Справа № 442/6941/16-к
Провадження № 1-кс/442/1037/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_4 , -

встановив:
ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про відвід слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001351.

В обгрунтування заяви покликається на те, що слідчим суддею ОСОБА_4 неодноразово приймались рішення в межах вищевказаного кримінального провадження. Однак, не погоджуючись із ухваленими рішеннями, вона оскаржує такі в апеляційному порядку. Вважає, що суддя ОСОБА_4 є висококваліфікованим спеціалістом, однак допускає порушенням вимог КПК України виключно через упереджене ставлення до неї.

ОСОБА_3 подала до суду клопотання про розгляд заяви без її участі.

Слідча суддя, якій заявлено відвід, пояснень не надавала.
Вивчивши надані матеріали про відвід слідчого судді ОСОБА_4 , приходжу до наступного висновку:

положеннями ст.ст. 75, 76 КПК України визначено підстави відводу щодо судді, зокрема відповідно до п.4 ч.1 ст.75 слідчий суддя не може брати участь у кримінальному проваджені за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст.80 КПК України заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000¬XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд рекомендує визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58).

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Враховуючи вищенаведене, те, що обставини, які викладені у заяві, є недостатніми для висновку про упередженість або певну зацікавленість судді у наслідках розгляду даного кримінального провадження, жодних конкретних доказів не пред`явлено, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід. Будь-яких інших підстав, які викликали б сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, не виявлено.

Той факт, що слідча суддя розглядала інші скарги за участю скаржниці і ухвалені під її головуванням судові рішення були скасовані апеляційною інстанцією, не може бути підставою для задоволення відводу слідчого судді та не свідчить про упередженість останньої в очах розумного спостерігача.
Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, суддя, -

ухвалив:
В задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1