Справа № 346/1099/20
Провадження № 11-кп/4808/255/22
Категорія ч.1 ст.296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000135 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гвіздець Коломийського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст.296 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України - у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень;

- за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

На підставі ч. 3 ст.72 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень, який підлягає виконанню самостійно.

На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 : 1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; 3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, та умисно заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Злочини вчинено за наступних обставин.

12.02.2020 року біля 10:30 год. потерпілий ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , знаходився на автобусній зупинці в с.Підгайчики Коломийського району Івано-Франківської області та очікував маршрутного автобуса з метою доїхати в м. Коломия Івано-Франківської області. В той час на зупинку під`їхав автобус сполученням «с.Чехова - м.Коломия» під керуванням обвинуваченого.

Зайшовши в салон автобуса, потерпілий пред`явив обвинуваченому як водію посвідчення інваліда ІІ-ї групи з дитинства, повідомивши, що він має право на пільговий проїзд, однак, обвинувачений відповів, що той має оплатити за проїзд. З даного приводу між ними виникла словесна суперечка.

Близько 11:13 год. автобус прибув в м.Коломия та зупинився по вул.Петлюри, поблизу площі «Скорботи», неподалік кафе «Бістро», тобто в центральній частині м.Коломиї, в громадському місці.

Виходячи з автобуса, потерпілий намагався з`ясувати прізвище водія, однак, той відмовився повідомити своє прізвище та прогнав потерпілого із салону автобуса. Знаходячись біля дверей автобуса, потерпілий продовжував вимагати щоб обвинувачений повідомив своє прізвище, в зв`язку з чим між ними продовжилася словесна суперечка, в результаті якої обвинувачений наніс потерпілому один удар ногою в ділянку грудної клітки, від якого потерпілий впав на бетонну поверхню тротуару. Внаслідок вказаної дії обвинуваченого потерпілому спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у виді закритого перелому лівої променевої кістки зі зміщенням відломків, які спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент спричинення.

Не погодившись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 та заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2022 року та ухвалити новий вирок.

Захисник вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема посилається на те, що судом першої інстанції, незважаючи на клопотання сторони захисту, не було досліджено медичну довідку №357 від 12.02.2020 року. На думку захисника, ця медична довідка не відповідає вимогам офіційних документів відповідно до примітки ст. 358 КК України, а отже містить ознаки підроблення. Дана довідка є неофіційною, а тому не може вважатись достовірним доказом, що покладається в основу рішення про притягнення ОСОБА_8 до відповідальності. Оскільки, на підставі цієї довідки було надано висновок судово-медичної експертизи від 17-18 лютого 2020 року №49, згідно якого у потерпілого виявлені тілесні ушкодження, то і зазначений висновок не може бути визнаний належним та допустимим доказом. Крім того, суд необґрунтовано відмовив стороні захисту у проведенні допиту судмедексперта та лікаря-рентгенолога, що підтверджується записами судових засідань на дисках.

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 просить скасувати вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2022 року в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 : за ч. 1 ст.296 КК України - у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень; за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань у виді позбавлення волі на строк 1 рік та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки. Покласти на ОСОБА_8 передбачені п.п.1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки. Покарання у виді штрафу відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України ухвалити виконувати самостійно. В решті вирок залишити без зміни.

Зокрема прокурор посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 69 КК України та застосував мінімальний іспитовий строк при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. При цьому, суд допустив істотні протиріччя у своїх висновках, оскільки вказав, що ОСОБА_8 слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України, та водночас зазначив, що слід призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вважає, що за відсутності обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не міг застосувати ст. 69 КК України при призначенні покарання за ч.1 ст. 296 КК України. Також суд безпідставно не застосував вимоги ч.1 ст. 70 КК України та не призначив покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Крім того вказує, що дані, які характеризують особу обвинуваченого, не дають підстав для призначення мінімального іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та застосування ст. 69 КК України. Фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення як необґрунтовану. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 не вчинив тяжкі злочини, йому інкриміновано кримінальний проступок та нетяжкий злочин, він є особою похилого віку та раніше не судимий.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора;

- прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 , заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема, конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини.

Необхідно звернути увагу, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та ухвалені вироку.

З вироку вбачається, що суд, дійшовши висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, послався на низку доказів, зокрема показання потерпілого та письмові докази у провадженні.

Між тим, суд обмежився лише формальним переліком цих доказів, не надавши їм належної правової оцінки, не навів у вироку переконливих мотивів чому він бере до уваги докази на підтвердження висунутого обвинувачення та не враховує докази , які підтверджують доводи обвинуваченого про його невинуватість у вчиненні правопорушення.

Так, згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав. Під час допиту пояснив, що він діяв у стані необхідної оборони, а саме захищав своє майно, яким був зазначений автобус, оскільки потерпілий не бажав відійти від його дверей, шарпав їх, намагаючись пошкодити. Тому обвинувачений, перебуваючи в салоні автобуса, з метою припинення вказаних дій потерпілого, відштовхнув його ногою від дверей, від чого той впав на тротуар. Однак, потерпілий не міг отримати перелом руки від цього падіння, оскільки він підвівся та двома руками (що було б неможливо при переломі однієї з них) бив по склі автобуса, яке було пошкоджене, а ввечері того ж дня зруйнувалося повністю.

Проте, зазначені показання обвинуваченого суд першої інстанції не прийняв до уваги, і в порушення вимог ст. 374 КПК України належним чином не мотивував, чому взяв до уваги лише докази сторони обвинувачення, а докази сторони захисту відкинув.

Крім того, у мотивувальній частині вироку вказано, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів доводиться, зокрема, даними висновку судово-медичної експертизи від 17-18 лютого 2020 року № 49, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у виді закритого перелому лівої променевої кістки зі зміщенням відломків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент спричинення. Вказані тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, могли утворитися внаслідок ударів кулаками рук та носками взуття в термін, коли мала місце розглядувана подія (а.п.141).

Разом з тим, у висновку експерта від 17-18 лютого 2020 року № 49 (т.1 а.п.. 141), крім вищезазначеного було встановлено, що «беручи до уваги характер, кількість та розташування зазначених вище тілесних ушкоджень, не виключається можливість його спричинення в результаті падіння з висоти власного росту на площину. Кількість та розташування тілесних ушкоджень, які виявлені у гр. ОСОБА_11 дають підставу вважати, що для їх спричинення необхідно не менше однієї травмуючої дії».

Тобто зі змісту вказаного висновку експерта вбачається, що у ОСОБА_11 тілесне ушкодження могло утворитися як внаслідок ударів кулаками рук, носками взуття, так і в результаті падіння з висоти власного росту на площину.

Разом з тим, в мотивувальній частини вироку суд першої інстанції не вказав обставини за яких потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно закритий перелом лівої променевої кістки зі зміщенням відломків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Встановлені судом першої інстанції обставини вчиненого правопорушення не дають можливості дійти до висновку, що це тілесне ушкодження було заподіяно внаслідок навмисних дій обвинуваченого, оскільки судом не виключено можливість його заподіяння внаслідок падіння потерпілого або за інших обставин, на які посилається обвинувачений.

Зокрема, зі змісту доводів обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що потерпілий з великою силою бив руками по вікну маршрутного автобуса, внаслідок чого розбив його заподіявши матеріальну шкоду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не перевірив вищевказані доводи обвинуваченого та не мотивував, чому він бере до уваги висновок експерта лише в тій частині, яка доводить вину ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України, а не в частині, яка підтверджує версію обвинуваченого про те, що він відштовхнув потерпілого, від чого той впав на тротуар.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до висунутого ОСОБА_8 обвинувачення органом досудового розслідування не конкретизовані обставини, за яких потерпілому було заподіяно тілесне ушкодження у виді закритого перелому лівої променевої кістки зі зміщенням відломків.

Так, відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 наніс два удари потерпілому ОСОБА_11 в область грудей, від яких потерпілий падав на бетонну поверхню землі.

За таких обставин, у разі встановлення, що тілесне ушкодження потерпілий ОСОБА_11 отримав в результаті падіння після нанесення йому удару обвинуваченим ОСОБА_8 , суду першої інстанції необхідно прийти до висновку щодо спрямованості умислу обвинуваченого та встановити чи бажав він настання саме таких шкідливих наслідків або передбачав та легковажно розраховував на їх відвернення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачав взагалі можливості настання таких наслідків, хоча повинен був та міг їх передбачити (злочинна недбалість).

Вказаним обставинам суд першої інстанції належної уваги не приділив, версію сторони захисту належним чином не оцінив та переконливо не спростував її, що ставить під сумнів правильність висновків суду щодо фактичних обставин справи, викладених в оскаржуваному вироку.

Враховуючи відсутність оцінки судом першої інстанції всіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказів окремо, з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тобто такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення і вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст. 404 КПК України, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що призначення нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зможе найбільш повно та ефективно забезпечити змагальність процесу, реалізацію сторонами їх прав та виконання обов`язків, дозволить повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення та перевірити доводи сторін.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4