Єдиний унікальний номер справи № 201/2151/22
Номер провадження № 1-кп/201/558/2022
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні угоду про визнання винуватості від 29 березня 2022 року, укладену між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 02 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Апостолове, Апостолівського району, Дніпропетровської області, громадянки України, маючої середню освіту, заміжньої, військовослужбовця військової служби за контрактом, відповідального виконавця адміністративного відділення штабу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2016 №95-РС солдата ОСОБА_5 призначено на посаду оператора адміністративного відділення штабу військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2016 №2 (по стройовій частині) останню зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2020 №9-РС старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду відповідального виконавця адміністративного відділення штабу.

Старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язана суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан.

Того ж дня, Указ Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану.

26 лютого 2022 року старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, без поважних причин, самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , свої службові обов`язки не виконувала, час проводила на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляла.

17 березня 2022 року старший солдат ОСОБА_5 направлена на стаціонарне лікування до КНП «КЛШМД» ДМР, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 26 лютого 2022 року старший солдат ОСОБА_5 самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин, в умовах воєнного стану та незаконно перебувала за її межами, ухилившись від військової служби до 17 березня 2022 року

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у самовільному залишенні військової частини в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, одночасно з обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 надано угоду про визнання винуватості від 29 березня 2022 року укладену між ним та обвинуваченою ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2022 року за № 0000019.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив затвердити надану угоду про визнання винуватості, при цьому повідомив, що заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі, і запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , не застосовувалися, речові докази у кримінальному провадженні та витрати на залучення експертів відсутні.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_4 просили суд розглянути надану угоду про визнання винуватості, затвердити її та призначити покарання, узгоджене сторонами угоди.

Із змісту угоди вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у самовільному залишенні військової частини в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно даній угоді прокурор ОСОБА_3 , з однієї сторони, та обвинувачена ОСОБА_5 , з другої сторони, за участю захисника ОСОБА_4 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 під час досудового розслідування беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, щиро розкаялася у скоєному, самостійно з`явилася до військової частини із зізнанням.

При цьому, сторонами цієї угоди узгоджено покарання, яке має бути призначено ОСОБА_5 за вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 1750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 29 750 (двадцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_5 згодна. В наданій суду угоді сторонами передбачені та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, положення ст. ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України оговорені сторонами.

Під час розгляду угоди обвинувачена ОСОБА_5 пояснила, що цілком розуміє свої права, передбачені у п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер кожного обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винною, їй зрозумілий, вид покарання, який буде застосований до неї у разі затвердження угоди, із нею узгоджено та є цілком зрозумілим. Додала, що виконати взяті на себе відповідно до угоди про визнання винуватості зобов`язання, вона в змозі реально, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини в умовах воєнного стану, визнала повністю та підтвердила фактичні обставини інкримінованого їй правопорушення, викладені в угоді про визнання винуватості.

Суд, на виконання вимог ст. 474 КПК України, шляхом опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення вказаної угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підставі для невизнання винуватості, відсутні.

Отже, за таких обставин, суд приходить до переконання, що надана угода про визнання винуватості від 29 березня 2022 року, укладена між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 02 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та кримінального закону, підстави для відмови у її затвердженні відсутні, а тому зазначена угода підлягає затвердженню.

Ухвалюючи вирок на підставі угоди, суд з урахуванням об`єктивно з`ясованих обставин, викладених в угоді про визнання винуватості, які підтверджені беззастережним визнанням ОСОБА_5 своєї вини, про що зазначено в угоді, приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і обвинувачена винна у його вчиненні, так як вона своїми умисними діями вчинила самовільне залишення військової частини в мовах воєнного стану, а тому вона підлягає покаранню, визначеному в угоді, за вчинення такого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, яке передбачене в угоді про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає її щире каяття та з`явлення із зізнанням.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченої, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, узгоджені сторонами (прокурором та обвинуваченою) вид та міра покарання за вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення є такими, що, згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченої, та таке покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Тому, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України суд враховує наявність двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 - щире каяття у скоєному та з`явлення із зізнанням, а також стан здоров`я обвинуваченої, що підтверджується медичними документами, наданими стороною захисту, та які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі, і запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , не застосовувалися, речові докази у кримінальному провадженні та витрати на залучення експертів відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368 - 370, 374, 394, 473-475, 476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 березня 2022 року, укладену між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 02 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 1750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 29 750 (двадцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим та його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, у тому числі, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин не допускається.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1