Дата документу 13.04.2022 Справа № 334/746/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/746/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/258/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м . Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 4 лютого 2022 року, якою задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000262, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 4 лютого 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий ВР ЗСТ СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який містить на собі сліди кримінального правопорушення.

Під час досудового розслідування встановлено, що 3 лютого 2022 року, приблизно о 18 год. 20 хв., водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїжджій частині пр. Ювілейного зі сторони вул. Лахтинській в напрямку вул. Запорізького Козацтва в м. Запоріжжі, в районі буд. 27, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась по нерегульованому пішохідному переходу, зліва-направо по ходу руху вказаного транспортного засобу.

В результаті даної порожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «МЛЕтШМД» ЗМР.

В ході огляду місця пригоди було вилучено автомобіль «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування свого клопотання слідчий вказав, що матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів того, що вказаний транспортний засіб має суттєве значення для встановлення важливих обставин, а тому на нього необхідно накласти арешт.
Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, обґрунтувавши це тим, що на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та зазначив, що вказаний транспортний засіб відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу такою, що винесена з порушенням матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що його як власника майна взагалі не викликали до суду, внаслідок чого він не був присутнім в залі судового засідання при розгляді клопотання слідчого в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України.

Зауважує, що судом не було витримано двохденний строк для того, щоб запросити його на розгляд клопотання та було винесено оскаржувану ухвалу у день отримання клопотання слідчого, чим було порушено його права на змагальний процес.

Вказує, що слідчий суддя проігнорував, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, а також вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, якої у даному випадку немає.

Зазначає, що слідчий суддя в своїй ухвалі проігнорував низку законів та не звернув уваги на ст. 2 КПК України.

Також вказує, що слідчим суддею не взято до уваги, що вилучення його автомобіля не відповідає завданню та меті ст. 170 КПК України, а саме: на автомобілі відсутні пошкодження, свою вину та матеріальні збитки він визнає, з заявою ОСОБА_10 до правоохоронних органів не зверталась, з потерпілою він спілкувався у неї вдома вже 4 лютого 2022 року, і він погодився відшкодувати їй збитки.

Звертає увагу на те, що він зобов`язується надати автомобіль для процесуальних дій на першу вимогу суду або слідства.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та зняти арешт з автомобіля.

Власник майна ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану ним апеляційну скаргу, без надання додаткових доповнень.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна адвокат ОСОБА_8 підтримав подану ОСОБА_7 апеляційну скаргу та зазначив, що шкода потерпілій була відшкодована, а тому необхідність накладення арешту на автомобіль немає. Вказав, що з моменту вилучення майна вже пройшов значний проміжок часу і орган досудового розслідування міг все дослідити та зауважив, що потерпіла претензій немає.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначила, що наразі ще не було проведено ряд процесуальних дій, зокрема, не проведено судово-автотехнічну експертизу, експертизу технічного стану транспортного засобу та судово-медичну експертизу, а також додатковий огляд місця події за участю автомобіля, які неможливо було провести раніше, оскільки спеціалізовані установи не працювали через запровадження воєнного стану в Україні і почали працювати тільки вчора. Зауважила, що після огляду місця події, власник майна ОСОБА_7 поїхав та не хотів повертати автомобіль, у зв`язку із чим останнього вмовили приїхати до відділення поліції. Вказала, що після проведення експертиз автомобіль буде повернуто власникові.

Заслухавши доповідь судді, власника майна ОСОБА_7 , його представника та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України, арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що Запорізьким районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262 від 4 лютого 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Із короткого викладу обставин з ЄРДР випливає, що 3 лютого 2022 року, водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїжджій частині пр. Ювілейний зі сторони вул. Лахтинської в напрямку вул. Запорізького Козацтва в м. Запоріжжі, в районі буд. 27 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась по нерегульованому пішохідному переходу, зліва-направо по ходу руху вказаного транспортного засобу. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «МЛЕтШМД» ЗМР (а.с. 5).

Крім того, із матеріалів клопотання вбачається, що 3 лютого 2022 року було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 6-7).

Із письмових пояснень ОСОБА_7 від 3 лютого 2022 року випливає, що 3 лютого 2022 року він керуючи автомобілем «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при поганому освітленні невчасно помітив пішохода, зробив екстрене гальмування, але скоїв наїзд на пішохода (а.с. 9).

Також із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що вищевказаний автомобіль належить ОСОБА_7 (а.с. 10).

Постановою слідчого ОСОБА_9 від 4 лютого 2022 року, автомобіль «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000262 (а.с. 11).

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальна відповідальність настає за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Тобто транспортний засіб є речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вилучений під час огляду місця події ДТП автомобіль, на який слідчим суддею накладено арешт, цілком відповідає ознакам речового доказу, оскільки він може містити на собі сліди скоєння злочину або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень.

Відтак, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

При цьому, доводи клопотання про призначення необхідних експертиз також є доречними, у зв`язку із чим автомобіль має важливе значення для кримінального провадження.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо розгляду клопотання слідчим суддею без повідомлення власника майна, колегія суддів вважає, що вони є слушними, оскільки навіть попри те, що слідчий в своєму клопотанні просив розглянути його без участі осіб, у володінні яких знаходиться майно, вимоги ч. 2 ст. 172 КПК України передбачають розгляд клопотання про арешт майна у відсутність його власника тільки у разі, якщо таке майно не було тимчасово вилучене, а в своєму клопотанні слідчий вказує про вилучення під час огляду місця події автомобілю «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто майна, на яке безпосередньо просить накласти арешт.

Разом з тим, дослідивши матеріали клопотання колегією суддів встановлено, що неповідомлення власника майна про розгляд даного клопотання не може бути єдиною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням того, що відповідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, а тому дана обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Крім того, права власника майна ОСОБА_7 бути присутнім в суді були поновлені під час апеляційного перегляду, він не був обмежений у правах, передбачених КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на відшкодування ОСОБА_7 потерпілій матеріальних збитків та визнання своєї провину не можуть взятись до уваги з боку апеляційного суду, оскільки метою арешту вказаного в клопотанні майна є збереження його як речового доказу, а не забезпечення відшкодування шкоди.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 4 лютого 2022 року, якою задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000262, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 4 лютого 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4