ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2643/22 Справа № 191/1373/22 Суддя у 1-й інстанції - Порошина О.О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді Крот С.І.,

суддів Коваленко Н.В., Слоквенка Г.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кирпенка М.А.,

прокурора Пустовіт В.В.,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року про відмову у задоволенні подання державної установи "Синельниківська виправна колонія (№94)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні подання державної установи "Синельниківська виправна колонія (№94)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції зазначив, що наявність у ОСОБА_1 за весь період відбування покарання всього трьох заохочень не доводить його сумлінну поведінку, крім того згідно ст. 81 КК України застосування умовно-дострокового звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому відсутні підстави, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_1 , а тому в задоволенні клопотання начальника державної установи "Синельниківська виправна колонія (№94)" про застосування до засудженого ОСОБА_1 ст.81 КК України слід відмовити.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що працює за спеціальністю оператор газових котлів з першого дня знаходження в колонії, має 3 заохочення, мав одне стягнення, проте воно погашено в установленому законом порядку. Вказує, що має на утриманні матір похилого віку, яка потребує його допомоги.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання установи відбування покарання, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.

З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_1 засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2019 року в частині призначення покарання змінено, постановлено вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбування засудженим покарання 07 вересня 2018 року.

Кінець строку відбування засудженим покарання 07 вересня 2023 року.

Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики на ОСОБА_1 останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 11 вересня 2018 року.

Під час утримання в державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4) характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 15 травня 2019 року відбуває покарання в державній установі Синельниківська виправна колонія (№94) та за час відбування покарання характеризується позитивно, має 3 заохочення, мав стягнення, яке на даний час погашено у встановленому законом порядку, працевлаштований на дільниці Котельня, приймає участь у виховних заходах, що проводяться в установі, бере участь у у суспільно-корисному житті відділення, виконує разові доручення з благоустрою прилеглої території, бере участь у роботі ради колективу засуджених відділення, підтримує зв`язки з рідними.

При цьому відповідно до оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик оцінюється як середній, як і ризик небезпеки для суспільства, у тому числі і для окремих осіб.

Крім того судом першої інстанції враховано, що засуджений під час відбування покарання мав одне стягнення за порушення режиму утримання у виді догани за виготовлення та зберігання саморобного нагрівального приладу.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з огляду на вказані обставини не можна поведінку засудженого за весь період відбування покарання визнати сумлінною та останній на даний час не довів свого виправлення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки працевлаштування засудженого та наявність 3 заохочень ще не підтверджує того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Ті обставини, що засуджений має на утриманні матір похилого віку, яка потребує його допомоги, не можуть свідчити, що засуджений виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженого використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.

При цьому той факт, що у засудженого відсутні порушення режиму утримання під час перебування в колонії, має місце, проте згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додерження правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.

Доводи засудженого про упереджене ставлення до засудженого суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи відбування покарання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року про відмову у задоволенні подання державної установи "Синельниківська виправна колонія (№94)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

Крот С.І. Коваленко Н.В. Слоквенко Г.П.