Справа № 157/1334/21 Провадження №11-кп/802/365/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.ч.1, 2 ст. 125 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 січня 2022 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , 0 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Осівці, Камінь-Каширського району, Волинської області, житель АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не одружений, непрацюючий, раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
ОСОБА_7 визнаний винний та засуджений за те, що він 14 липня 2021 року близько 12 год., перебуваючи в житловому будинку за місцем свого постійного проживання по АДРЕСА_1 , під час конфлікту та сварки, які виникли на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин з дружиною (на той час) ОСОБА_9 , у присутності малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , умисно тягав правою рукою ОСОБА_9 за волосся та завдав один удар своєю лівою ногою по лівій нозі останньої, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівої нижньої кінцівки, яке по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Він же, 30 вересня 2021 року близько 20 год., перебуваючи у житловому будинку за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту та сварки, на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин з дружиною ОСОБА_9 , в присутності двох малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , умисно кулаком правої руки наніс їй один удар в обличчя, внаслідок чого заподіяв останній тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток носа без зміщення відломків, яке по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я терміном більше шести діб.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним, а призначене покарання надто суворим. Посилається на те, що в основу оскаржуваного вироку суд поклав показання свідків, які не були очевидцями події. Також зазначає, що суду слід було довести належними та допустимими доказами вчинення ним кримінального проступку. Просить вирок суду скасувати, виправдати його за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України призначити покарання у виді штрафу.
Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу обвинуваченого заперечив та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.
Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції були дотримані.
Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Згідно положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За нормативним визначенням кримінальне правопорушення, передбачене ст.125 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідками у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідками.
З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч.1 ст.125 КК України); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч.2 ст.125 КК України).
Легке тілесне ушкодження першого виду характеризується порушенням анатомічної цілісності тканини або порушенням нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, але не спричиняє короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
Кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у виді наслідків, зазначених у частинах 1 або 2 ст.125 КК України.
Суб`єктивна сторона характеризується прямим або непрямим умислом.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.ч.1, 2 ст.125 КК України апеляційний суд апеляційного суду вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_9 , які вона надала суду першої інстанції, протоколом проведення слідчого експерименту від 23 липня 2021 року з фото таблицями за участі потерпілої (а.м.к.п.86-88), висновком судово-медичної експертизи № 148 від 12 жовтня 2021 року (а.м.к.п.85).

Крім того, під час розгляду справи місцевим судом, обвинувачений хоч і відмовився від дачі показань, користуючись ст.63 Конституції України, однак вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України визнав.
Також в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорює вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що інкриміноване ОСОБА_7 обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України ґрунтується на припущеннях, є безпідставним і спростовується сукупністю наявних доказів, які досліджені судом першої інстанції.
Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України суд першої інстанції обґрунтовано прийняв такі докази.
В судовому засіданні місцевого суду потерпіла ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_7 є її колишнім чоловіком, однак проживає вона з ним в одному будинку разом з дітьми. Під час нанесення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень у кожному випадку були присутні малолітні діти. Першого разу ОСОБА_7 у присутності трьох дітей у коридорі будинку по місцю проживання брав її за волосся лівою рукою та вдарив ногою у її праву ногу нижче коліна, внаслідок чого у неї виник синець, а в інший день обвинувачений наніс їй тілесні ушкодження після того, як вони прийшли з прокуратури, де йому був вручений обвинувальний акт по першому випадку, зокрема, у цей день ввечері вона, приготувавши вечерю, разом з дітьми сіла їсти, а ОСОБА_7 раптово без жодних пояснень вдарив один раз її у ніс, внаслідок чого з носа пішла кров, вона злякалася та побігла до сусідки ОСОБА_12 , де з телефону останньої викликала поліцію. Причиною нанесення їй тілесних ушкодження перший раз було те, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, а другий раз їй був нанесений удар в день, коли вони прийшли з прокуратури.
Об`єктивність показань потерпілої підтверджується висновком експерта №96 від 20.07.2021, згідно якого у ОСОБА_9 було виявлено тілесне ушкодження: у вигляді синця в ділянці лівої нижньої кінцівки. Дане тілесне ушкодження утворилось від дії тупого твердого предмету, з обмеженою травматичною поверхнею, за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
На момент проведення судово-медичної експертизи будь-яких даних про можливість виникнення вищевказаного тілесного ушкодження під час падіння з висоти власного зросту немає (а.м.к.п.76).
Про побиття її обвинуваченим ОСОБА_7 потерпіла зазначила і у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення (а.м.к.п.73).
Також про обставини та механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень саме ОСОБА_7 , потерпіла детально розповіла та показала під час слідчого експерименту за її участю 23.07.2021 (а.м.к.п.76-78).
Показання потерпілої ОСОБА_9 є послідовними та логічними і узгоджуються з показаннями допитаних в суді свідків та дослідженими судом письмовими доказами у провадженні, які є достатніми для обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції показала, що вона є сусідкою Митчиків, проживає на відстані близько 150 метрів від них, потерпіла ОСОБА_9 у 2021 році тричі приходила до неї та просила викликати поліцію, зазначаючи про те, що її побив чоловік. Влітку 2021 року потерпіла прийшла щоб викликати поліцію з її телефону, на нозі в останньої був синець з внутрішньої сторони, через декілька днів дочка потерпілої ОСОБА_9 знову прийшла до неї щоб викликати поліцію, пояснивши, що батько дебоширить, а ще через деякий проміжок часу, коли саме, вона не пам`ятає, до неї знову приходила потерпіла ОСОБА_9 , в останньої був розбитий ніс, текла кров і, викликавши поліцію, потерпіла чекала у неї приїзду поліцейських.
Показання в місцевому суді свідка ОСОБА_12 про те, що вона не бачила нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 потерпілій, оскільки не була присутня під час їх конфлікту, жодних чином не спростовують вищенаведених показань потерпілої, які об`єктивно підтверджені дослідженими дозами у кримінальному провадженні.
Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у колегії суддів сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні протиправних дій, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, а також тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої, тобто кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду.
Що стосується посилань апелянта на можливість призначення йому покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді штрафу, то вони є необґрунтованими з таких підстав.
Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (частина 2 статті 65 КК України).
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище статей кримінального кодексу належним чином були враховані.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінальних проступків, даних про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, не працевлаштований, переніс закриту хребетно-мозкову травму та хворіє, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває. Вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не визнав.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Також судом обґрунтовано віднесено до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, вчинення кримінальних правопорушень щодо подружжя та у присутності дітей.
Крім того, взято місцевим судом до уваги і позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка просила під час судового розгляду обвинуваченого суворо не карати.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

На думку апеляційного суду, враховуючи відсутність пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин та наявність обставин, які обтяжують його покарання, обставини вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, позицію потерпілої, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України покарання у виді арешту, у мінімальному розмірі.
А остаточне покарання місцевий суд правильно визначив на підставі положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.
Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 січня 2022 року щодо нього без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: