У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001982 від 20.10.2018, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 255 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001982 від 20.10.2018, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 255 Кримінального кодексу України.
Через канцелярію суду надійшло клопотання ОСОБА_16 про скасування арешту майна, в якому остання просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 11.11.2020, з огляду на наступне.
ОСОБА_16 , належить на праві приватної власності земельна ділянка і житловий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час проведення досудового розслідування цього кримінального провадження, 07 жовтня 2020 року, з 06 години 49 хвилини до 13 години 00 хвилин, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Київ ОСОБА_17 від 14 вересня 2020 року (справа №757/39115/20-к), старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_18 у вищезазначеному будинку, без повідомлення ОСОБА_16 та без її участі був проведений обшук, під час якого були вилучені належні ОСОБА_16 , грошові кошти: 18 000 грн., 4900 США, 865 євро.
На думку заявника, зазначені грошові кошти були відшукані і вилучені слідчим ОСОБА_18 незаконно, без отримання дозволу від слідчого судді на проведення таких дій, що прямо зазначено в ухвалі слідчого судді.
У подальшому, старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_19 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з погодженим з прокурором клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене під час проведення обшуку майно, в тому числі і на вище зазначені грошові кошти, яке було повністю задоволено ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Київ ОСОБА_20 від 11 листопада 2020 року.
Як вказує ОСОБА_16 зазначена ухвала є незаконною, оскільки ч.1 ст. 64-2 КПК України наділяє правом звертатися до суду з клопотанням про арешт майна третьої особи тільки особисто прокурора і не наділяє таким правом слідчого, навіть якщо клопотання погоджено з прокурором.
Оскільки клопотання слідчого ОСОБА_19 судом було задоволено, з 11 листопада 2020 року ОСОБА_16 , згідно приписів ч.2 ст.64- 2 КПК України, набула статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Заявник посилається на те, що грошові кошти, вилучені під час обшуку належного їй будинку, є її власними трудовими збереженнями, накопиченими за тривалий час.
Ні слідчим, ні прокурором вказані грошові кошти не визнані речовими доказами або знаряддями злочину, або такими, що здобуті будь яким іншим незаконним способом. У постанові старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_21 від 11 червня 2021 року про передачу коштів на тимчасове зберігання прямо зазначено, що всі вилучені під час обшуку належного мені будинку грошові кошти: «не містять на собі ознак кримінального правопорушення».
Підсумовуючи наведене, заявник зазначає, що грошові кошти були вилучені незаконно, зокрема без ухвали слідчого судді, з арештом про накладення на які звернулась у подальшому неуповноважена особа. Окрім того в їх подальшому арешті відпала потреба оскільки, як зазначив слідчий ОСОБА_21 , вони не містять на собі ознак кримінального правопорушення, з причини чого не підлягають конфіскації в дохід держави і не можуть бути обернені на відшкодування шкоди.
Разом з тим, заявник перебуває в скрутному матеріальному стані, грошові кошти потрібні їй для подальшого існування, задоволення життєвих потреб.
У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_13 підтримав подане клопотання та просив таке задовольнити з підстав, викладених у ньому.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання та просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки таке є передчасним.
Інші захисники та обвинувачені підтримали клопотання захисника ОСОБА_13 .
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, в межах заявленого клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001982 від 20.10.2018, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 14.09.2020 надано дозвіл на проведення обшуку домогосподарства, що на праві приватної власності належить ОСОБА_16 , а саме будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 .
07.10.2020 проведено обшук вказаного домогосподарства, де з-поміж іншого виявлено та вилучено грошові кошти: 18 000 грн., 4900 дол. США, 865 євро, що стверджується протоколом обшуку від 07.10.2020.
У подальшому ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 11.11.2020 накладено арешт на майно, що є предметом розгляду даного клопотання, а саме грошові кошти: 18 000 грн., 4900 дол. США, 865 євро.
Задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на нерухоме майно слідчий суддя керувався вимогами статтей 170-173КПК України та дійшов висновку про наявність достатніх даних, які вказують на обґрунтованість доводів органу досудового розслідування про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
При цьому, як вказано в зазначеній ухвалі, арешт накладається з метою збереження речових доказів, що являє собою по суті форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального правопорушення.
З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на тимчасово вилучене майно у підозрюваного в кримінальному провадженні ОСОБА_4 , під час проведення обшуку 07.10.2020 за адресою АДРЕСА_1 .
З наявних у суду відомостей дана ухвала не оскаржувалась в апеляційному порядку.
Згідно зі ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст.170КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст.170КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст.174КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Отже, при розгляді клопотання про скасування арешту майна слідчий суддя, суд зобов`язаний дослідити доводи особи, що звернулась із клопотанням, щодо наявності або відсутності підстав у подальшому застосуванні такого заходу або ж необґрунтованості накладення арешту.
Обґрунтованість арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; дотриманням законодавчих приписів при вирішенні питання про арешт; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, із заявленою у клопотанні метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі (особливо після обшуку); належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; розумністю і співмірністю арешту.
Зважаючи на приписи ст. 309 та ст. 174 КПК України, у випадку коли особа (підозрюваний, інший власник або володілець майна) вважає накладення арешту необґрунтованим, він може: 1) оскаржити відповідну ухвалу слідчого судді в апеляційному порядку, або 2) заявити клопотання про скасування арешту такого майна на підставі ст. 174 КПК України. Однак одна і та ж підстава не може бути предметом неодноразового розгляду різними судами (слідчими суддями).
Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто «остаточності» рішення суду, яке вступило в законну силу.
Суд зауважує, що реалізація права на звернення до слідчого судді, суду з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження протягом його дії. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.
Порушуючи перед судом питання про скасування арешту на майно, ОСОБА_16 та її представник посилаються на те, що грошові кошти були вилучені незаконно, зокрема без ухвали слідчого судді, з арештом про накладення на які звернулась у подальшому неуповноважена особа. Окрім того в їх подальшому арешті відпала потреба оскільки, як зазначив слідчий ОСОБА_21 , вони не містять на собі ознак кримінального правопорушення, з причини чого, на думку заявника, не підлягають конфіскації в дохід держави і не можуть бути обернені на відшкодування шкоди. Разом з тим, заявник перебуває в скрутному матеріальному стані, грошові кошти потрібні їй для подальшого існування, задоволення життєвих потреб.
Надаючи оцінку обґрунтованості ухвали про накладення арешту на майно, що є предметом розгляду даного клопотання, суд не вбачає першої умови необхідної для скасування такого арешту, а саме з підстав необґрунтованості, виходячи з наступного.
Так, слідчим суддею не надавався дозвіл на відшукання та вилучення грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, оскільки «слідчим не ідентифіковано які грошові кошти та в якій сумі має намір відшукати слідчий.» У той же час, як зазначив слідчий суддя в ухвалі: «У разі вилучення грошових коштів, щодо яких в органа досудового розслідування є підстави вважати, що вони відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, арешт може бути накладений в порядку визначеному ст.170 КПК України», що у подальшому і було зроблено.
Перевіряючи доводи щодо суб`єкта звернення з клопотанням про накладення арешту на майно третьої особи, якою є ОСОБА_16 , суддя виходить з наступного.
У ст. 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа, наведений перелік прав та обов`язків такої особи, а також визначені обставини, що обумовлюють набуття особою відповідного процесуального статусу.
Частиною 1 статті 171 КПК України встановлено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
При цьому, положення ст.ст. 170 - 175 КПК України не ставлять наявність у осіб, визначених ч.2 ст.171 КПК України, правоздатності на звернення з клопотанням про арешт майна, в залежність від процесуального статусу особи, про арешт майна якої ставиться питання у відповідному клопотанні, або мети забезпечення.
Системний аналіз положень ст. 64-2 та ст. 171 КПК України дає чітке уявлення про те, що норми ст. 64-2 КПК України визначають момент виникнення процесуального статусу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - з моменту звернення до суду з відповідним клопотанням, а приписи ч. 1 ст. 171 КПК України встановлюють коло осіб, які наділені правом на звернення до суду з клопотанням про арешт майна.
Як убачається з матеріалів справи, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_19 за погодженням з прокурором у даному кримінальному провадженні. Таким чином, до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0001982 звернулась особа, наділена відповідними повноваженнями, а доводи заявника ОСОБА_22 щодо відсутності у слідчого таких повноважень ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права.
При цьому судом критично оцінюються доводи заявника з посиланням на постанову слідчого про передачу коштів на тимчасове зберігання від 11 червня 2021 року, в якій зазначено, що всі вилучені під час обшуку належного мені будинку грошові кошти: «не містять на собі ознак кримінального правопорушення», оскільки даний процесуальний документ не є предметом оцінки у контексті обґрунтованості чи необґрунтованості накладення арешту на майно, оскільки слідчий при зверненні з клопотанням до слідчого судді посилався на необхідність такого у зв`язку із збереженням речових доказів у кримінальному провадженні та заявлених у подальшому потерпілими цивільних позовів, а також запобігання можливості приховування, псування, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження майна. Крім того, слідчий суддя визначив мету накладення такого арешту збереження речових доказів.
Також суд враховує, що положення КПК не визначають перелік обставин, за наявності яких потреба у застосуванні арешту майна, як засобу забезпечення кримінального провадження, припиняється. Однак логічне тлумачення відповідної норми дає підстави дійти висновку, що вказане може мати місце у випадку, коли перестануть існувати підстави, з огляду на які було накладено арешт.
Водночас, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна, кримінальне провадження за обвинуваченням в межах якого було вилучено грошові кошти, не розглянуто по суті, а тому зазначені слідчим суддею підстави для арешту майна продовжують існувати.
За таких обставин, оскільки стороною захисту не було надано суду достатніх доказів на підтвердження необґрунтованості накладеного арешту на майно чи щодо недоцільності подальшого застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання ОСОБА_16 та її захисника ОСОБА_13 про скасування арешту на майно.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 2, 170-174, 309, 376 КПК України, суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_16 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 11.11.2020, - відмовити.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.
Повний текст ухвали проголошений 25.10.2022 о 15 год. 00 хв.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1