Номер провадження: 11-сс/813/1004/22
Справа № 496/6081/21 1-кс/496/1160/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду від 15 липня 2022 року Одеської області про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000172, внесеного до ЄРДР 28.02.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про арешт майнав рамках кримінального провадження №0000172, внесеного до ЄРДР 28.02.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України, та накладено арешт на речі, вилучені в ході обшуку у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «iPhone 11» в корпусі чорного кольору, в чохлі темно-зеленого кольору з сім-картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_1 та відеореєстратор марки «Digital» з серійним номером НОМЕР_2 в корпусі білого кольору, із забороною відчуження, користування, розпорядження, до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.
Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вказане вилучене майно в ході проведення обшуку відповідають вимогам ст. 98 КПК України, є речовими доказами, тому підлягають збереженню до завершення кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку наступним:

- жодній особі в зазначеному кримінальному проваджені не повідомлено про підозру;

- вилучені речі не входили до переліку речей, на які слідчим суддею надавався дозвіл в ухвалі про надання дозволу на обшук;

- органом досудового розслідування не наведено законних та обґрунтованих підстав для накладення арешту на вказане майно.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Позиції учасників судового розгляду.
ОСОБА_6 доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

02 серпня 2022 року від прокурора ОСОБА_8 на електрону адресу апеляційного суду надійшов лист, у якому прокурор повідомив, що 29.07.2022 року у даному кримінальному проваджені було складено обвинувальний акт, який направлено до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вище вимог дотримався у повному обсязі.

Щодо посилань апелянта на недоведеність органом досудового розслідування законних та обґрунтованих підстав для накладення арешту на вказане майно, апеляційний суд, відхиляючи їх як безпідставні, звертає увагу на наступне.

Як вбачається зі змісту матеріалів, наданих апеляційному суду СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000172, внесеного до ЄРДР 28.02.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 22.10.2021 до чергової частини Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що в ніч на 22.10.2021 невстановлені особи, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 проникли до приміщення складу, звідки таємно викрали товарну продукцію у вигляді побутової техніки, чим заподіяли матеріальний збиток.

У зв`язку із наведеним, слідчим СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області 28.02.2022 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України (Таємне викрадення чужого майна вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення).

Ухвалою 05 липня 2022 року Біляївського районного суду Одеської області було надано дозвіл на обшук житла за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання та вилучення знарядь вчинення кримінального правопорушення, засобів маскування, документів, які використовувалися для безперешкодного в`їзду/виїзду до баз та складських приміщень перепусток, підробних паспортів тощо, мобільних терміналів з сім-картками, особистих речей, на яких містяться біологічні сліди, з метою проведення порівняльних досліджень.

12 липня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05 липня 2022 року був проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , а саме обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення обшуку вказаного вище житла, який проводився 12.07.2022 року в період часу з 06:03 год. по 07:00 год. було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «iPhone 11» в корпусі чорного кольору, в чохлі темно-зеленого кольору з сім-картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_1 , упакований до спец-пакета INZ21006083 та відеореєстратор марки «Digital» з серійним номером 2H0010APBQVYJ7U в корпусі білого кольору, упакований до полімерного пакету та опечатаний паперовою биркою з підписами учасників слідчої дії.

Постановою слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 від 12.07.2022 року вищевказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскільки вказані речі є речовими доказами у кримінальному провадженні, слідчий ОСОБА_7 звернулася до суду з вказаним клопотанням.

Згідно клопотання слідчого, підставою для арешту вищенаведеного майна є сукупність підстав та достатніх підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного огляду майно може містити інформацію та інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. В свою чергу, у разі не накладення арешту на вказане майно така інформація може бути втрачена, зокрема, щодо правопорушника може бути втрачена, що призведе до недосягнення мети досудового розслідування.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України.

Частиною другою ст.167 КПК України встановлюється, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберігали на собі його сліди.

Отже, на переконання апеляційного суду, з врахуванням вищевикладеного є достатньо підстав вважати, що арештоване майно містить сліди кримінали правопорушень та інші відомості, які в подальшому можуть мати доказове значення для досудового розслідування.

Арешт на майно, з метою збереження речових доказів, можливий коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, як того вимагають положення ст.98 КПК України.

З огляду на зазначене, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що майно, яке виявлено під час проведення огляду 12.07.2022 року та на яке накладено арешт оскарженою ухвалою, мають доказове значення та є достатні підстави вважати, що збереження цих речових доказу необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження, з чим також погоджується апеляційний суд.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого та прийшов до вірного висновку про необхідність збереження вилученого майна для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження, оскільки зазначене в ухвалі слідчого судді майно має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, оскільки на вилученому мобільні телефоні може містити інформацію, яка може підтверджувати факт та обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364-1 КК України.

Окрім того, виходячи зі змісту вищенаведеної ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 05 липня 2022 року апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта про те, що вилучені речі не входили до переліку речей, на які слідчим суддею надавався дозвіл на обшук.

Щодо зауважень ОСОБА_6 про те, що в зазначеному кримінальному проваджені жодній особі не повідомлено про підозру, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Згідно клопотання слідчого метою для арешту вищенаведеного майна є забезпечення збереження, зокрема, речових доказів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 180 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження, зокрема, речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно сталої судової практики ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

В даному конкретному випадку втручання держави в право володіння майном здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, апеляційний суд виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

З огляду на зазначене, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що майно, яке виявлено під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , на яке накладено арешт оскарженою ухвалою, має доказове значення та є достатні підстави вважати, що збереження цих речових доказів необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного апеляційний суд відхиляє посилання апелянта, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, на те, що в межах кримінального провадження №0000172 від 28.02.2021 року жодній особі не було повідомлено про підозру .

Апеляційний суд також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що 29.07.2022 року у даному кримінальному проваджені було складено обвинувальний акт, який направлено до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргувласника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду від 15 липня 2022 року Одеської області про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000172, внесеного до ЄРДР 28.02.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4