ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3543/21 Номер провадження 11-кп/814/536/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 15 березня 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 12 травня 2022 року обвинуваченому :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю м. Термез, Сурхандарьїнської області, Узбекистан, з середньою освітою, неодруженому, офіційно не працюючому, зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України.
Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватими в інкримінованих йому злочинах, особи обвинуваченого, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 15.03.2022 та змінити міру запобіжного заходу .

Свої вимоги мотивує тим, що розгляд в районному суді проводився в режимі відеоконференції, але зв`язок був поганим, а захисник ОСОБА_7 підтримував позицію прокурора та не давав йому можливості надати пояснення.

Також зазначає, що хоче, щоб йому змінили міру запобіжного заходу, бо бажає брати участь у захисті України від збройної агресії Російської Федерації.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ця скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційних скарг.
У відповідності до ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.5 ст.394 КПК України зазначені вище ухвали суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на те, що від обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 надійшли клопотання про проведення судового розгляду без їх участі, а від інших учасників не надходили клопотання про розгляд справи за їх участі, то судовий розгляд проводиться на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін кримінального провадження.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування обвинувачується ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.

Під час вирішення клопотання прокурора, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати здійсненню кримінального провадження свідчить і те, що він обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих оскільки , обвинувачений ОСОБА_6 в ході судового розгляду кримінального провадження в районному суді поводив себе зухвало, виказував погрози та образи у бік потерпілих та свідків.
Крім того, суд враховує, що у обвинуваченого відсутнє постійне місце роботи та джерела доходу, що дає підстави стверджувати про наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Розглядаючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_6 під вартою місцевий суд також відповідно до ст.178 КПК України врахував: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому злочинах; не судимий згідно ст.89 КК України, є військово-зобов`язаним та бажає приймати участь у захисті України від збройної агресії Російської Федерації у складі Територіальної оборони міста Полтави, не одружений, має постійне місце проживання, не має постійного місця роботи.
Так, судом першої інстанції на виконання вимог кримінального процесуального закону перевірено можливість застосування обвинуваченому запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, з урахуванням усіх обставин у їх сукупності, та правильно встановлено відсутність об`єктивних даних щодо можливості їх застосування, з огляду на неможливість запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, обставини, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, заявлені ризики станом на день розгляду клопотання не зменшились.

Апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав обвинуваченого перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи апелянта про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити йому належну процесуальну поведінку є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися. Інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з урахуванням конкретних обставин провадження, не зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час розгляду клопотання та не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , оскільки у будь-якому випадку передбачає перебування останнього на волі.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжнного заходу з підстав того, що він може брати участь у обороні України, є непереконливими. Так, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 є військово-зобов`язаним та проходив військову службу в 1990-1992 р.р. на аеродромі «Чкаловський» в м.Будьоновськ Ставропольського краю , але наявність високої суспільної небезпеки та конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 дій по вчиненню тяжких злочинів, з урахуванням у сукупності даних про особу обвинуваченого, свідчать про існування ризиків вчинення останнім дій по ухиленню від виконання рішень, а також продовження протиправних дій, які створять загрозу суспільству, в умовах воєнного стану, після звільнення його з установи попереднього ув`язнення з ініційованої обвинуваченим підстави.

Колегією суддів враховано, що відповідно до змісту обвинувального акту, пред`явлене обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетним до вчинення інкримінованих йому злочинів.
Суд апеляційної інстанції враховує , що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились.
Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 15 березня 2022 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4