Справа № 161/356/21 Провадження №11-кп/802/74/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.309 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцька Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2019 року за ч.2 ст.309 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
засуджено за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за новим вироком, ОСОБА_8 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2019 року у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази у справі, а саме: поліетиленовий пакет із психотропною речовиною, обіг якої обмежено - амфетамін масою 3,3036 г - знищено; мобільний телефон марки «Мейзу» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та тримач до сім-картки оператора телекомунікації «ВФ Україна» № НОМЕР_3 , - повернуто обвинуваченому ОСОБА_8 .

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.09.2020 року, - скасовано.

Стягнуто із ОСОБА_8 в дохід держави 653 ( шістсот пятдесят три) грн. 80 коп. судових витрат за проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів (висновок експерта №832 від 06.11.20).

Так, ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що він будучи засуджений вироком Луцького міськрайонного суду від 10.12.2019 року за ч.2 ст.309 КК України, протягом року після засудження за цією статтею, а саме 09 вересня 2020 року близько 11 год., перебуваючи в під`їзді №3 багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, без мети збуту, для власного вживання, незаконно придбав шляхом привласнення знайдений полімерний пакет, із вмістом порошкоподібної речовини, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, який він поклав до кишені кофти у яку був одягнений.

Після чого продовжував зберігати при собі вказаний вище поліетиленовий пакет із порошкоподібною речовиною, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, переносив при собі до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час огляду місця події за адресою: пр.Президента Грушевського, 28, м.Луцьк, а саме до 18 год. 59 хв. 09 вересня 2020 року.

Згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №832 від 06.11.20 надана на дослідження порошкоподібна речовина у полімерному пакеті містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін. Маса амфетаміну (в перерахунку на амфетамін основу) становить 3,3036 г.

Таким чином, ОСОБА_8 протягом року після засудження за ч.2 ст.309 КК України незаконно, шляхом привласнення знайденого придбав та зберігав при собі без мети збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін масою 3,3036 г, що відповідно до Таблиці №2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України за №188 від 01.08.00, становить великий розмір.

Не погоджуючись із таким вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, оскільки вважає його необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що докази, які суд поклав в основу обвинувального вироку, а саме протокол огляду місця події, який складений старшим інспектором дізнання Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 та рапорт старшини Національної гвардії на ім`я начальника Луцького ВП ГУНП у Волинській області, не узгоджуються між собою, оскільки містять суперечності механізму потрапляння у спецпакет порошкоподібної речовини, чи шляхом добровільної видачі чи виявлення. Проте, суд першої інстанції на дану обставини уваги не звернув, хоча сторона захисту про це наголошувала в судовому засіданні. Вважає, що протокол огляду місця події від 09.09.20 не відображає первинного затримання та виявлення у ОСОБА_8 наркотичного засобу, тобто безпосереднього виявлення наркотичного засобу, який згідно рапорту відбувся 09 вересня 2020 року близько 11 год. За відсутності первинних процесуальних документів щодо обставин затримання та виявлення у ОСОБА_8 наркотичного засобу не дає можливості перевірити законність дотримання таких процесуальних дій, а тому подальше проведення огляду місця події не може підтвердити законність дій при первинному огляді. Зазначає і про те, що ОСОБА_8 фактично був затриманий службовцями Національної гвардії до прибуття слідчого, однак в матеріалах провадження відсутній протокол його затримання, що відповідно до вимог ст.208 КПК України є обов`язковим, а подальший його обшук та вилучення у нього порошкоподібної речовини, оформлено протоколом огляду місця події, що не ґрунтується на вимогах законодавства. Таким чином, працівники Національної гвардії провели затримання ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні злочину, а слідчий обмежився лише складенням протоколу огляду місця події. ОСОБА_8 в порушення вимог ст.208 КПК України уповноваженою особою невідкладно не був повідомлений про підстави затримання та про його права, передбачені ст.42 КПК України. Такі обставини затримання та обшуку обвинуваченого без оформлення необхідних процесуальних документів, є грубим порушенням права на захист, що відповідно слід визнати істотним порушенням прав людини та основоположних свобод. Тому, протокол огляду місця події від 09.09.20 в ході якого було виявлено речовини, що містять амфетамін, підлягає визнанню недопустимим доказом, а відповідно й похідні від нього документи. Зазначає також про те, що у вироку не знайшла свого відображення та обставина, що 07.05.21 в обвинуваченого помер батько і на його утриманні залишився малолітній брат, а матір померла ще у 2019 році. Посилаючись на викладене, просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, - у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився і не повідомив про причини неявки. При цьому, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду провадження, він також не подавав.

Зважаючи на наведене, а також на те, що в даному провадженні не ставиться питання про погіршення становища ОСОБА_8 , то колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе апеляційний розгляд провадження проводити у відсутності обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника обвинуваченого, який підтримав подану апеляцію в повному обсязі та не заперечив щодо апеляційного розгляду у відсутності його підзахисного, прокурора, яка вважала скаргу безпідставною та просила залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин у великих розмірах без мети збуту протягом року після засудження за цією ж статтею.

Обставини, встановлені у вироку ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину не визнав і при цьому, відмовився давати покази відповідно до ст.63 Конституції України.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами, яким надав відповідну юридичну оцінку:

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду показав, що 09 вересня 2020 щодо ОСОБА_8 проводилась поверхнева перевірка, оскільки він знаходячись на дитячому майданчику, розпивав алкогольні напої. При проведенні перевірки, у кишені куртки ОСОБА_8 було виявлено пакетик. Обвинувачений повідомив, що це наркотик та у подальшому добровільно видав його викликаній на місце події слідчо-оперативній групі. Спецзасоби до ОСОБА_8 не застосовувались.
Показаннями свідка ОСОБА_11 (працівник поліції), який суду надав покази про те, що при проведенні поверхневої перевірки ОСОБА_8 відповідно до ст.34 Закону України «Про Національну поліцію», в обвинуваченого було виявлено заборонені речі, які у подальшому були вилучені слідчо-оперативною групою. Показав, що до ОСОБА_8 було застосовано кайданки, оскільки такий був особою, яку безпосередньо виявили на місці вчинення злочину. Опір ОСОБА_8 не чинився, зникнути з місця події він не намагався. Разом з тим, при пред`явленні для огляду рапорту від 09.09.20, останній підтвердив, що такий складений та підписаний ним, будь-яких даних про застосування спеціальних засобів не містить, а тому припускає, що він міг помилитись, оскільки систематично виїжджає на виклику в міру службового навантаження.
Показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які в суді першої інстанції показали, що у вересні 2020 року вони були запрошені працівниками поліції для участі у слідчій дії в якості понятих, під час проведення якої в обвинуваченого було виявлено наркотичні засоби та гроші, які він у подальшому добровільно видав викликаній слідчо-оперативній групі. При цьому, обвинувачений пояснив, що це наркотик - амфетаміну, який він знайшов у під`їзді будинку. В ході проведення цієї слідчої дії, на обвинуваченому кайданок не було.
Частково показання свідка сторони захисту ОСОБА_14 , який окрім іншого показав, що перебуває у товариських відносинах з ОСОБА_8 . У той час коли вони разом 09 вересня 2020 року вживали напій «Рево», то до них підійшли працівники «Самооборони», які проводили огляд кишень ОСОБА_8 під час чого в останнього були виявлені наркотичні засоби. При цьому, ОСОБА_8 повідомив, що наркотичні засоби знайшов у під`їзді будинку. Після цього, були викликані працівники поліції.
При цьому, апеляційний суд повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_14 в тій частині, що на останнього були одягнені кайданки під час проведення огляду місця події, не знайшли свого належного підтвердження, оскільки повністю спростовується дослідженими доказами у провадженні і, зокрема відеозаписом ходу проведення огляду місця події.

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- рапортом від 09.09.20, з якого вбачається, що під час несення служби по ОГП старшина ОСОБА_15 спільно із солдатами ОСОБА_10 та ОСОБА_16 у дворі будинку АДРЕСА_3 , помітив громадянина ОСОБА_8 , який розпивав спиртний напій «Рево». Зауваживши нервову поведінку останнього, було проведено його поверхневу перевірку, під час якої у лівій кишені спортивної кофти було виявлено поліетиленовий пакет із порошкоподібною білою речовиною зовні схожою на наркотичну. У зв`язку з цим, на місце події було викликано слідчо-оперативну групу;
- протокол огляду місця події з доданим відео-носієм від 09.09.20, яким зафіксована ділянка прилегла до багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , обвинуваченим ОСОБА_8 було добровільно надано для огляду полімерний пакет, в якому знаходиться порошкоподібна речовина блідо рожевого кольору;
- висновком експерта №832 від 06.11.20, відповідно до висновків якого, надана на дослідження порошкоподібна речовина містить у своєму складі психотропну речовину обіг, якої обмежено амфетамін. Маса амфетаміну у речовині (у перерахунку на амфетамін основу) становить 3,3036 г;
- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 01.12.20, в ході проведення якого було оглянуто мобільний телефон марки «Huawei» ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ -2: НОМЕР_2 належний ОСОБА_8 , а також чат «Telegram» у ньому із невідомими абонентами «Haslas operator» та «Ultimatum Opt» та ОСОБА_8 , які обговорюють придбання наркотичних засобів.
При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, які мали місце 09 вересня 2020 року за участі ОСОБА_8 та вказують на причетність останнього до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.85, ч.1 ст.86 КПК України.

З приводу апеляційних доводів сторони захисту про те, що суд першої інстанції в основу обвинувального вироку поклав докази, які на їх думку, мають бути визнані недопустимими, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, в основу вироку в якості належного та допустимого доказу покладено протокол огляду місця події від 09.09.20 з відеозаписом до нього.

Захисник вказує про те, що такий протокол не може бути належним та допустимим доказом, оскільки було порушено право ОСОБА_8 на захист через те, що останній фактично перебуваючи у кайданках був затриманий до приїзду працівників поліції (слідчо-оперативної групи), що було оформлено не протоколом про його затримання в порядку ст.208 КПК України, а згаданим протоколом огляду місця події. Проте, такі доводи на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

За положеннями ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, згідно із ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

Згідно із ч.ч.1, 2, 7 ст.34 Закону України «Про Національну поліцію» поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб. При виявленні в ході поверхневої перевірки будь-яких слідів правопорушення поліцейський забезпечує їх схоронність та огляд відповідно до вимог ст.237 КПК України.

З матеріалів провадження на підставі досліджених та вивчених доказів встановлено, що 09 вересня 2020 року військовослужбовцями Національної гвардії у порядку ст.34 Закону України «Про Національну поліцію» було проведено поверхневу перевірку, як превентивний поліцейський захід щодо ОСОБА_8 , який знаходячись на дитячому майданчику розпивав спиртні напої, під час проведення якої у нього виявлено поліетиленовий пакетик з порошкоподібною речовиною білого кольору ззовні схожою на наркотичну речовину. У зв`язку з цим, на місце події викликано слідчо-оперативну групу. Після прибуття працівників поліції, було проведено огляд місця події за участі понятих, спеціаліста та ОСОБА_8 , який водночас фіксувався на відеокамеру, про що складено відповідний протокол, який без будь-яких зауважень підписаний усіма учасниками.

З протоколу огляду місця події від 09.09.20 та відеозапису до нього, окрім іншого встановлено, що при проведенні цієї слідчої дії ОСОБА_8 , якому було роз`яснено його права та обов`язки, добровільно без будь-якого примусу видав поліетиленовий пакетик з порошкоподібною речовиною білого кольору і, при цьому, повідомив, що це «амфетамін», який він знайшов у під`їзді власного будинку та зберігав для особистого вживання. Водночас, вбачається і те, що ОСОБА_8 при проведенні цієї слідчої дії не перебував у статусі затриманої особи, оскільки та обставина, що до нього було застосовано такий спеціальний засіб як кайданки, як про це вказує сторона захисту, не знайшла свого належного підтвердження будь-якими доказами. Навпаки, таке твердження сторони захисту повністю спростовано як поясненнями допитаних судом свідків, які перебували на місці події під час проведення огляду місця події, так і відеозаписом фіксування ходу проведення огляду місця події, яким також спростовуються показання свідка ОСОБА_14 (товариш обвинуваченого) про застосування до ОСОБА_8 кайданок.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол огляду місця події від 09.09.20 не може бути визнаний неналежним та недопустимим доказом, як про це просить сторона захисту. Відповідно є також повністю необґрунтованими і доводи захисника щодо визнання недопустимими доказами похідних документів від згаданого протоколу.

А тому, судом першої інстанції вірно було відхилено клопотання сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 09.09.20 та похідних від нього документів, оскільки, як вважає колегія суддів апеляційного суду, вони отримані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Будь-яких істотних порушень прав та свобод ОСОБА_8 при їх отриманні, судом не встановлено.

При цьому, також не заслуговують на увагу суду апеляційні доводи про те, що протокол огляду місця події, який складений старшим інспектором дізнання Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 та рапорт старшини Національної гвардії на ім`я начальника Луцького ВП ГУНП у Волинській області, не узгоджуються між собою з посиланням на те, що містять суперечності механізму потрапляння у спецпакет порошкоподібної речовини - шляхом добровільної видачі чи виявлення, оскільки рапортом зафіксовано попереднє виявлення при проведенні поверхневої перевірки, а вже при проведенні огляду місця події ОСОБА_8 добровільно видав, виявлене у нього, що перебувало у кишені.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження, як про це просить захисник обвинуваченого, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, з урахуванням положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений, передбачене ч.2 ст.309 КК України, відноситься до категорії нетяжких.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який будучи раніше судимим за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, вчинив новий злочин під час іспитового строку, що як правильно вказав місцевий суд, свідчить про небажання стати на шлях виправлення, має постійне місце проживання, відсутності обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також досудової доповіді, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як «середній», ризик небезпеки для суспільства «середній», дійшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів в даному випадку не можливе без ізоляції його від суспільства і, що до нього слід обрати покарання в межах санкції ч.2 ст.309 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки, а також застосувати положення ч.1 ст.71 КК України, тобто до покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 10.12.19 (2 місяці позбавлення волі), та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці.

Призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого, попередження як ним самим так і іншими особами вчинення нових злочинів.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що у вироку не знайшла свого відображення та обставина, що 07.05.21 в обвинуваченого помер батько і на його утриманні залишився малолітній брат, а матір померла ще у 2019 році, суд вважає такими, що жодним чином не впливають на обґрунтованість та законність оскаржуваного судового рішення.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту.

Таким чином, апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 , без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про те, що неправильне зазначення дати вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2019 року (справа №161/20255/19), який став підставою для застосування положень ч.1 ст.71 КК України, жодним чином не дає апеляційному суду підстав для зміни або скасування оскаржуваного вироку, оскільки зазначення судом дати набрання цим вироком законної сили (10.01.20) є очевидною опискою та може бути виправлено у порядку ст.379 КПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді