Номер провадження: 11-кп/813/1609/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 01.07.2022, якою в межах кримінального провадження №0003421 від 30.06.2019, відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без місця реєстрації на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначенням застави, строком на 60 днів, до 30.08.2022,
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Нові Палешти, Палештського району, респ. Молдови, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, працюючого водієм у КУ «Горавтогосподарство», зареєстрованого: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначенням застави, строком на 60 днів, до 30.08.2022,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Одеса, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначенням застави, строком на 60 днів, до 30.08.2022,
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою суду було залишені без задоволення клопотання захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу та задоволене клопотання прокурора ОСОБА_13 та продовжений запобіжних захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 із утриманням їх в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» стром на 60 днів до 30.08.2022 без визначенням розміру застави.
Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції послався на те, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою суду та вказує вона підлягає скасуванню з наступних підстав:
- сама лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, без чіткого обґрунтування неможливості запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу;
- стороною обвинувачення не надано жодного прямого вагомого доказу на обґрунтування ризиків, вказаних в оскаржуваній ухвалі;
- просить звернути увагу, що справа перебуває в суді майже чотири роки, за цей час лише продовжуються дії запобіжних заходів;
- вказує, що раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності він не притягувався, має постійне місце проживання в м. Одесі та позитивно характеризується.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та постановити нову, якою застосувати до нього цілодобовий домашній арешт.
Водночас, ухвала суду 1-ої інстанції, в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в апеляційному порядку не оскаржується.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги останнього в повному обсязі та просили її задовольнити.
В судове засідання апеляційного суду представник прокуратури не з`явився, про час та місце його проведення прокуратура була повідомлена належним чином.
Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0003421 від 30.06.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає голослівними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на таке.
Зважаючи на обставини інкримінованого особливо тяжкого злочину та його наслідки, а також можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ту обставину, що обвинувачений не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, не всі свідки та потерпілі допитані безпосередньо судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнього на потерпілих та свідків в зазначеному кримінальному провадженні.
Колегія суддів приймає до уваги доводи обвинуваченого про те, що раніше він до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання в м. Одесі та позитивно характеризується, водночас, наголошує на тому, що зазначені обставини не виключають та не зменшують існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого злочину, судом 1-ої інстанції прийняте обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
Щодо доводів обвинуваченого, що справа перебуває в суді майже чотири роки, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне рекомендувати суду першої інстанції звернути увагу на необхідність дотримання принципу розумних строків у даному кримінальному провадженні, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 28 КПК України, якою регламентовано, що кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду матеріалів провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення у справі не прийнято.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 01.07.2022, якою в межах кримінального провадження №0003421 від 30.06.2019, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартоюв ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 30.08.2022 включно, без визначенням розміру застави залишити без змін.
Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність додержання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження №0003421 від 30.06.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3