Справа № 742/4998/21
1-кп/729/88/22 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження № 120 1056 від 11.10.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ічня Чернігівської області , українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 КК України, ч.1 ст. 115 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

В провадженні Бобровицького районного суду перебуває кримінальнальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст. 263 КК України, ст. 115 ч.1 КК України .

Підготовче судове засідання призначено на 12. год. 27 вересня 2022 року.

Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням, яке підтримав у підготовчому судовому засіданні, про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб , оскільки строк тримання під вартою, визначений ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2022 року закінчується 02 жовтня 2022 року , а передбачені ризики п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати .

Обвинувачений просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, оскільки під вартою він перебуває майже рік, а висунута йому підозра є необгрунтованою .
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт, або визначити розмір застави, оскільки прокурором не підтверджені зазначені ним ризики , передбачені ст. 177 КПК України.
Розглянувши клопотання прокурора, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, щодо обвинуваченого.
При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
У рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017, зазначено, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження. Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 КПК України). Згідно з конституційними принципами рівності та змагальності інші учасники кримінального провадження, разом із прокурором, наділені повноваженням заявляти клопотання, зокрема, щодо застосування інших, у тому числі і більш м`яких, запобіжних заходів, їх зміни чи скасування.

Судом встановлено, що 17.11.2021 року ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалами судів запобіжний захід відносно обвинуваченого неодноразово продовжувався і згідно ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2022 року запобіжний захід продовжено до 02 жовтня 2022 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
За нормами ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачає, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто, з викладеного вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і, за наявності підстав, вичерпний перелік яких встановлений ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Суд, перевіряючи достатність доказів для такого висновку, разом з положенням КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, п. 48 рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007 року), згідно якого, слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, суд позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими, шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Європейський суд з прав людини у справі «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» від 13.04.2014 року також зазначає, що обґрунтованість підозри ґрунтується на можливості сторонньої, незацікавленої особи дійти висновків, що підозрювана особа вчинила кримінальне правопорушення.
Доводи прокурора, зазначені у клопотанні та підтримані ним у судовому засіданні, а також не спростовані захисником та обвинуваченим, вказують на причетність ОСОБА_3 на даному етапі до вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 263 КПК УКраїни та ч.1 ст. 115 КК України, тобто останній об`єктивно підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, то суд вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, п. 2 п.3 та п.4 ч. 1 даної статті, а сторона захисту не назвала та не надала переконливих доказів того, що вони на день розгляду цього клопотання, зменшилися чи взагалі перестали існувати.
При розгляді клопотання, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акту обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, один яких є особливо тяжким, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, що значно підвищує ризик вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, він може переховуватися від суду, усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує, у разі визнання його винуватим, іншим чином може перешкоджати кримінальному провадженню, може впливати на потерпілих та свідків, оскільки йому відомі їх місця проживання.
Таким чином, виходячи з принципу судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, враховуючи все вище викладене та те, що обставини по справі з часу попереднього продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину; з метою уникнення покарання, у разі визнання його винуватим, може ухилитися від суду, а тому доцільно вирішити питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів та визначення застави.
При цьому, вирішуючи клопотання прокурора, суд не вбачає порушень КПК України, які б стали підставою для відмови у його задоволенні.
Суд вважає, що утримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 371, 372 КПК України,-

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 120 1056 від 11.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 263 КК україни , ч.1 ст.115 КК України - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів до 26 листопада 2022 року включно без визначення застави з утриманням його в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» .

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя