Провадження по справі № 1-кп/752/982/22
В И Р О К
іменем України

"26" вересня 2022 р. Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження, данні про яке 17.12.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005161, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, який за реєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

встановив:
08.10.2020 о 12 год. 40 хв. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi» моделі «Grandis», н.з. НОМЕР_1 , рухався по вологому чистому асфальтобетонному дорожньому покриттю по території паркувального майданчика, який розташований по вул. М. Грінченка, 18 у міста Києві.

Маючи намір виїхати на проїзну частину вул. М. Грінченка, ОСОБА_3 , діючи з необережності у порушення вимоги пунктів 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), перед виїздом з паркувального майданчика не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед початком руху не надав дорогу пішоходу, яка рухалася по тротуару з права на ліво відносно напрямку його руху, тримаючи за кермо велосипед, та правою передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на ОСОБА_6 . Внаслідок наїзду остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої нижньої кінцівки: ушкодження колінного суглобу (синовііт, забій переднього відділу епіметафізу великогомілкової кістки, розрив заднього рогу медіального меніску, частковий розрив медіальної колатеральної зв`язки) та ушкодження гомілково-стопного суглобу (перелом латеральної кісточки без зміщення уламків, тендинозу латеральної та медіальної зв`язок). Порушення ОСОБА_3 пунктів 10.1 та 10.2 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Таким чином, суд визнає винуватим ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав частково. Надав суду показання з приводу подій дорожньо-транспортної пригоди та зазначив, що дійсно 08.10.2020 керував автомобілем «Mitsubishi Grandis» НОМЕР_2 . Виїхав з території парувального майданчика та зупинився на тротуарі, маючи намір повернути ліворуч на проїзну частину вул. М. Грінченка у м. Києві. Він дійсно дивився лише ліворуч, чекаючи, коли буде можливість виїхати, та перед початком руху не подивився праворуч. Він відновив рух, як раптово побачив, що попереду автомобіля у напрямку передньої правої частини стоїть жінка, яка тримає за кермо велосипед, який розташований між її ніг, та б`є по капоту автомобіля зі словами, що він наїхав на її ногу. Він здійснив рух назад на відстань 10 см й зупинився. Коли вийшов, жінка сіла поруч з правим переднім колесом його автомобіля та сказала, що він наїхав їй на ногу. Він вибачився та сказав, що не побачив її. Запропонував відвезти до лікарні, але вона наполягала на виклику поліції. Видимих тілесних ушкоджень на потерпілій не бачив, тому й не надавав їй допомогу на місті ДТП. Коли приїхала поліція, оформили схему місця ДТП та викликали швидку, оскільки на цьому наполягала потерпіла. На місці ДТП потерпіла просила його відшкодувати розмір її місячної зарплати у сумі 20 тис. грн., але він вважав, що така сума є завеликою. Під час розгляду справи у суді добровільно перерахував потерпілій в рахунок відшкодування шкоди, завданої його діями, 5 тис. грн. Визнає, що внаслідок того, що не подивився праворуч перед початком руху, дійсно міг здійснити наїзд, зокрема і на ногу потерпілої, але заперечує, що такий наїзд міг призвести на таких наслідків, як зазначено у експертизі. Шкодує, що так сталося. Просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки це його єдиний заробіток на даний час та йому потрібно утримувати дитину. Позов потерпілої не визнав.

Окрім вищезазначених показань обвинуваченого, його винуватість у вчинені кримінального правопорушення також доводяться доказами, наданими стороною обвинувачення.

Так потерпіла ОСОБА_6 надала суду показання та зазначила, що 08.10.2020 рухалася велосипедом по вул. Грінченка у м. Києві. Маючи намір потрапити на інший бік дороги, злізла з велосипеда та, тримаючи його за кермо, прослідувала по тротуару вул. Грінченка до пішохідного переходу. Побачила, як автомобіль із увімкненим правим покажчиком повороту, зупинився попереду виїзду з парковки сервісного центру. Вона також зупинилася та декілька хвилин чекала, коли водій рушить з міста. Він не рухався, тоді вона, тримаючи велосипед з правого боку, продовжила рух, але у цю мить водій зазначеного автомобіля також здійснив різкий рух уперед. Автомобіль передньою частиною здійснив наїзд на її коліно. Вона впала разом із велосипедом, її ногу затягнуло під машину та водій правим переднім колесом наїхав на її ліву кінцівку в районі ступні. Вона почала кричати та бити по машині. Водій зупинився та здійснив рух назад. Коли водій вийшов, пояснив, що не дивився праворуч тому й не побачив її. Вибачився та запропонував відвезти до лікарні, але вона відмовилася та викликала поліцію. Їй допомагали сторонні люди, але не водій. Після приїзду поліції була викликана швидка, яка забрала її до лікарні. У травмпункт її оглянули, зробили рентген, наклали тугу пов`язку та відпустили, сказавши, що перелому не має, оскільки її врятували кросівки та компресійні панчохи. Після чого вона повернулася на місце ДТП за речами, зокрема і велосипедом. Продовжила лікування у Голосіївській поліклініці, але біль у нозі не проходила, їй ставало гірше. Вона звернулася до приватної медичної клініки, де їй встановили діагноз розриви медіального меніску й зв`язки та закритий перелом латеральної кісточки. Після цього зібрала документи та самостійно звернулася до поліції із заявою про злочин. Також надавала слідчому медичну документацію для проведення експертизи: медичні картки, довідки та результати медичних обстежень, зокрема і диски, знімки. Потім слідчий повернув їй медичну документацію, оскільки вона продовжувала лікуватися. Під час проведення експертизи не надавала експерту додаткової медичної документації. До початку розгляду провадження у суді, ОСОБА_3 не цікавився станом її здоров`я, не допомагав. Під час розгляду справи шляхом поштового переказу отримала від ОСОБА_3 5 тис. грн. Вона не вважає, що обвинувачений шкодує та розкаявся щодо вчиненого ним діяння. Підтримала позицію прокурора щодо покарання,я ке слід призначити обвинуваченому.

Допитаний в судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_7 зазначив, що обіймав посаду слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві та входив до складу слідчо-оперативної групи, яка прибула на виклик для оформлення ДТП, яке мало місце 08.10.2020 по вул. Грінченка у м. Києві. На момент прибуття транспортні засоби автомобіль та велосипед розміщувалися на тротуарі. Він складав схему ДТП.

Допитаний в судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_8 надав суду показання та зазначив, що 08.10.2020 прибув на виклик по вул. Грінченка у складі групи «Рубін». Пам`ятає, що автомобіль був на тротуарі, а поруч із ним потерпіла та її велосипед. Він викликав швидку допомогу та забезпечував незмінність обстановки місця ДТП до приїзду СОГ. Водій нервував. Він оглядав нижню кінцівку потерпілої та не виявив видимих явних ознак ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав суду показання та зазначив, що 08.10.2020 перебував на робочому місті у сервісному центрі по вул. Грінченка у м. Києві та побачив, як автомобіль, який виїжджав з території центру, правою передньою частиною наїхав на жінку, яка котила велосипед, тримаючи його за кермо. Подальші події він не бачив, оскільки був вимушений продовжити роботу. Поліція через деякий час допитала його в якості свідка.

Від допиту інших свідків сторона обвинувачення під час судового розгляду відмовилася.

Як доказ винуватості ОСОБА_3 прокурор також надав ряд письмових документів, за наслідками дослідження яких було встановлено наступне.

З заяви ОСОБА_6 вбачається, що 16.12.2020 вона звернулася до начальника Голосіївського УП ГУНП у м. Києві з приводу травми, отриманої нею 08.10.2020 під час ДТП, яке сталося по вул. Грінченка, до якої додала медичні документи.

Внесення відомостей до ЄРДР за №0005161 відбулося 17.12.2020, та у той саме день було розпочато досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, проведення якого доручено старшому слідчому ОСОБА_10 , про що останній повідомив потерпілу та заступника керівника Київської місцевої прокуратури №1.

Департамент ДПП УПП у м. Києві спрямував до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві матеріали адміністративної справи на наслідками ДТП, яке відбулося 08.10.2020 за участі водія ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_11 .

Дані рапортів оперативного чергового Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 08.10.2020 доводять факт звернення за допомогою потерпілої у ДТП велосипедистки та здійснення виїзду на місце ДТП наряду поліції та направлення слідчо-оперативної групи. Данні рапорти 08.10.2020 зареєстровані у журнал ЄО за №№ 58654 та 58624

Згідно даних схеми місця ДТП, яка була складена 08.10.2020 о 14 год. 45 хв. старшим слідчим СУ ГУ НП у м. Києві за участі понятих, та тротуарі, розташованому на виїзді із автостоянки сервісного центру «Мастер Сервіс» по вул. Грінченка, 18 у м. Києві, відбувся наїзд автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Grandis», н.з. НОМЕР_1 , на велосипед Leon та потерпілу. Не велосипеді зафіксовані пошкодження у вигляді потертостей сидіння та ручки передач, педалі зліва, зміщений багажник, а на автомобілі деформація переднього бамперу з правого боку в нижній частині та підкрильника. До протоколу додана фототаблиця з якої вбачається, що на місці ДТП відбувалося фіксування місця розташування транспортних засобів та потерпілої. Зокрема на фото світлинах зафіксовано, що автомобіль розташований перпендикулярно проїзній частині на тротуарі, передній бампер дещо звисає над бордюром на проїзну частину дороги. Потерпіла у сидячому положенні до правого переднього колеса автомобіля, поруч із нею велосипед, який лежить на лівому боці.

За наслідками медичного огляду ОСОБА_3 , проведеного у Київський міській наркологічній лікарні, стан водія не був визнаний таким, що має ознаки наркотичного або алкогольного сп`яніння, про що зазначено у висновку № 005792 від 08.10.2020.

Транспортні засоби передані учасникам ДТП під розписки.

Згідно відповіді КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф містка Києва», виданої 16.02.2021 на запит слідчого, о 13 год. 04 хв. 08.10.2020 від працівника поліції отриманий виклик екстреної медичної допомоги за № 842, на наслідками виїзду якого лікарями була оглянута ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в неї встановлений попередній діагноз: забій м`яких тканин лівої ступні. Зі слів потерпілої у карті виїзду швидкої допомоги зазначено, що під час їзди на велосипеді зіткнулася із автомобілем «Mitsubishi» номер НОМЕР_1 . Внаслідок падіння, отримала травму ноги та втратила свідомість. Лікарями зафіксовано, що при огляді потерпілої вона відчуває біль при пальпації, незначний набряк тканин по бічній і зовнішній поверх лівої ступні.

За наслідками огляду ОСОБА_6 та рентгенографії лікарем травматологом травматологічного пункту «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району міста Києва 08.10.2020 о 12 год. 25 хв. у ОСОБА_6 встановлений діагноз: «Здавлення м`яких тканин лівої ступні. Підозра на пошкодження зв`язок лівої ступні. Садно» Виписаний лікарняний лист, призначено лікування з рекомендацією проведення лікування в поліклініці за місцем проживання.

Постановою слідчого ОСОБА_12 від 17.02.2021 призначена судово-медична експертиза щодо отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, визначення ступеню їх тяжкості та їх локалізації та давності.

За наслідками дослідження медичної документації та проведених інструментальних досліджень, експерт ОСОБА_13 надав висновок № 042-216-2021 від 18.03.2021 у якому зазначив, що під час первинного звернення ОСОБА_6 08.10.2020 о 13 год. 22 хв. за медичною допомогою та при її подальшому дообстеженні у неї мали місце такі тілесні ушкодження: закрита травма лівої нижньої кінцівки: ушкодження колінного суглобу (синовііт, забій переднього відділу епіметафізу великогомілкової кістки, розрив заднього рогу медіального меніску, частковий розрив медіальної колатеральної зв`язки) та ушкодження гомілково-ступного суглобу (перелом латеральної кісточки без зміщення уламків, тендинозу латеральної та медіальної зв`язок). Експерт також прийшов до висновку, що локалізація, характер, морфологія виявлених ушкоджень та обставини подій свідчать про те, що вони утворилися від ударної дії тупих предметів внаслідок ДТП, яка мала місце 08.10.2020. За ступенем тяжкості закрита травма лівої нижньої кінцівки віднесена до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривали розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Постановою від 04.03.2021 слідчий призначив автотехнічну експертизу, на вирішення експерта був поставлений ряд питань.

Експерт Київського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_14 у висновку №СЕ-19/111-21/10758-ІТ від 15.03.2021 визначив, що в ситуації, яка склалася безпосередньо перед ДТП, водій автомобіля повинен був керуватися вимогами пунктів 10.1 та 10.2 ПДР. Експерт дійшов висновку, що у діях водія ОСОБА_15 з технічної точки зору вбачається невідповідності вимогам пунктів 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху України. Експерт визначила, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору є невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_3 вищезазначеним вимогам пунктів ПДР України.

Постановою від 17.12.2020 автомобіль був визнаний речовим доказом.

01.04.2021 слідчий ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_3 про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. 24.05.2021 підозрюваний ознайомився із матеріалами досудового розслідування.

Аналізуючи відповідно до ст. 94 КПК України досліджені докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Враховуючи показання обвинуваченого, потерпілої, свідка ОСОБА_16 та данні, що містяться у письмових доказах, суд приходить до висновку, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, саме односторонні дії водія ОСОБА_3 , який перед початком руху та здійсненням виїзду з території паркувального майданчика, не зупинився перед тротуаром та не дав дорогу пішоходу ОСОБА_6 , здійснивши на неї наїзд, та тим самим порушив вимоги п. 10.1 та 10.2 ПДР, є такими, що знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Суд вважає показання ОСОБА_6 логічними та послідовними та такими, що узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 , та доводять обставини, за яких на неї відбувся наїзд транспортним засобом.

Показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 суд вважає такими, що не є прямим доказами у доведеності обставин, що підлягають доказуванню. Вони є непрямим доказами у підтвердження місця ДТП, учасників події, які не оспорюються стороною захисту.

Суд відхиляє клопотання захисника про визнання недопустимим доказом висновків судово-медичної експертизи. Так в обґрунтування вимог клопотання захисник зазначав, що під час проведення дослідження експерт використовував данні медичної документації та інструментальних досліджень, які виклав у висновку, між тим як у постанові слідчого не було зазначено висновок УЗД від 08.12.2020, 2 DVD-диски МРТ, 2 DVD-диски з записами рентгенографі, електрофотокопію карти виїзду швидкої медичної допомоги № 842 від 08.10.2020. Вважає, що експерт відповідно до вимог ч.4 ст. 69 КПК України не мав право за власною ініціативою збирати докази. Окрім того, враховуючи той факт, що медична документація містить інформацію, яка відноситься до охоронюваної законом, вважає, що слідчий повинен був витребувати відповідні медичні документи потерпілої лише шляхом тимчасового доступу до речей та документів відповідно до вимог ст. 163 КПК України.

Згідно ч.2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до п.2 ч.25 ст. 242 КК України слідчий зобов`язаний забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Так у постанові від 17.02.2021, якою слідчий ОСОБА_12 призначив судово-медичну експертизу тяжкості та характеру тілесних ушкоджень отриманих потерпілою та зазначив на підставі яких матеріалів слід провести експертизу, зокрема такими матеріалами визначив медичну документацію на ім`я ОСОБА_6 та носії, які містять данні про проведені останній інструментальні дослідження. Окрім того, він вказав, що експерту надають матеріали досудового розслідування.

Доводи захисника щодо використання експертом при проведенні експертизи певних медичних документів та носіїв, де містилися інструментальні дослідження, так і самих досліджень, які не були йому надані слідчим, суд відхиляє з тих підстав, що певна медична документація вже містилася у матеріалах досудового розслідування, зокрема оскільки була приєднана на підставі листа департаменту ДПП УПП у м. Києві, який спрямував до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві матеріали адміністративної справи.

Щодо використаних експертом носіїв із інструментальними дослідженнями та безпосередньо результатів досліджень, суд вважає, що до певної неточності змісту матеріалів, які використовував експерт, даним, що зазначені у постанові слідчого, міг призвести той факт, що слідчий у постанові про призначення експертизи неповно розписав данні про такі дослідження та їх назви. Такі порушення суд визнає незначними та такими, що не можуть призвести до визнання експертизи недопустимим доказом, як такий що отриманий у порушення порядку, встановленого КПК України. Стороною захисту суду не надано доказів у підтвердження доводу, що експерт у порушення вимог ч.4 ст. 69 КПК України самостійно збирав докази.

Потерпіла також заперечувала, що надавала експерту будь-які документи тощо. Окрім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 56 КПК України потерпілий може самостійно надавати докази, зокрема і слідчому. Враховуючи показання потерпілої, яка зазначила, що під час досудового розслідування вона самостійно надавала слідчому медичну документацію та носії, що містять інструментальні дослідження, так і безпосередньо документальні дослідження, які містилися на знімках, суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що отримання слідчим вищезазначених документів у потерпілої, повинно було відбуватися шляхом тимчасового доступу до речей.

За таких обставин, суд вважає, що висновки експерта №042-216-2021 від 18.03.2021 відповідають вимогам ст.101-102 КПК України, є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з даними, встановленими під час дослідження у суді даних медичної документації (довідок, карток, висновків, результатів інструментальних досліджень тощо), відповідно до яких відслідковується перебіг обстежень, які здійснювала потерпіла у період з 08.10.2020 по 08.12.2020, та встановлених їй діагнозів.

Істотних порушень прав як потерплої, так і обвинуваченого, які могли би призвести до визнання висновку експерта недопустимим доказом, відповідно до вимог ст. 87 КПК України, суд не вбачає.

За таких обставин суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку суду, повністю доведена, зокрема і причинно-наслідковий зв`язок між його необережними діями і наслідками у вигляді тілесного ушкодження, заподіяного ОСОБА_6 . Сумніви у доведеності винуватості ОСОБА_3 відсутні.

Щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_6 пред`явила позов до ОСОБА_3 (а.с. 16-19). Вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди саме винуватцем ДТП, яким є ОСОБА_3 , а не страховою компанією. Внаслідок отриманих у ДТП травм, тривалий час лікувалася, зокрема не тільки з приводу травми лівої кінцівки, а й з приводу нервового розладу, до якого призвели порушення сну, болісні страждання, тривале лікування тощо. Неодноразово відвідувала лікарів нерволога, психіатра, психолога й гінеколога. Встановлені лікарями діагнози та призначене лікування, його перебіг та тривалість, обмеження у вільному пересуванні, побутові незручності, також призвели до емоційних переживань та страждань, вона також прикладала додаткові зусилля задля того, щоб потрапити до лікарні, продовжувати виконувати обов`язки по вихованню та догляду за неповнолітньою дитиною, яку вона виховує самостійно. Всі це також порушило її звичайний спосіб життя, зокрема і призвело до погіршення приватного життя, неможливості продовжувати активне громадське та спортивне життя, яке мало місце до подій ДТП. Побутові незручності полягали у тому, що вона була позбавлена можливості певний час вільно рухатися. До лютого 2021 тривало її лікування, а потім реабілітація. Вона і досі кульгає та відчуває біль в лівій кінцівці. Була вимушена звільнитися з постійного місця роботи, оскільки не може виконувати роботу, знаходячись у вертикальному положенні. Дохід її родини значно зменшився. Також під час ДТП було пошкоджене її майно: велосипед, взуття та мобільний телефон. Моральну шкоду оцінює у розмірі 40 тис. грн..та просить її стягнути саме із ОСОБА_3 .

Судом в рамках цивільного позову встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3 керував транспортним засобом автомобілем марки «Mitsubishi» моделі «Grandis», н.з. НОМЕР_1 , власником якого була ОСОБА_17 , маючи свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу та маючи відповідну категорію. Цивільна відповідальність водія вищезазначеного транспортного засобу була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Українська Страхова група» на підставі полісу №АМ/1322977. Таким чином ОСОБА_3 правомірно користувався транспортним засобом, який був забезпеченим.

Позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди завданої безпосереднім заподіювачем шкоди, суд вважає таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Суд відхиляє доводи та заперечення сторони захисту щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій страховиком, оскільки обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП, за наслідками злочину, передбаченого ст. 286 КК, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Потерпіла внаслідок ДТП не зобов`язана звертатися безпосередньо до страховика з метою вирішення питання страхового відшкодування, що також не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду Касаційного кримінального суду від 19 травня 2022 у справі № 389/807/20, провадження № 51-34км22.

Ураховуючи наведене, роз`яснення Пленуму ВССУ №4 від 1.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд визнає доведеним факт заподіяння потерпілій внаслідок необережних дій обвинуваченого ОСОБА_18 моральної шкоди, яка полягає в негативних наслідках від отриманої потерпілою ОСОБА_6 у ДТП травми, зокрема, такими наслідками суд визнає: больові відчуття, тривожні очікування щодо лікування, дискомфорт від отриманих травм, необхідності витрачання додаткового часу для вирішення питань, пов`язаних з відновленням здоров`я тощо. При наведених вище обставинах суд визначає компенсацію завданої потерпілій моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі.

Зазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_3 як безпосереднього заподіювача шкоди.

При обранні покарання ОСОБА_3 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який на момент його вчинення визнавався злочином середньої тяжкості, а на момент ухвалення вироку є нетяжким злочином. Данні про те, що ОСОБА_3 одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснює підприємницьку діяльність як ФОП та надає послуги з перевезення пасажирів, відповідними та належними документами не підтверджені, тому суд ставиться до таких даних критично. На обліку у лікарів нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває, судимостей не має.

Обставин, що пом`якшують та/або обтяжують покарання ОСОБА_3 згідно ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Ураховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, який свою винуватість визнав частково, добровільно під час судового розгляду відшкодував потерпілій завдану його неправомірними діями шкоду у розмірі 5000грн., у сукупності із вищезазначеними даними про його особу та обставинами, при яких ним було вчинено злочин, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання в редакції санкції ч. 1 ст. 286 КК України, яка діяла на момент вчинення правопорушення, а саме у вигляді обмеження волі.

При цьому суд погоджується із стороною обвинувачення, яка просила звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, вважаючи, що виправлення ОСОБА_3 можливо без реального відбування покарання, з покладанням раду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України

Окрім того, до ОСОБА_3 також підлягає застосуванню додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Суду не надано доказів того, що для ОСОБА_3 право керування транспортним засобом пов`язано з трудовою діяльністю, як єдино можливий вид заробітку.

На думку суду, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Витрати на проведення експертизи відповідно до вимог ст. 124 КПК України також підлягають стягненню з обвинуваченого. Доля речових доказів вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.371, 370, ч.2 ст.373, ст. ст.374,376 КПК України, ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту постановки на облік в органі пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за реєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду у розмірі 5000 (П`ять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати - вартість експертиз: № 042-216-2021 від 18.03.2021 в розмірі 2152,50 грн. та №СЕ19/111-21/10758-ІТ від 15.03.2021 в розмірі 1307,60 гн., всього в розмірі 3460,10 (Три тисячі чотириста шістдесят гривень 10 копійок).

Речові докази по справі: автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Grandis», н.з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , передати власнику за вимогою.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1