Дата документу 14.04.2022 Справа № 554/1974/22
Провадження № 1-кс/554/3460/2022
УХВАЛА
Іменем України
14 квітня 2022 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000313 від 17.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, про арешт майна,-

в с т а н о в и в:

До слідчого судді надійшло клопотання прокурора про арешт майна, у якому прохав накласти арешт на нежитлове приміщення (підвал) загальною площею 60,3 кв.м, розташованого за адресою: м.Полтава, вул.Пушкіна 88, власником якого є Командитне товариство «КАБАК ТА ІНШІ ФІРМА «ЮВІЛЕЙНЕ», в особі повного учасника ОСОБА_5 , відповідно до договору купівлі-продажу комунального майна нежитлового приміщення від 24.12.2008 року за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 88, з позбавленням права відчуження, розпоряджання, окрім надання вказаного приміщення у використання особами для укриття під час повітряних тривог у період воєнного стану.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, наголошувала, що вказане нежитлове приміщення є речовим доказом, а тому з метою збереження цього речового доказу необхідно накласти арешт, оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. Водночас звертала увагу, що накладений арешт не буде надмірним втручання у здійснення господарської діяльності, оскільки не передбачає заборони використання цього майна.

Представник власника майна заперечував щодо накладення арешту на майно, вважає вказане клопотання необґрунтованим. Так, клопотання не містить доказу того, що вказаний об`єкт нерухомого майна є бомбосховищем. Висновок, що вказаний підвал є бомбосховищем, зроблено на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення, тобто є їх припущенням. Власник майна понад 14 років на законних підставах володіє вказаним майном для здійснення господарської діяльності, і не збирався його відчужувати. Тим більше вказаний підвал є частиною загального об`єкту нерухомого майна кафе. Тому відчужувати частину кафе неможливо. На даний час в Україні введено воєнний стан, не працюють Реєстри, а тому навіть з цих причин неможливо відчужувати нерухоме майно. Правоохоронним органам надано документи, що підтверджують законність набуття права власності, вказаний правочин не оскаржено у судовому порядку. Просив у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши прокурора, представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до такого висновку.

У провадженні СВ Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000313 від 17.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

15.03.2022 до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшла заява від мешканців будинку АДРЕСА_1 . Так, у своїй заяві мешканці будинку повідомили, що у під`їзді номер 17 вказаного будинку, мається підвальне приміщення, власником якого є ОСОБА_5 . Вказана громадянка перешкоджає мешканцям під`їздів 17, 18, 19, у вільному доступі до приміщення, яке на час воєнного стану має використовуватись як об`єкт цивільної оборони (бомбосховище), внаслідок виникнення надзвичайної ситуації, воєнних дій та терористичних актів. У своїй заяві мешканці прохають перевірити факт законності набуття права власності на приміщення громадянкою ОСОБА_5 , а також прохають надати вказане приміщення, для перебування там мешканців буд. 88 на час повітряної тривоги.

Відповідно до вимог Порядку ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, звернення зареєстроване до ЄО Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за № 5018 від 16.03.2022.

Право власності на вказане нежитлове приміщення підтверджується договором купівлі-продажу комунального майна нежитлового приміщення від 24.12.2008 року за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого власником є Командитне товариство «КАБАК ТА ІНШІ ФІРМА «ЮВІЛЕЙНЕ».

Відповідно до акту №29 прийому передачі комунального майна нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від 24.12.2008 року Управлінням майном комунальної власності міста Полтави продане нежитлове приміщення (підвал) за адресою: АДРЕСА_1 площею 60,3 кв.м. Командитному товариству «КАБАК ТА ІНШІ ФІРМА КАФЕ «ЮВІЛЕЙНЕ».

Під час допиту мешканців під`їзду №17, останні повідомили, що наразі доступу до підвального приміщення вони не мають, оскільки вхідні двері до приміщення заварені. Окрім цього, останніми було зазначено, що близько 15-20 років тому, вказане приміщення, використовувалось, саме як бомбосховище.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно виключно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно із ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів виключно у випадку наявності достатніх підстав для їх віднесення до кримінально-процесуальної категорії речових доказів (відповідності критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173, 174 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб, необхідність подальшого перебування майна під арештом.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Слідчий суддя вважає, що матеріали поданого клопотання не містять обґрунтування та доказів того, що вказане майно є речовим доказом, а також прокурором не доведено, що існує наявність розумних підозр вважати, що дані матеріальні об`єкти є доказом злочину у вказаному кримінальному провадженні.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор вказав як підстав для накладення арешту необхідно встановити законність набуття права власності на нежитлове приміщення ( АДРЕСА_1 ) загальною площею 124,0 кв.м для використання останнього в якості кафетерію, та інших обставин кримінального правопорушення, які б підтверджували чи спростовували факт незаконної передачі приміщення та перешкоджання доступу до останнього.

Як встановлено у судовому засіданні, органу досудового розслідування власниками були надані всі документи, що підтверджують законність набуття у власність нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , тобто прокурор та слідчий могли переконатися у правомірності володіння майном, а отже необхідність накладення арешту не відповідає завданням кримінального провадження, оскільки встановлення фактів перешкоджання доступу до приміщення мешканців будинку виходить за межі кримінального провадження.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявність необхідності накладення арешту, а тому в задоволенні поданого клопотання слід відмовити, як необґрунтованого.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.107, 170-171, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення строків на її оскарження.

Повний текст ухвали складено 18.04.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1