечний характер запланованого ними злочину, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідку та бажаючи їх настання, склали план злочинних дій та домовились про спільне створення умов для реалізації єдиного протиправного умислу, спрямованого на вбивство працівника правоохоронного органу ОСОБА_10 , зокрема: підшукання
знаряддя вчинення злочину - вогнепальної зброї, в результаті використання якої ОСОБА_10 буде позбавлений життя; підшукання співучасника (виконавця) вчинення злочину - особи, яка, володіючи навичками конспірації та поводження з вогнепальною зброєю, за запропоновану матеріальну винагороду, погодиться протиправно заподіяти смерть ОСОБА_10 та досягнення з виконавцем змови на скоєння вбивства; підшукання засобів вчинення злочину: придбання одягу та перуки, інших предметів для забезпечення маскування безпосереднього виконавця вбивства; іншого створення умов для вчинення особливо тяжкого злочину. Окрім цього, ОСОБА_8 та невстановлені стороною обвинувачення особи, діючи умисно, групою осіб, відповідно додосягнутої попередньої злочинної домовленості, розподілили між собою ролі у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме невстановлені особи повинні були забезпечити фінансування витрат, пов`язаних з вбивством працівника поліції ОСОБА_10 , а ОСОБА_8 - підшуканням виконавця вбивства та забезпечення його засобами та знаряддями вчинення злочину. Приблизно у червні 2019 року (більш точні дата та час стороною обвинувачення не встановлені) ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці на території м. Ужгород, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб зі своїми співучасниками, відповідно до досягнутої злочинної домовленості, виконуючи покладену на нього роль, підшукав ОСОБА_9 , як безпосередньо виконавця вбивства. Тоді ж ОСОБА_8 , будучи впевненим у тому, що ОСОБА_9 в силу своїх здібностей та навиків здатний з використанням вогнепальної зброї позбавити життя людину, виказавши йому невдоволеність діяльністю працівника правоохоронного органу ОСОБА_10 , який, будучи поліцейським, виконував свої службові обов`язки, спрямовані на викриття осіб, причетних до порушення виборчих прав громадян України, та запропонував вбити ОСОБА_10 , з метою припинення ним зазначеної діяльності, за що пообіцяв значну матеріальну винагороду у невстановленої стороною обвинувачення розмірі. При цьому, ОСОБА_8 завірив ОСОБА_9 у тому, що він особисто та інші зацікавлені в смерті ОСОБА_10 особи, забезпечать його засобами та знаряддями вчинення особливо тяжкого злочину, забезпечать йому безпеку після безпосереднього скоєння вбивства ОСОБА_10 . У свою чергу, ОСОБА_9 , керуючись корисливим мотивом, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_10 є працівником правоохоронного органу та проходив службу на посаді начальника Управління захисту економіки в Закарпатській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, погодився вбити поліцейського з метою припинити його службову діяльність, про що повідомив ОСОБА_8 . Про підшукання безпосереднього виконавця вбивства поліцейського ОСОБА_10 . ОСОБА_8 повідомив своїх співучасників, після чого одержав від них кошти для забезпечення створення умов вчинення злочину, придбання засобів та знаряддя вчинення вбивства, а також для оплати протиправних дій ОСОБА_9 . У подальшому, в період з червня 2019 року по 10 липня 2019 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , передбачаючи можливість, неминучість та невідворотність настання суспільно небезпечних наслідків - протиправного заподіяння смерті поліцейському ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб між собою та з невстановленими стороною обвинувачення особами, підшукали перуку для маскування зовнішності ОСОБА_9 під час вбивства, пістолет-кулемет моделі «Scorpsovz. 61 № Y-7181 калібру 7,65 х 17 мм, разом з набоями, а також інші засоби полегшення вчинення злочину. Окрім того, за вказаний проміжок часу, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи узгоджено з іншими співучасниками, виконуючи дії зі створення умов дня вбивства ОСОБА_10 , простежили час та маршрут, за яким потерпілий щоранку на належному йому автомобілі слідував до службового приміщення УЗЕ в Закарпатській області ДЗЕ НПУ, та визначили найбільш зручніше місце для заподіяння йому смерті, призначивши дату та час вбивства на ранок 11 липня 2019 року.
11 липня 2019 року о 00.46 год. ОСОБА_8 , діючи умисно, бажаючи настання єдиного для всіх співучасників злочинного результату - протиправного заподіяння смерті працівнику поліції ОСОБА_10 з метою припинення його службової діяльності, взявши з дому жилет фірми «Adidas», значно більший за розміром одягу ОСОБА_9 , для забезпечення безпеки останнього під час вбивства, шляхом унеможливлений ідентифікації його особистих прикмет, на належному йому транспортному засобі легковому автомобілі марки Фольксваген моделі Пассат В8 державний номерний знак НОМЕР_1 виїхав з автомобільного паркінгу ЖК «Грін Ленд», розташованого по вул. Університетській, 25, в м. Ужгород та о 00.50 год. прибув на перехрестя вулиць Закарпатської та Гвардійської вказаного населеного пункту, де зустрівся із ОСОБА_9
11 липня 2019 року о 00.55 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи узгоджено між собою та відповідно до злочинної домовленості з іншими невстановленими співучасниками, на транспортному засобі - легковому автомобілі марки Фольксваген моделі Пассат В8 державний номерний знак НОМЕР_1 повернулись до автомобільного паркінгу ЖК «Грін Ленд», розташованого по вул. Університетській, 25, в м. Ужгород, де скоординували подальші дії щодо вбивства поліцейського ОСОБА_10 та перевірили наявність засобів та знаряддя вбивства, а ОСОБА_8 , забезпечуючи безпеку ОСОБА_9 , передав йому жилет фірми «Adidas», значно більший за розміром одягу ОСОБА_9 для унеможливлення ідентифікації його особистих прикмет під час вчинення злочину.
11 липня 2019 року о 01.02 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб між собою та з іншими співучасниками, з метою протиправного спричинення смерті працівнику правоохоронного органу ОСОБА_10 , на транспортному засобі - легковому автомобілі марки Фольксваген моделі Пассат В8 державний номерний знак НОМЕР_1 вирушили з автомобільного паркінгу ЖК «Грін Ленд», розташованого по вул. Університетській, 25 в м. Ужгороді, та попрямували до визначеного ними місця вбивства потерпілого - перехрестя вулиць Осипенка та Загорської, неподалік якого ОСОБА_9 став очікувати на ОСОБА_10
11 липня 2019 року о 08.48 год. ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та іншим співучасниками, з метою умисного протиправного заподіяння смерті працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків - начальнику Управління захисту економіки у Закарпатській області Департаменту захисту економіки Національної поліції Украіни ОСОБА_10 , знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_5 , використовуючи вогнепальну зброю - пістолет-кулемет «Scorpsovz» 61 № Y-7181 калібру 7,65 х 17 мм, споряджену бойовими набоями, помітивши автомобіль «Хюндай» державний номерний знак НОМЕР_2 , на якому переміщався ОСОБА_10 , здійснив чотири постріли в його бік, в результаті чого влучив у передні праві дверцята, у праве переднє крило та в задню частину вказаного автомобіля.
Проте, ОСОБА_9 не довів спільний з ОСОБА_8 та іншим невстановленими особами злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки 11 липня 2019 року ОСОБА_10 , пересуваючись на автомобілі «Хюндай» державний номерний знак НОМЕР_2 , не очікувано для них, змінив звичайний маршрут та попрямував по вул. Загорській не в напрямку місця розташування свого робочого місця, а у протилежний бік, в напрямку адміністративної будівлі ГУНП Закарпатській області.
Таким чином, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та невстановлені стороною обвинувачення особи, нехтуючи конституційними принципами, відповідно до яких життя людини визнається найвищою соціальною цінністю, а також, що кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити людину життя, грубо порушуючи нормативно визначений порядок виконання працівником правоохоронного органу службових обов`язків, вчинили замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків.
Окрім того, як зазначено у клопотанні, приблизно в період з червня 2019 року по 10 липня 2019 року ОСОБА_9 , діючи умисно, грубо порушуючи безпечні умови життєдіяльності - загальну безпеку, безпеку життя, здоров`я, власності широкого та невизначеного кола осіб і безпеку інших цінностей суспільства, зокрема, безпеку, пов`язану з контрольованим доступом до вогнепальної зброї та бойових припасів, знаходячись у невстановленому стороною обвинувачення місці, здійснюючи дії з готування вчинення особливо тяжкого злочину замаху на вбивство працівника правоохоронного органу, підшукуючи знаряддя для вчинення злочину, без передбаченого законом дозволу придбав у невстановлених осіб пістолет-кулемет моделі ««Scorpsovz. 61 № Y-7181 калібру 7,65х17 мм, разом з 9 набоями калібру 7,65х17 мм, які незаконно переніс за місцем свого тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_4 , де став протиправно зберігати до 11 липня 2019 року.
11 липня 2019 року о 00.32 год. ОСОБА_9 , діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, взявши з собою незаконно придбаний ним пістолет-кулемет моделі «Scorpsovz. 61 № НОМЕР_3 калібру 7,65х17 мм, споряджений 9 набоями калібру 7,65 х 17 мм та поклавши його до сумки, незаконно переніс вогнепальну зброю та бойові припаси на перехрестя вулиць Закарпатської та Гвардійської у м. Ужгороді, де 00.55 год. того ж дня зустрівся з ОСОБА_8 , сів в салон| керованого останнім транспортного засобу марки Фольксваген моделі Пассат В8 державний номерний знак НОМЕР_1 , та протиправно зберігаючи при собі вказані вогнепальну зброю та бойові припаси, незаконно транспортував їх до паркінгу ЖК «Грін Ленд», розташованого по вул. Університетській 25 в м. Ужгород.
11 липня 2019 року о 01.02 год. ОСОБА_9 , діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, незаконно зберігаючи при собі вогнепальну зброю та бойові припаси пістолет-кулемет моделі ««Scorpsovz. 61 № НОМЕР_3 калібру 7,65х17 мм, споряджений 9 набоями калібру 7,65х17 мм, пересуваючись на транспортному засобі легковому автомобілі марки Фольксваген моделі Пассат В8 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , незаконно транспортував їх довизначеного ними місця вбивства працівника правоохоронного органу - ОСОБА_10 - перехрестя вулиць Осипенка та Загорської в м. Ужгороді.
11 липня 2019 року о 08.48 год. ОСОБА_9 , діючи умисно, незаконно, зберігаючи при собі вогнепальну зброю та бойові припаси, з метою умисного протиправного заподіяння смерті працівнику правоохоронного органу у зв`язку виконанням цим працівником службових обов`язків - начальнику Управління захисту економіки у Закарпатській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_10 , знаходячись неподалік від будинку 61., розташованого по вул, Загорській в м. Ужгород, використовуючи вогнепальну зброю - пістолет-кулемет моделі «Scorpsovz. 61 № Y-7181 калібру 7,65х17 мм, споряджену бойовими набоями, помітивши автомобіль, на якому пересувався ОСОБА_10 ,, здійснив чотири постріли в його бік, у результаті чого влучив у передні праві дверцята, у праве переднє крило та в задню частину вказаного автомобіля.
Після зазначених подій ОСОБА_9 , незаконно зберігаючи при собі вогнепальну зброю пістолет-кулемет моделі «Scorpsovz. 61 № НОМЕР_3 калібру 7,65х17 мм, споряджену 4 бойовими набоями, втік з місця вчинення злочинів, побоюючись бути викритим у їх скоєнні, та викинув знаряддя вчинення злочину до річки Уж, неподалік навісного мосту, який веде до Боздоського парку, розташованого у м. Ужгород.
Окрім цього, у ОСОБА_9 , якому 25 вересня 2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст.263, ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України у кримінальному провадженні № 0000197 від 11 липня 2019 року та відносно якого 26 вересня 2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з метою знищення доказів, що викривають його та обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч, 2 ст. 28, ст. 348 КК України, ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих їм особливо тяжких злочинів та подальшого уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, в період часу з 11 березня 2020 року по 7 квітня 2020 року під час ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000197 виник злочинний умисел, направлений на викрадення та пошкодження особливо важливих офіційних документів, що містились у матеріалах зазначеного кримінального провадження. Реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на викрадення та пошкодження особливо важливих офіційних документів, діючи умисно, і усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх реального настання, 7 квітня 2020 року в період часу з 10 год. до 13 год. ОСОБА_9 , знаходячись у слідчому кабінеті №18 ДУ «Київський слідчий ізолятор», розташованому в буд. № 13 по вул. Дегтярівській в Шевченківському районі м, Києва, під час ознайомлення із матеріалами досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, а саме з матеріалами 5-го тому, діючи умисно, з метою знищення доказів, що викривають його та обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України, ОСОБА_8 - у скоєнні інкримінованих їм особливо тяжких злочинів та подальшого уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, пошкодив особливо важливі офіційні документи, а саме: доручення про проведення слідчих (розшукових) дій, надане в порядку ст. 40 КПК України вих.№ 2856/24/9/2-2019 від 29 листопада 2019 року; протокол примусового відібрання біологічних зразків для експертизи в підозрюваного ОСОБА_8 від 2 грудня 2019 року; протокол примусового відібрання біологічних зразків для експертизи в підозрюваного ОСОБА_9 від 3 грудня 2019 року, - склеївши їх із використанням клейкої речовини, а також пошкодив паперовий конверт, в якому був упакований невід`ємний додаток до протоколу відібрання біологічних зразків для експертизи в підозрюваного ОСОБА_8 - карта microSDHCKingston, 16GB,97190-Е04.А00LF, канцелярські файли, в яких розміщувались експертні cейф-пакети ДНДЕКЦ МВС України 0395015 із зразками крові підозрюваного ОСОБА_8 , доданими до висновку експертизи від 11 грудня 2019 року № 19/10/1~823/СЕ/19 та 0395014 із зразками крові підозрюваного ОСОБА_9 , доданими до висновку експертизи від 11 грудня 2019 року за № 19/10/1-822/СЕ/19, - розрізавши їх невстановленим і загостреним предметом.
Окрім цього, в той же час ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх реального настання з метою уникнення ним та ОСОБА_8 кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, викрав паперовий конверт, в якому знаходився невід`ємний додаток до протоколу відібрання біологічних зразків для експертизи в підозрюваного ОСОБА_9 - карта, microSDHCKingston, 16GB,97190-Е04.А00LF, паперові конверти первинного пакування карти microSDHCKingston, 16GB,97190-Е04.А00LF та карти microSDHCKingston, 16GB,97190-Е04.А00LF, а також диски фільтрувального паперу, на яких містились їх з ОСОБА_8 зразки крові, відібрані 2 та 3 грудня 2019 року на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва разом з паперовими конвертами первинного пакування вказаних зразків.
Тоді ж, ОСОБА_9 , діючи умисно, із вказаною вище метою, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на пошкодження та знищення вагомих доказів які викривають, його та ОСОБА_8 у вчинення інкримінованих їм діянь, пройшов до приміщення туалету, де знищив паперові конверти первинного пакування карти microSDHCKingston, 16GB,97190-Е0..00LF, карти НОМЕР_4 , 16GB,97190-Е04.А00LF, паперові конверти первинного пакування зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - розірвавши їх на дрібні шматки, а також карту microSDHCKingston, 16GB,97190-Е04.А00LF та диски фільтрувального паперу зі зразками крові ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , змивши їх в туалет.
При цьому у клопотанні прокурор послався на наявність раніше встановлених ризиків, щодо кожного з обвинувачених з наведенням відповідного обґрунтування по кожному ризику, - переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, продовжити кримінальне правопорушення.
В обґрунтування наявності ризиків прокурор вказав про те, що, перебуваючи на волі, обвинувачені, являючись мешканцями прикордонної зони України, достовірно знаючи про те, що у разі визнання їх винними, кожний з них може отримати покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років позбавлення волі, або ж бути засудженими до довічного позбавлення волі, та з метою уникнення від кримінальної відповідальності матимуть реальну змогу перетнути державний кордон України, у тому числі і з використанням підроблених документів, і поза пунктами державного прикордонного контролю, тобто, будуть мати реальну можливість переховуватись від суду.
Щодо ОСОБА_8 прокурор додатково вказав, що ОСОБА_8 до 2014 року проходив службу у МВС України у відділі по боротьбі зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, МВС України в Закарпатській області, звідки був звільнений з негативних підстав, яктакий, що підтримує стосунки з особами, які впливають на рівень криміногенної ситуації в регіоні, на теперішній час обіймає посаду президента ГО «Федерації боксу у Закарпатській області», де фактично керує чоловіками, які за одержаною оперативною інформацією залучаються впливовими в регіоні особами до силового спротиву при вирішенні різного роду протиправних питань. Окрім того, як зазначає прокурор у клопотанні, встановлено, що ОСОБА_8 був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст, 127, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365 та ч. 2 ст. 377 КК України. 5 вересня 2019 року колегією суддів Касаційного кримінального суду скасовано вирок, ухвалений Шевченківським районним судом м. Львова від 24 липня 2017 року, справу направлено на новий судовий розгляд. На переконання прокурора, сукупність зазначених вище даних, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а також той факт, що на даний час органом досудового розслідування не встановлені всі особи, причетні до вчинення особливо тяжкого злочину, свідчать про те, що, залишаючись на волі, ОСОБА_8 , як самостійно, так і через своїх знайомих та підлеглих матиме реальну можливість незаконно впливати на потерпілого, свідків вчинення злочину, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадження, а також на обвинуваченого ОСОБА_9 , інших невстановлених спільників, матеріали розслідування відносно яких виділено в окреме провадження. Окрім того, враховуючи роль обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені особливо тяжкого злочину, сторона обвинувачення вважає, що в разі не обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній, володіючи повного інформацію про всіх осіб, причетних до організації та вчинення злочину, деталі готування до злочину та обставини його подальшого приховування, матиме реальні можливості вчиняти дії, які можуть зашкодити встановленню істини у кримінальному проваджені, тим самим перешкоджати кримінальному провадження будь-яким способом.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 прокурор, окрім того, вказав про те, що дії ОСОБА_9 , які виразились в умисному пошкодженні, викраденні та знищенні матеріалів кримінального провадження в ході ознайомлення з ними, свідчать про наявність підстави вважати, що ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, намагатиметься знищити, спотворити й інші речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також ОСОБА_9 до затримання проходив службу на посаді оперуповноваженого в УОС ГУ НП Закарпатської області, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий. Сукупність зазначених вище даних, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , а також той факт, що на даний час органом розслідуваний не встановлені усі особи, причетні до вчинення особливо тяжкого злочину, свідчать про те, що, залишаючись на волі, ОСОБА_9 , як самостійно, так і через своїх знайомих матиме реальну можливість незаконно впливати на потерпілого, свідків вчинення злочину, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, а також на обвинуваченого ОСОБА_8 , інших невстановлених спільників, матеріали розслідування відносно яких виділено в окреме провадження. Окрім того, прокурор зазначає про те, що враховуючи роль обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні особливо тяжких злочинів, сторона обвинувачення вважає, що останній, володіючи знаннями та навиками оперативної роботи, будучи детально обізнаним з усіма обставинами вчинення злочину, матиме можливість вчиняти дії, які можуть зашкодити встановленню реальної істини у кримінальному проваджені, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким способом, що є об`єктивні підстави вважати, що у випадку непродовження щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній матиме можливість, в тому числі з використанням своїх зв`язків у правоохоронних органах, вчинити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливить встановлення істини у кримінальному провадженні.

Зі змісту ухвали встановлено, що захисник ОСОБА_11 у судовому засіданні заперечувала щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вказувала, що клопотання прокурора є ідентичними до попередніх, не було обґрунтовано заявлені у клопотаннях ризики, які, як зазначив захисник, ґрунтуються лише на підставі припущень прокурора; звертала увагу суду, що потерпілий у кримінальному провадженні вже був допитаний; при цьому, на думку захисника, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази причетності обвинувачених до вчиненого злочину; просила врахувати тривалість застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - обвинувачені утримуються під вартою три роки.
Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував щодо продовження строку дії запобіжного заходу, стверджував, що клопотання, заявлені прокурором, шаблонні, просив врахувати, що він є працівником правоохоронного органу, під час досудового розслідування безпосередньо працював над цією справою, у знищенні документів не винуватий, а всі докази сфальсифіковані.
Обвинувачений ОСОБА_8 під час вирішення питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначив, що покладається на розсуд суду, оскільки не вірить, що щось зміниться від його доводів. Разом з тим, на уточнююче запитання відповів, що його твердження - не є заявою про відвід.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду від 20 червня 2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - кожному до 18 серпня 2022 року включно.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які утворюють сукупність нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів, зокрема посягання на життя працівника правоохоронного органу, вчинене, згідно з пред`явленим обвинуваченням, із застосуванням вогнепальної зброї, за попередньою змовою групою осіб, міри покарання у виді довічного позбавлення волі, яка може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, а усвідомлення обвинуваченими цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування ризиків, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення.
Суд зазначив про те, що у контексті наявності ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні враховується, що ОСОБА_8 обвинувачується в іншому кримінальному провадженні у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 345 КК України, а саме у погрозі вбивством слідчому у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_12 , що, на думку суду, свідчить про високу ймовірність наявності вказаного ризику для обвинуваченого ОСОБА_8 .
Окрім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначав, що ним раніше було надано суду відомості щодо наявності у нього житла в м. Києві. Разом з тим, враховуючи обставини даної конкретної справи, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , наявність житла у м. Києві сама по собі не може бути підставою для висновку, що ОСОБА_8 не буде порушувати процесуальні обов`язки, а його поведінка буде належною.
Також судом першої інстанції враховано, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 обвинувачується у викраденні, умисному знищенні та пошкодженні особливо важливих офіційних документів, які знаходились у матеріалах кримінального провадження № 0000197.
Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що хоча потерпілий і був допитаний в судому засіданні, проте, проведення допиту в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 не спростовує доводів про існування ризику незаконного впливу на потерпілого, з огляду на те, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває, що потерпілий в судовому засіданні прямо вказував, що він вважає, що ОСОБА_8 може загрожувати йому через криміналітет, друзів, людей зі свого оточення, що, навіть, за умови застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він відчуває небезпеку, яка може загрожувати його життю та здоров`ю у зв`язку з розглядом даного кримінального провадження.
Також судом враховано, що свідки у кримінальному провадженні не були допитані в судовому засіданні, оскільки така стадія судового розгляду ще не настала, а тому існує висока ймовірність настання ризику впливу на свідків.
Оцінивши наявні ризики, суд першої інстанції дійшов висновку, що зміна запобіжного заходу обвинуваченим на інший, не пов`язаний із триманням під вартою запобіжний захід, не лише не зможе запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України, але й може зашкодити суспільному інтересу та завдати шкоди правам та охоронюваним законом інтересам потерпілого, а висунення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кожному окремо обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини, за яких їм інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує кожному з них у разі визнання винуватими у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у разі застосування до кожного більш м`якого запобіжного заходу.
Що стосується даних обвинуваченого ОСОБА_8 , перебування його у шлюбі, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, постійного місця проживання, доводи про його активну громадську діяльність, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки, а тому на даний час суд не встановив підстав для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_8 .
Щодо даних, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_9 , то суд дійшов висновку, що обіймання посади оперуповноваженого Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на час вчинення інкримінованих злочинів, його молодий вік, а також наявність постійного місця проживання не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки, а тому на даний час суд не встановив підстав для зміни ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_9 .
Посилаючись на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави у кримінальному провадженні щодо кожного з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки врахував фактичні обставини інкримінованого кожному кримінального правопорушення, спрямованого на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.
Також суд дійшов висновку, що жодних нових доказів про те, що ризики відпали, зменшилися і є неактуальними, сторона захисту не надала.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши вірогідність поведінки обвинувачених, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинувачених. Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд встановив, що такі доводи є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує кожному з обвинувачених у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, у вчиненні яких кожний з них обвинувачується, конкретні обставини провадження та дані про особу кожного обвинуваченого, у тому числі про його сімейний та майновий стан, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення кожний з них обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років, або довічне позбавлення волі. Серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Разом з тим, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування у даному провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду.
Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачених переховуватися від суду.

З урахуванням встановлення судом першої інстанції наявності ризику впливу на свідків та потерпілого, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів погоджується, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.
Більш того, колегія суддів враховує, що потерпілий дійсно допитаний під час судового розгляду, разом з тим, потерпілий висловлював побоювання за своє життя та здоров`я саме у зв`язку з розслідуванням та судовим розглядом даного кримінального провадження, що не заперечувалось стороною захисту під час апеляційного розгляду, і вказані обставини також свідчать про наявність ризику впливу як на потерпілого, так і на свідків.
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що ризик впливу на свідків та потерпілого у даному провадженні обумовлюється також можливим авторитетом обвинувачених для інших осіб, з урахуванням займаних раніше посад у правоохоронних органах, оскільки отримані ними під час роботи дружні, приятельські стосунки або відносини, які випливають із почуття поваги та авторитету, мають зазвичай тривалий характер і формують сталі соціальні зв`язки. А тому, використовуючи свої зв`язки, здобуті під час роботи, обвинувачені можуть особисто чи опосередковано впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні. Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу обвинувачених на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні не зменшився.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що є обґрунтованим й висновок суду першої інстанції про наявність ризиків перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити кримінальне правопорушення, про що свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується в іншому кримінальному провадженні у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 345 КК України, а саме у погрозі вбивством слідчому у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_12 , а також те, що ОСОБА_9 висунуто обвинувачення у викраденні, пошкодженні та знищенні доказів у даному кримінальному провадженні.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до кожного з обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, на що посилався захисник в апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_8 , сторонами не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді застави, оскільки врахував фактичні обставини інкримінованого кожному кримінального правопорушення, спрямованого на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які не зменшились та продовжують існувати, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , колегія суддів доходить висновку, що зазначені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до кожного з обвинувачених іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт є необгрунтованими.

З огляду на викладене, метою продовження відносно кожного з обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на кожного з них процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а не відбування особою покарання.

Як встановлено з наявних даних, питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження. За змістом оскаржуваної ухвали суд першої інстанції врахував наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ці особи, можливо, вчинили певний злочин, оскільки зважив, що прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже ОСОБА_8 та ОСОБА_9 набули статуту обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Таким чином, на переконання колегії суддів, під час вирішення питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості кожного з обвинувачених в інкримінованих їм кримінальних правопорушень, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати кожному з них у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про особу кожного з обвинувачених, який хоча і мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, проте, на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачені можуть вчинити дії, які будуть перешкоджати, зокрема, судовому розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскільки остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, і встановленими обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків і доказів на їх підтвердження.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника про те, що розгляд питання про продовження тримання обвинувачених під вартою здійснювався менш як за місяць від дати прийняття попередньої ухвали суду, що є істотним порушенням вимог КПК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки розгляд питання доцільності продовження тримання обвинуваченим під вартою судом першої інстанції здійснювався на стадії судового розгляду кримінального провадження. Те, що обвинуваченим продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою майже за місяць до закінчення строку дії попередньої ухвали, жодним чином не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали суду, оскільки положеннями чинного кримінального процесуального закону, передбачено, що суд, має вирішити питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому часових обмежень щодо конкретного строку, за який суд має розглянути це питання до спливу двомісячного строку, кримінальний процесуальний закон не встановлює.

Не можуть свідчити про допущені судом першої інстанції порушення вимог КПК України при продовженні обвинуваченим строку дії запобіжного заходу і посилання захисника на норми ч.5 ст. 201 КПК України, адже наведеними вимогами закону передбачено лише право, а не обов`язок суду залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про відмову у зміні запобіжного заходу. При цьому законом визначено умову для залишення такого клопотання без розгляду у разі, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом.

На переконання колегії суддів є безпідставними доводи сторони захисту, зазначені під час апеляційного розгляду, про порушення права на захист обвинувачених у зв`язку з призначенням на окрему процесуальну дію захисника, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що захисники, які здійснюють захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , перебувають у м. Херсоні, який на даний час тимчасово окупований, а, відтак, їх участь є неможливою, а з приводу участі інших захисників, то прокурором було зазначено, що інші захисники не з`явились, а захисник ОСОБА_7 перебував у відпустці. З огляду на зазначені обставини, колегія суддів не вбачає порушень прав обвинувачених на захист при розгляді питання про доцільність продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з встановленими під час апеляційного розгляду обставинами колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства із з`ясуванням всіх існуючих на даний час обставин, які мають значення для вирішення справи, а відтак постановлене судове рішення є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга захисника в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - залишити без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - кожному до 18 серпня 2022 року включно, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

_____________________ __________________ _________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4