ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/528/22 Справа № 711/3541/22 Категорія: ч.4 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі

відеоконференції з

ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0001498 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимого:

-12.09.1995 Чигиринським районним судом Черкаської області за ч.3 ст.140 КК України до обмеження волі на 5 років, з конфіскацією майна, звільнений по відбуттю строку покарання;

-18.04.2001 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.3 ст.140, ч.1, 42 ст.145 КК України до обмеження волі на 4 роки, з конфіскацією майна, звільнений умовно достроково на 1 рік 1 місяць 24 дні;

-24.02.2004 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до обмеження волі на 4 роки, згідно ст.71 КК України приєднано частково невідбуте покарання за вироком Соснівського районним судом м. Черкаси від 18.04.2001, у вигляді 2 місяців та визначено до відбуття покарання 4 роки 2 місяці, звільнений умовно достроково на 10 місяців 8 днів;

-13.03.2009 Личаківським районним судом м.Львів за ч.2 ст.185 КК України до обмеження волі на 2 роки 6 місяців, в силу ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання згідно вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24.02.2004, у вигляду 10 місяців 8 днів та до відбуття покарання назначено 3 роки;

- 22.08.2011 Придніпровським районним судом м.Черкаси за ч.3 ст.185 КК України до обмеження волі на 3 роки 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки;

- 12.12.2012 Соснівським районним судом м.Черкаси за ч.3 ст.357, ч. 1 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 190, ч. 4 ст.358, ч.3 ст.185 КК України до обмеження волі на 4 роки, на підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання у вигляді 3 місяців за вироком Придніпровського районним суду м.Черкаси від 22.08.2011, остаточно до відбуття 4 роки 3 місяці;

- 17.10.2019 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ч.5 ст.72 КК України до позбавлення волі на 2 роки,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Строк покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано у строк відбутого ОСОБА_7 покарання термін попереднього ув`язнення з 23 липня 2022 року до дня набрання вироком законної сили, відповідно до положень ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів в загальній сумі 1132,68 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 23.07.2022, близько 17 години, знаходячись за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя, 315, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений Указом Президента України за № 133/2022 від 14.03.2022 до 25.04.2022 включно та Указом Президента України за № 341/2022 від 17.05.2022 до 23.08.2022 включно, наблизився до потерпілого ОСОБА_9 та, штовхнувши його рукою у голову в область потилиці, скориставшись тим, що останній втратив рівновагу, шляхом ривка відкрито заволодів мобільним телефоном марки «ZTE Blade L9 1/32 GB Blue», який знаходився у лівій руці ОСОБА_9 , вартість якого становить 1316,67 грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник та своїми злочинними діями завдав потерпілому матеріальної шкоди на вищезазначену суму.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просив вирок суду змінити через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого внаслідок суворості та застосувати положення ст. 69 КК України, призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції не в достатній мірі враховано те, що ОСОБА_7 вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, співпрацював зі слідством, має тяжкі захворювання, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, а тому з врахуванням також пом`якшуючих покарання обставин та особи обвинуваченого, ОСОБА_7 можливо призначити покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив пом`якшити призначене покарання, застосувати положення ст. 69 та ст. 75 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції в повній мірі не враховано стан його здоров`я, наявність захворювань, які потребують постійного нагляду лікарів, в нього на утриманні перебуває батько, який потребує постійного догляду, потерпілий не мав до нього претензій та просив суворо не карати.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги просили їх задовольнити; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг; думку потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу захисника та частково апеляційну скаргу обвинуваченого, просив пом`якшити призначене покарання; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу.

Приписи ст. 75 КК України визначають, якщо суд, при призначенні покарання, в тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробування.

В ч.2 ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, розлучений, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб, не є інвалідом, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно відповіді Філії ЦОЗ ДКВС України в Черкаській та Кіровоградській областях щодо захворювань, висновків лікарів, за станом здоров`я обвинувачений не потребує невідкладної медичної допомоги чи госпіталізації до закладів МОЗ, визнання вини та осуд своєї поведінки, усунення заподіяної шкоди шляхом повернення майна, те що він раніше неодноразово судимий, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, у мінімальному його розмірі.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника і призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням вимог ст. 69, 75 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України , та зі звільненням від його відбування з іспитовим строком, оскільки покарання йому призначено в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, в тому числі корисливих, належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_7 , недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попередніми вироками та небажання стати на шлях виправлення.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості в апеляційних скаргах не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , як на підстави для призначення покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, на факт недостатнього врахування судом першої інстанції при призначенні покарання стану здоров`я обвинуваченого, думки потерпілого щодо призначення не надто суворого покарання, є безпідставними, оскільки вказані обставини судом першої інстанції враховані в достатній мірі, що дало суду підстави призначити покарання ОСОБА_7 в мінімальному розмірі. Перебування на утриманні обвинуваченого батька похилого віку не може бути підставою для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України.

На думку колегії суддів всі дані про особу ОСОБА_7 та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання, і були враховані судом, у цьому випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а підстави для його зміни та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 69, 75 КК України, як про це просять апелянти, відсутні.

Керуючись ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді