23.02.2022 Справа № 756/8349/21
№ 1-кп/756/672/22
№ 756/8349/21
В И Р О К
іменем України

23 лютого 2022 року Оболонський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,

представників потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Димер, Вишгородського р-ну, Київської області, з вищою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України,

у с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень.
Зокрема, за версію сторони обвинувачення, ОСОБА_6 у вересні 2018 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шахрайським шляхом, достовірно знаючи, що потерпіла ОСОБА_7 , яка на той час перебувала в родинних стосунках з останнім, має наміри придбати квартиру у м. Києві чи Київській області, в телефонній розмові запропонував ОСОБА_7 свої послуги, які полягали в підібрані гарного варіанту та позитивного вирішення питання щодо офіційного оформлення квартири на її ім`я, чим ввів в оману ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_6 , заздалегідь не збирався виконувати вказану обіцянку, переслідуючи умисел заволодіти грошима ОСОБА_7 на загальну суму 700 507 грн.
11.03.2019 ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_6 заволодіти її майном, будучи впевненою в законності дій ОСОБА_6 , спочатку передала останньому гроші в сумі 16 400 Євро, які згідно курсу Євро до гривні України станом на 11.03.2019 становить 487 736 грн., для придбання кв. АДРЕСА_3 , якими ОСОБА_6 заволодів шляхом обману та зловживання довірою.
ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, та переслідуючи єдиний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 шляхом обману та зловживання довірою, у квітні 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, повідомив останній, що вона стала власником вищезазначеної квартири, на підставі договору купівлі-продажу, але дана квартира потребує ремонтних робіт, вартість яких складає в сумі 212 771 грн., на що ОСОБА_7 погодилась та сказала ОСОБА_12 передати ОСОБА_6 грошові кошти на загальну суму 212 771 грн., на що остання за адресою АДРЕСА_2 , передала вказану суму грошей ОСОБА_6 .
У подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку в особливо великих розмірах на загальну суму 700 507 грн.
Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майно шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого в особливо великих розмірах.

Також, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він у вересні 2018 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шахрайським шляхом, достовірно знаючи, що потерпіла ОСОБА_7 , яка на той час перебувала в родинних стосунках з останнім, має наміри придбати квартиру у м. Києві чи Київській області, в телефонній розмові запропонував ОСОБА_7 свої послуги, які полягали в підібранні гарного варіанту та позитивного вирішення питання щодо офіційного оформлення квартири на її ім`я, чим ввів в оману ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_6 , заздалегідь не збирався виконувати вказану обіцянку, переслідуючи умисел заволодіти грошима ОСОБА_7 на загальну суму 700 507 грн.
11.03.2019 ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_6 заволодіти її майном, будучи впевненою в законності дій ОСОБА_6 , спочатку передала останньому гроші в сумі 16 400 Євро, які згідно курсу Євро до гривні України станом на 11.03.2019 становить 487 736 грн., для придбання кв. АДРЕСА_3 , якими ОСОБА_6 заволодів шляхом обману.
ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, та переслідуючи єдиний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , у квітні 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, повідомив останній, що вона стала власником вищезазначеної квартири, на підставі договору купівлі-продажу, але дана квартира потребує ремонтних робіт, вартість яких складає в сумі 212 771 грн., на що ОСОБА_7 погодилась та сказала ОСОБА_12 передати ОСОБА_6 грошові кошти на загальну суму 212 771 грн., на що остання за адресою АДРЕСА_2 , передала вказану суму грошей ОСОБА_6 .
На підтвердження своїх дій ОСОБА_6 надав ОСОБА_7 копію завідомо підробленого договору купівлі продажу майнових прав №19/5-2 від 12.04.2019, відповідно до якого ОСОБА_6 придбав у ТОВ «ДБК- ПАРНЕР» майнові права на квартиру за адресою АДРЕСА_4 , тим самим використав зазначений договір, достовірно знаючи, про те, що він підроблений та сторонами не укладався.
У подальшому, 12.03.2020 у ході санкціонованого обшуку працівниками поліції за адресою АДРЕСА_1 , у якій зареєстрований та проживає ОСОБА_6 , виявлено та вилучено оригінал інвестиційного договору № 19/5-2 від 12.04.2019.
Такі дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Також, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату вступив у попередню злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, розподіливши між собою ролі щодо виготовлення завідомо підробленого документу.
Так, ОСОБА_6 у невстановлений день та час, у невстановленому досудовим розслідування місці, маючи на меті злочинний умисел, направлений на підробку офіційних документів з метою пред`явлення їх потерпілій ОСОБА_7 , ніби то від імені приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , для отримання від неї грошових коштів, вирішив сприяти вчиненню злочину іншій особі, а саме у підробці договору купівлі-продажу від 19 квітня 2019 року №ННМ284313, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його подальшого використання іншою особою.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою і який надає права, ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та день, знаходячись за невстановленою досудовим розслідуванням адресою, разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, достовірно знаючи порядок видачі договору-купівлі продажу, надав невстановленій досудовим розслідуванням особі паспортні дані ОСОБА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та місце проживання - АДРЕСА_5 , з метою подальшої підробки договору купівлі продажу, тим самим виступивши в ролі пособника у вчиненні даного злочину.
У подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, підробила договір купівлі-продажу серії №ННМ284313, ніби то посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою подальшого його використання.
Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України як пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою і який надає права з метою його використання іншою особою.

Також, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, повторно, вступив у попередню злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, направлений на підробку офіційних документів з метою пред`явлення їх потерпілій ОСОБА_7 , ніби то від імені директора ТОВ «ІНВЕСТ ДБК» ОСОБА_15 , для отримання від неї грошових коштів та вирішив сприяти вчиненню злочину іншій особі, а саме у підробці договору купівлі-продажу майнових прав №19/5-2 від 12.04.2019, який посвідчується уповноваженою особою, з метою його подальшого використання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на пособництво в підробці договору купівлі-продажу майнових прав №19/5-2 від 12.04.2019, який посвідчується уповноваженою особою, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час та день, знаходячись за невстановленою досудовим розслідуванням адресою, разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, достовірно знаючи порядок укладання такого договору, надав невстановленій досудовим розслідуванням особі власні дані, а саме ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та місце проживання - АДРЕСА_1 , з метою подальшої підробки договору купівлі-продажу майнових прав №19/5-2 від 12.04.2019, тим самим вступивши в роль пособника у вчиненні даного злочину.
У подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, підробила договір купівлі-продажу №19/5-2 від 12.04.2019, ніби то посвідчений директором «ІНВЕСТ ДБК» ОСОБА_15 , яка має право укладати такі документи, з метою подальшого його використання.
Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, як пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою і який надає права з метою його використання іншою особою, вчиненому повторно.

Також, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він у вересні 2018 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шахрайським шляхом, достовірно знаючи, що потерпіла ОСОБА_7 , яка на той час перебувала в родинних стосунках з останнім, має наміри придбати квартиру у м. Києві чи Київській області, в телефонній розмові запропонував ОСОБА_7 свої послуги, які полягали в підібранні гарного варіанту та позитивного вирішення питання щодо офіційного оформлення квартири на її ім`я, чим ввів в оману ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_6 , заздалегідь не збирався виконувати вказану обіцянку, переслідуючи умисел заволодіти грошима ОСОБА_7 на загальну суму 665 816 грн.
11.03.2019 ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_6 заволодіти її майном, будучи впевненою в законності дій ОСОБА_6 , спочатку передала останньому гроші в сумі 16 400 Євро, які згідно курсу Євро до гривні України станом на 11.03.2019 становить 487 736 грн., для придбання кв. АДРЕСА_3 , якими ОСОБА_6 заволодів шляхом обману.
ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, та переслідуючи єдиний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , у квітні 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, повідомив останній, що вона стала власником вищезазначеної квартири, на підставі договору купівлі-продажу, але дана квартира потребує ремонтних робіт, вартість яких складає в сумі 212 771 грн., на що ОСОБА_7 погодилась та сказала ОСОБА_12 передати ОСОБА_6 грошові кошти на загальну суму 212 771 грн., на що остання за адресою АДРЕСА_2 , передала вказану суму грошей ОСОБА_6 .
На підтвердження своїх дій ОСОБА_6 використав та надав ОСОБА_7 завідомо підроблений документ, а саме договір купівлі-продажу квартири серії ННМ284313 від 19.04.2019, відповідно до якого ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_16 майнові права на квартиру за адресою АДРЕСА_4 .
Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 відмовився давати показання скориставшись правом передбаченим ст. 63 Конституції України.

Стороною обвинувачення та представником потерпілого, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень було надано наступні докази, а саме: показання потерпілої ОСОБА_7 , показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , а також висновок експерта № СЕ 19-20/9699 ТД від 30.04.2020 та документи, зокрема, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, відповідь на запит з ТОВ «Інвест ДБК», відповідь на запит з Національного банку України, розписку про зобов`язання повернути грошові кошти, протокол обшуку від 12.03.2020, постанову про визнання речовими доказами від 12.03.2020, квитанцію №002551, копії документів на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , договір купівлі-продажу квартири від 19.04.2019, договір купівлі-продажу майнових прав № 19/5-2 від 12.04.2019.
Разом з тим, ухвалою суду від 04 серпня 2021 року визнано очевидно недопустимими наведені вище докази сторони обвинувачення та представника потерпілої. При цьому, суд виходив з наступного.
Так, згідно із ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Як убачається з обвинувального акта, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення, у тому числі, й за ч. 4 ст. 190 КК України, відповідальність за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.
Таким чином, з огляду на положення ст. 12 КК України та ч. 1 ст. 52 КПК України, у кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_6 участь захисника є обов`язковою.

Як установлено у судовому засіданні, захист інтересів обвинуваченого під час досудового розслідування здійснювався адвокатом ОСОБА_11 (доручення від 05 травня 2021 року №026-0003419), а з 18 травня 2021 року ще й адвокатом ОСОБА_10 (ордер від 18 травня 2021 року № 1105697).
Однак, як слідує із протоколу про надання обвинуваченому ОСОБА_6 доступу до матеріалів досудового розслідування від 26 травня 2021 року, жоден із цих або інших захисників під час зазначеної процесуальної дії присутній не був (а.с. 94).
При цьому, посилання сторони обвинувачення на те, що адвокат ОСОБА_11 відмовилася від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, тобто зволікала із ознайомленням, є безпідставними.
Як пояснила захисник ОСОБА_11 , дійсно 26 травня 2021 року до неї телефонував слідчий та просив приїхати до слідчого ізолятора щоб ознайомитися із матеріалами кримінального провадження. Однак вона повідомила щодо неможливості свого прибуття, оскільки цього дня перебувала у судових засіданнях Дніпровського районного суду м. Києва та Дарницького районного суду м. Києва.
На підтвердження цього, адвокат ОСОБА_11 надала вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року та журнал судового засідання Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року (а.с. 112-117).
Таким чином, з огляду на зайнятість адвоката у судових засіданнях, судом не встановлено жодних обставин, які б указували на зволікання захисника ОСОБА_11 з ознайомленнями з матеріалами кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 .
Окрім того, навіть при наявності таких обставин, сторона обвинувачення мала б діяти у відповідності до ч. 10 ст. 290 КПК України або ч. 1 ст. 53 КПК України, тобто шляхом звернення із клопотанням до слідчого судді про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження вважається такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів, чи шляхом залучання захисника для проведення окремої процесуальної дії.
Разом з цим слідчий, виконуючи доручення прокурора щодо надання доступу до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, спромігся лише скласти рапорт про відмову захисника ОСОБА_11 від ознайомлення з цими матеріалами та зафіксувати, як ОСОБА_6 відмовився ставити свій підпис на протоколі, безпідставно вважаючи, що таким чином він у повній мірі виконав вимоги ст. 290 КПК України.
Також, як установлено судом, ще з 18 травня 2021 року захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 здійснював й адвокат ОСОБА_10 . Натомість слідчий, достовірно знаючи щодо наявності в обвинуваченого ще одного захисника, не повідомив останнього про завершення досудового розслідування та не надав йому на ознайомлення матеріали кримінального провадження.
Звертає увагу суд і на те, що захисник ОСОБА_10 ще 24 травня 2021 року особисто телефонував слідчому та просив надати матеріали кримінального провадження на ознайомлення, однак отримав відмову. Як указав слідчий, з матеріалами знайомиться представник потерпілого, а він (слідчий) «після суток» (а.с. 118-125).
Разом з тим, представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 ознайомився з матеріалами кримінального провадження 26 травня 2021 року, а не 24 травня 2021 року, як стверджував слідчий (а.с. 109).
Таким чином, суд прийшов до висновку, що при наданні доступу до матеріалів досудового розслідування, стороною обвинувачення було істотно порушено право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, оскільки зазначена процесуальна дія проведена без участі захисника, участь якого є обов`язковою.
Окрім того, у відповідності до параграфу 3 «Сторона захисту» КПК України, стороною захисту є також і захисник, який користується тими ж процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику (ч. 4 ст. 46 КПК України).
При цьому, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 доступ до матеріалів досудового розслідування у відсутності його адвокатів, слідчий не здійснив відкриття матерів його захисникам - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , чи будь-якому іншому адвокату, який би здійснював захист ОСОБА_6 .
Наведені обставини, у своїй сукупності, указують на те, що відкриття матеріалів стороні захисту відбулося з порушенням не лише ст. 42, 46, 52, 290 КПК України, а й загальних засад кримінального провадження.

Окрім того, за загальним правилом суд вирішує питання допустимості доказів, оцінюючи їх в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (ч. 1 ст. 89 КПК України).
Однак, у певних випадках суд має право вирішити питання про недопустимість доказу ще до видалення суду до нарадчої кімнати. Так, згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
При цьому, суд констатує, що відповідно ч. 2, 6, 9 ст. 290 КПК України презюмується, що відкриття стороною має бути здійснено до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право бути готовими до проведення змагального процесу - мати заперечення на доводи іншої сторони.
Згідно з правовим висновком, який висловив Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2017 року № 5-364кс16, невідкриття матеріалів сторонами одна одній у порядку ст. 290 КПК України після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ.
Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду. Зазначена позиція висвітлена й у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року (справа № 664/1034/16-к, провадження № 51-1295 км 19).

Крім того, ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці неодноразово зазначав про те, що основним аспектом права на справедливий судовий розгляд у кримінальному провадженні, включаючи елементи такого провадження, що відносяться до процедури, має бути змагальність, і що має бути забезпечена рівність сторін між обвинуваченням та захистом.
Право на змагальний судовий процес у кримінальній справі означає, що і обвинувачення, і захист повинні мати можливість володіти інформацією, ознайомитись із матеріалами і могти прокоментувати зауваження та докази, подані іншою стороною, а також надавати щодо них пояснення (рішення ЄСПЛ у справі «Брандштеттер (Brandstetter) проти Австрії» від 28 серпня 1991 року, §§ 66-67). Крім того, пункт 1 статті 6 Конвенції вимагає, щоб органи прокуратури розкрили стороні захисту будь-які суттєві докази, що їм відомі, за або проти обвинуваченого (mutatis mutandis, рішення у справі «Роу та Девіс (Rowe та Davis) проти Сполученого Королівства», цит. вище, § 60, «Леас (Leas) проти Естонії», цит. вище, § 77).
Також ЄСПЛ звернув увагу, що основним аспектом права на справедливий судовий розгляд є те, що кримінальне провадження, в тому числі елементи такого провадження, пов`язані з процедурою, повинні бути змагальними. Право на змагальність означає, що в кримінальному провадженні як стороні обвинувачення, так і стороні захисту повинна забезпечуватись можливість бути обізнаною про факт подання іншою стороною зауважень та коментувати подані зауваження та докази (рішення ЄСПЛ у справі «Брандштеттер (Brandstetter) проти Австрії», цит. вище, § 66- 67).

Таким чином, у зв`язку з тим, що перелічені прокурором докази та докази представника потерпілого, якими сторона обвинувачення підтверджуватиме наведені нею обставини, не були відкриті стороні захисту у порядку ст. 290 КПК України, суд визнав очевидно недопустимими докази, а саме: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення; показання потерпілої ОСОБА_7 ; показання свідка ОСОБА_17 ; показання свідка ОСОБА_12 ; показання свідка ОСОБА_18 ; відповідь на запит з ТОВ «Інвест ДБК»; відповідь на запит з Національного банку України; розписку про зобов`язання повернути грошові кошти; протокол обшуку від 12.03.2020; постанову про визнання речовими доказами від 12.03.2020; квитанцію № 002551; показання свідка ОСОБА_15 ; копії документів на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 ; показання свідка ОСОБА_14 ; висновок експерта № СЕ 19-20/9699 ТД від 30.04.2020; договір купівлі-продажу квартири від 19.04.2019; договір купівлі-продажу майнових прав № 19/5-2 від 12.04.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Крім того, за змістом рішення Конституційного Суду від 20.10.2011 №12-рп/2011 обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Європейський суд з прав людини при вирішенні питання справедливості судового розгляду в цілому враховує, у тому числі, й спосіб отримання доказів.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його (обвинуваченого) користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Однак, у судовому засіданні сторона обвинувачення не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Таким чином, зважаючи на положення ст. 22 КПК України, згідно з якими кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України підлягає виправданню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що прокурором не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

До початку судового розгляду у відповідності до ст. 128 КПК України ОСОБА_7 заявлено цивільний позов.

У своєму позові цивільний позивач просить стягнути з ОСОБА_6 у рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у сумі 707 190 (сімсот сім тисяч сто дев`яносто) гривень та 78 696 (сімдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто шість) гривень у рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Однак, як визначено ч. 3 ст. 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду.
За таких обставин, цивільний позов ОСОБА_7 слід залишити без розгляду, що не позбавляє цивільного позивача звернутися з ним у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальні правопорушення вчиненні обвинуваченим.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1