КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0003064 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого начальником курсу Інституту спеціального зв`язку, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання у виді 2 ( двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Також цим вироком задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 972 432 грн. матеріальної шкоди.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 , 19.03.2017 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, перебував між двома входами до станції метро «Осокорки» по проспекту Бажана, 1-Є, разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вийшовши з кафе «Водка Гриль», після відпочинку. В цей час до них підійшов ОСОБА_12 , який знаходився в нетверезому стані та став чіплятися до ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , при цьому на зауваження ОСОБА_8 не реагував. В подальшому, ОСОБА_12 взяв за руку ОСОБА_14 та потягнув до себе. Однак ОСОБА_15 вирвалась. В свою чергу, присутня ОСОБА_10 зробила зауваження ОСОБА_12 , на що останній відреагував агресивно та став наближатися до ОСОБА_10 , замахнувшись рукою. В свою чергу, ОСОБА_8 з метою запобігти діям ОСОБА_12 , діючи з необережності, передбачаючи можливість настання шкідливих наслідків своїх дій та легковажно розраховуючи на їх відвернення, наніс один удар лівою рукою в область правої сторони обличчя потерпілого ОСОБА_12 , від якого останній не втримався на ногах та, зачепившись за парапет, впав до підземного переходу.
В результаті дій ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня з формуванням гострої субдуральної гематоми в лобній ділянці справа, множинними геморагічними крововиливами лобно-скроневої долі справа по типу дифузного аксонального ушкодження, крововилив в правий боковий шлуночок мозку, перелом кісток склепіння черепа (лобової та тім`яно-скроневої ділянок справа), уламковий вдавлений перелом правого велично-орбітального комплексу та решітчастої кістки справа з явищами гемопневмосинусу (наявність крові та повітря в порожнинах), підшкірні гематоми правої навколо очної та скронево-тім`яної ділянок, субкон`юктивальний крововилив правого ока, садно лобної ділянки.

На вказаний вирок захисник ОСОБА_7 діючи в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного вироку Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України. В ході апеляційного розгляду просить дослідити наявні в матеріалах справи докази, а саме: відеозапис з камери спостереження від 20.03.2017 року; допитати свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 а також допитати обвинуваченого ОСОБА_8 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин кримінального провадження, а тому вважає вирок незаконним та не обґрунтованим у зв`язку з невідповідністю його висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того вказує, що в оскаржуваному вироку суд не зазначив, в якій формі вини визнав ОСОБА_8 винним і, що дослідженні судом докази, не мають відношення до встановлення форми вини обвинуваченого ОСОБА_8 , а свідчать виключно про факт падіння людини з висоти і зазначають до яких наслідків це призвело, а тому такі докази, на думку апелянта, не можуть бути підставою для визначення суб`єктивної сторони складу злочину.
Також зазначає, що показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 та відеозапис події від 20.03.2017 року беззаперечно свідчать про факт агресії та нападу з боку ОСОБА_12 , та вказують на спробу ОСОБА_12 вдарити ОСОБА_17 , але ОСОБА_8 на випередження наніс один удар потерпілому ОСОБА_12 і в сукупності з раптовістю нападу з боку ОСОБА_12 не міг передбачити будь який розвиток подій.
Апелянт вказує, що в порушення вимог ст. 94 КПК України суд у вироку не дав оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам .
Вважає, що сукупність таких доказів як показання свідків, згідно яких потерпілий перший підійшов до обвинуваченого і свідків, поводився агресивно, потягнув свідка за руку, сам почав активно застосовувати силу і наближаючись до свідка замахнувся, а також відеозапис подій від 20.03.2017 року, прямо вказують, що нанесений ОСОБА_19 один удар ОСОБА_12 свідчить про дії останнього в стані необхідної оборони та необхідності застосування у даному кримінальному провадженні положень ст.36 КК України (необхідна оборона).

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку представника потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на законність та обґрунтованість вироку, повторно допитавши обвинуваченого щодо обставин, встановлених під час кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в межах поданої захисником ОСОБА_7 апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження та при ухваленні вироку судом були дотримані.

Так суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, допитавши обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, вказуючи, що діяв у стані необхідної оборони, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у необережному заподіяні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку, який грунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , а також на письмових доказах, зокрема: протоколах огляду місця події від 19.03.2017 року та від 20.03.2017 року; протоколі огляду відеозапису від 20.03.2017 року з камер відео-спостереження, розташованих на будівлі ТЦ «Apetit» по вул. Бажана, 1-е; висновку експерта № 668/Е від 19.05.2017 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження; протоколі проведення слідчого експерименту від 04.05.2017 року; висновках експертів № 696/Е від 19.05.2017 року та № 707 від 22.03.2017 року щодо характеру та локалізації виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у виді синця на тильній поверхні лівої кисті, садно та забійна рана на фоні вказаного синця - в проекції п`ясно-фалангового суглобу 4 пальця, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Наведені у вироку висновки про доведеність винуватості ОСОБА_20 у необережному заподіянні потерпілому ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та оціненими відповідно до положень ст. 94 КПК України доказами, які визнані судом належними, допустимими і достовірними доказами, а їх сукупність достатніми для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні.

При цьому в судовому засіданні судом повно та всебічно були перевірені доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 128 КК України, які є аналогічними з доводами викладеними у поданій апеляційній скарзі про те, що дії ОСОБА_8 є необхідною обороною, так як він захищав знайомих дівчат від агресивної поведінки потерпілого ОСОБА_12 , який перший намагався нанести удар, однак ці доводи сторони захисту обгрунтовано визнані судом такими, що не відповідають дійсності, оскільки вони суперечать встановленим судом фактичним обставинам, спростовуються сукупністю наведених у вироку доказів та спрямовані на уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів відмічає, що право на необхідну оборону згідно з положеннями ст. 36 КК України виникає лише за певних умов, які полягають, зокрема у такому:
-оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається або іншої (фізичної чи юридичної) особи, суспільних інтересів, тощо;
-оборона може здійснюватись лише від суспільно-небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України;
-посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;
-при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в певній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Отже доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам, так як суд, в порушення вимог ст. 94 КПК України,не дав оцінки кожному доказу, зокрема показанням свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та відеозапису події від 20.03.2017 року, які, на думку апелянта, беззаперечно свідчать про факт агресії та нападу з боку потерпілого ОСОБА_12 , який сам почав активно застосовувати силу і, наближаючись до свідка ОСОБА_17 замахнувся, що вказує на спробу вдарити, але ОСОБА_8 на випередження наніс удар потерпілому ОСОБА_12 , і в сукупності з раптовістю нападу з боку потерпілого він не міг передбачити будь який розвиток подій, а тому нанесений ОСОБА_19 один удар ОСОБА_12 свідчить про наявність у діях останнього ознак необхідної оборони, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки досліджені судом та викладені у вироку показання обвинуваченого, свідків, дані протоколу огляду відеозапису з камер відео-спостереження підтверджують ту обставину, що потерпілий ОСОБА_12 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння дійсно підходив до свідків, тягнувся до квітів, які ОСОБА_18 тримала в руці, дівчата від нього відходили за спину обвинуваченого, тобто описані свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 обставини події, в тому числі їх твердження, що потерпілий ОСОБА_12 до них приставав, висловлювався нецензурно, вони робили йому зауваження, а коли він схопив ОСОБА_17 і замахнувся, ОСОБА_8 наніс йому один удар, від чого потерпілий не утримався, перелетів через парапет та впав вниз до підземного переходу, жодним чином не вказують на агресивну поведінку потерпілого ОСОБА_12 або на будь-яку реальну спробу з його боку когось вдарити.
Тобто в діях потерпілого ОСОБА_12 суспільно небезпечного посягання не було, а його дії, на які вказують свідки, не становили будь-якої загрози для життя чи здоров`я як цих свідків, яких за версією сторони захисту обвинувачений ОСОБА_8 захищав, так і для самого обвинуваченого, що також об`єктивно підтверджується протоколом перегляду відеозапису події від 20.03.2017 року з камер відео-спостереження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції, який керуючись критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким розумним сумнівом, були встановлені і досліджені всі обставини кримінального провадження, з`ясування яких має істотне значення для прийняття процесуального рішення, що наведені у вироку докази зібрані у відповідності з вимогами КПК України та обгрунтовано визнані належними і допустимими, які доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про наявність в діях ОСОБА_8 ознак необхідної оборони та про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України є безпідставними і задоволенню не підлягають.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, зважаючи на конкретні обставини справи, враховуючи вищезазначені факти і дані про його особу, який працює, одружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та за відсутності обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, призначив ОСОБА_8 покарання, яке відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а оскільки на день постановлення вироку, згідно положень ст. 49 КК України сплинули строки притягнення особи до кримінальної відповідальності, суд на підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнив ОСОБА_8 від призначеного покарання.
Процесуальних порушень, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які б давали підстави сумніватися в правильності прийнятого судом рішення, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 законним, обгрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника ОСОБА_7 , не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року у кримінальному провадженні № 0003064 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3