Справа №127/7094/22
Провадження №1-кп/127/176/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

інших учасників судового процесу: потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 12 клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0004246 у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0004246 у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні Відділення поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області перебувають матеріали кримінального провадження №0004246 від 05.09.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та четвертою статті 190, частиною першою статті 358, частинами першою та другою статті 366 Кримінального кодексу України (далі КК).

Матеріали досудового розслідування №0004246 від 05.09.2017, складаються з дев`яти об`єднаних кримінальних проваджень відкритих за заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення.

Згідно з матеріалами досудового розслідування, 04.09.2017 до Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення звернувся ОСОБА_4 , про те, що під час ознайомлення зі спадковою справою своєї бабусі ОСОБА_8 в приміщенні Державного нотаріального архіву Вінницької області ним було виявлено підроблену заяву про успадкування спадщини, що написана від його братом ОСОБА_4 , на праві довіреності. За вказаним фактом 04.09.2017 внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК.

В подальшому 20.08.2018 на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 14.08.2019 у справі № 127/20081/18, до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК, за заявою ОСОБА_4 , відповідно до якої 09.11.2000 він звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про видачу дубліката заповіту своєї бабусі ОСОБА_8 , який йому було видано. Однак при ознайомленні з матеріалами спадкової справи, заявником виявлено відсутність вказаного дубліката заповіту (другого примірника).

На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2019 у справі № 127/4047/19 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК за заявою ОСОБА_4 щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, внаслідок яких порушено права останнього, а саме протиправного вибуття з його права власності квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 07.03.2019 звернувся до Вишенського відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, з заявою відповідно до якої невідома особа, у невстановлений час, шахрайським шляхом, всупереч заповіту ОСОБА_8 , невідомим способом здійснила продаж квартири АДРЕСА_1 . За вказаним фактом 07.03.2019 внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК.

ОСОБА_4 04.04.2019 звернувся до Прокуратури Вінницької області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якої, державний нотаріус Третьої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 вчинила службове підроблення, яке призвело до втрати спадкової квартири. За вказаним фактом 07.03.2019 внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366 КК.

На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2019 у справі № 127/23046/19 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК за заявою ОСОБА_4 , відповідно до якої невідомою особою Першої вінницької державної нотаріальної контори, 07.03.2002 протиправно посвідчено дублікат заповіту ОСОБА_8 від 16.04.1997 зареєстрованого за № 2-1375, внаслідок чого ОСОБА_4 протиправно позбавлений права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2020 у справі № 127/19793/20 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК, за заявою ОСОБА_4 , відповідно до якої при ознайомленні з заповітом його бабусі ОСОБА_8 посвідченим 11.02.1997 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, ним виявлено, що заповіт підроблено, а саме реєстровий номер 5-344 засвідчений печаткою № 2 не відповідає номеру печатки нотаріуса який засвідчував заповіт, а також бланк на якому вчинений заповіт серії ААЕ 192075 відсутній в Єдиному реєстрі нотаріальних бланків України.

На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2020 у справі № 127/22894/20 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого частиною першою статті 366 КК, за заявою ОСОБА_4 відповідно до якої державними нотаріусами Третьої державної нотаріальної контори, які вчиняючи нотаріальні дії позбавили його як спадкоємця за заповітом обов`язкової частки у спадщині, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.02.1997 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_10 посвідчено заповіт ОСОБА_8 , зареєстрований в реєстрі за № 5-344, серії ААЕ № 192075, відповідно до якого вона належну їй квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .

На підставі вказаного заповіту, 13.10.2000 державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_11 видано ОСОБА_4 та ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори ОСОБА_11 09.11.2000 видано дублікат заповіту ОСОБА_8 посвідченого державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори ОСОБА_12 16.04.1991 зареєстрованого в реєстрі за № 2-1375, відповідно до якого вона належну їй частку квартири АДРЕСА_1 заповіла в рівних частинах ОСОБА_4 та ОСОБА_4

ОСОБА_4 05.03.2002 діючий на підставі доручення посвідченого начальником Вінницької тюрми № 1 УДД ПВП України у Вінницькій області ОСОБА_13 . 29.09.2000 від імені ОСОБА_4 , звернувся до Третьої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_8 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

Державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори ОСОБА_11 05.03.2002 видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за № 1-574.

ОСОБА_4 07.03.2002 в особі свого представника ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_14 та ОСОБА_15 купили 1/2 частку кожний належну продавцю квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за № 177.

Таким чином можливе кримінальне правопорушення полягає у тому, що невідома особа на підставі підробленої заяви про видачу дубліката заповіту ОСОБА_17 від 16.01.1991 зареєстрованого в реєстрі за № 2-1375, 09.11.2000 отримала його примірник. В подальшому на підставі вказаного дублікату заповіту, нею отримано свідоцтво про право на спадщину, а саме квартиру АДРЕСА_1 , та в супереч волі спадкоємця ОСОБА_4 та від його імені 07.03.2002 відчужила її ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . За вказаними обставинами, правопорушення було продовжуваним, оскільки охоплювалось умислом на протиправне заволодіння та відчуження квартири АДРЕСА_1 та тривало з моменту звернення невідомої особи до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини 09.11.2000 та до продажу квартири 07.03.2002.

В даному провадженні також наявний епізод кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 366 КК, який ґрунтується на тому, що заповіт ОСОБА_8 від 11.02.1997, зареєстрований в реєстрі за № 5-344, відповідно до якого вона належну їй квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , вчинений на бланку серії ААЕ №192075, що відсутній Єдиному реєстрі нотаріальних бланків України.

Під час досудового розслідування здобути докази та встановити особу, винну у вчиненні кримінального правопорушення не представилося можливим, про підозру нікому не повідомлено. Тому приймаючи до уваги, що кримінальне правопорушення передбачене частиною першою статті 366 КК було вчинене 11.02.1997, строки давності якого закінчились 12.02.2000, а кримінальне правопорушення передбачене частинами другою та четвертою статті 190, частиною першою статті 358, частинами першою та другою статті 366 КК вчинене в період часу з 09.11.2000 по 07.03.2002, строки давності якого закінчились 08.03.2017, але особу, яка його вчинила не встановлено, є достатні підстави для закриття даного кримінального провадження відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

При цьому, як зазначено у клопотанні, на закінчення строків давності вчиненого правопорушення за гіпотетичної можливості, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення і ухилялась від досудового розслідування, також вказує, що з часу вчиненого кримінального проступку минуло п`ять років, а з моменту вчиненого злочину п`ятнадцять років.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні. Крім того, зауважив, що Верховний Суд (далі ВС) у своєму рішенні від 28.01.2022 (справа № 495/4154/21), зазначив, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що у кримінальному провадженні не встановлено особу, оскільки у даному кримінальному провадженні не допитано жодної особи у якості підозрюваного, відповідно, не вручено повідомлення про підозру, обвинувальний акт не складено та не скеровано його до суду, тобто під час досудового розслідування не встановлено особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Аналогічна ситуація і даному кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі статтею 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Водночас, як зазначив прокурор, пунктом 14 частини першої статті 3 КПК, передбачено, що притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Абзацом 4 частини четвертої статті 284 КПК передбачено, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Прокурор також зауважив, що стаття 49 КК обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини. Строк давності - це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу після вчинення злочину, сплив якого є підставою для закриття кримінального провадження

Більше того, на момент першого звернення заявників до суду, а саме 05.09.2017 закінчились загальні строки даності, передбачені частиною другою статті 49 КК, згідно з якою перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідні кримінальні правопорушення могли бути вчиненні виключно в період з 09.11.2000 по 07.03.2002, тобто передбачені частиною другою статті 49 КК України загальні строки давності у даному кримінальному провадженні завершились 08.03.2017.

Також, прокурор звернув увагу суду на те, що Європейський суд з Прав Людини (далі ЄСПЛ) у справі Мінеллі проти Швейцарії зазначив, що кримінальне переслідування особи поза межами строків давності, в тому числі зобов`язання обвинуваченого нести деякі судові витрати та сплатити відшкодування приватним обвинувачам їх витрат є порушенням права на справедливий судовий розгляд через недотримання принципу презумпції невинності, тобто частини другої статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі Конвенції).

У такому випадку, на переконання прокурора, спори щодо спадкування, незаконного вибуття майна з права власності заявника або його витребування з чужого незаконного володіння мають вирішуватися у позовному провадженні в рамках чинного цивільного судочинства України.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні зауважили, що кримінальне провадження не може бути закрити на підставі клопотання прокурора, оскільки під час досудового розслідування не були проведені усі необхідні процесуальні дії, спрямовані на встановлення особи, яка вчинила злочин. Також зауважили, що вони вказували конкретну особу, яка вчинила злочин, однак їхні твердження були залишені без реагування. Потерпілі, окрім цього, звернули увагу суду на те, що в провадженні слідчого судді перебуває справа за їхньою скаргою, розгляд якої за клопотанням прокурора неодноразово був відкладений.

Заслухавши думку прокурора, потерпілих, дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Пунктом 1-1 частини другої статті 284 КПК регламентовано, що кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті. При цьому, пунктом 3-1 частини першої статті 284 КПК визначено, що кримінальне провадження закривається якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з абзацом 4 частини четвертої статті 284 КПК закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

З матеріалів клопотання вбачається, що 04.09.2017 до Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення звернувся ОСОБА_4 , про те, що під час ознайомлення зі спадковою справою своєї бабусі ОСОБА_8 в приміщенні Державного нотаріального архіву Вінницької області ним було виявлено підроблену заяву про успадкування спадщини, що написана від імені його брата ОСОБА_4 , на праві довіреності. За вказаним фактом 04.09.2017 внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК.

В подальшому 20.08.2018 на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 14.08.2019 у справі № 127/20081/18, до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК, за заявою ОСОБА_4 , відповідно до якої 09.11.2000 він звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про видачу дубліката заповіту своєї бабусі ОСОБА_8 , який йому було видано. Однак при ознайомленні з матеріалами спадкової справи, заявником виявлено відсутність вказаного дубліката заповіту (другого примірника).

На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2019 у справі № 127/4047/19 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК за заявою ОСОБА_4 щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, внаслідок яких порушено права останнього, а саме протиправного вибуття з його права власності квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 07.03.2019 звернувся до Вишенського відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, з заявою відповідно до якої невідома особа, у невстановлений час, шахрайським шляхом, всупереч заповіту ОСОБА_8 , невідомим способом здійснила продаж квартири АДРЕСА_1 . За вказаним фактом 07.03.2019 внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК.

ОСОБА_4 04.04.2019 звернувся до Прокуратури Вінницької області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якої, державний нотаріус Третьої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 вчинила службове підроблення, яке призвело до втрати спадкової квартири. За вказаним фактом 07.03.2019 внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366 КК.

На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2019 у справі № 127/23046/19 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК за заявою ОСОБА_4 , відповідно до якої невідомою особою Першої вінницької державної нотаріальної контори, 07.03.2002 протиправно посвідчено дублікат заповіту ОСОБА_8 від 16.04.1997 зареєстрованого за № 2-1375, внаслідок чого ОСОБА_4 протиправно позбавлений права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2020 у справі № 127/19793/20 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК, за заявою ОСОБА_4 , відповідно до якої при ознайомленні з заповітом його бабусі ОСОБА_8 посвідченим 11.02.1997 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, ним виявлено, що заповіт підроблено, а саме реєстровий номер 5-344 засвідчений печаткою № 2 не відповідає номеру печатки нотаріуса який засвідчував заповіт, а також бланк на якому вчинений заповіт серії ААЕ 192075 відсутній в Єдиному реєстрі нотаріальних бланків України.

На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2020 у справі № 127/22894/20 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого частиною першою статті 366 КК, за заявою ОСОБА_4 відповідно до якої державними нотаріусами Третьої державної нотаріальної контори, які вчиняючи нотаріальні дії позбавили його як спадкоємця за заповітом обов`язкової частки у спадщині, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.02.1997 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_10 посвідчено заповіт ОСОБА_8 , зареєстрований в реєстрі за № 5-344, серії ААЕ № 192075, відповідно до якого вона належну їй квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .

На підставі вказаного заповіту, 13.10.2000 державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_11 видано ОСОБА_4 та ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори ОСОБА_11 09.11.2000 видано дублікат заповіту ОСОБА_8 посвідченого державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори ОСОБА_12 16.04.1991 зареєстрованого в реєстрі за № 2-1375, відповідно до якого вона належну їй частку квартири АДРЕСА_1 заповіла в рівних частинах ОСОБА_4 та ОСОБА_4

ОСОБА_4 05.03.2002 діючий на підставі доручення посвідченого начальником Вінницької тюрми № 1 УДД ПВП України у Вінницькій області ОСОБА_13 . 29.09.2000 від імені ОСОБА_4 , звернувся до Третьої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_8 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

Державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори ОСОБА_11 05.03.2002 видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за № 1-574.

ОСОБА_4 07.03.2002 в особі свого представника ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_14 та ОСОБА_15 купили 1/2 частку кожний належну продавцю квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за № 177.

Отже, як випливає з клопотання про закриття кримінального провадження, відомості у якому кореспондуються з наданими суду матеріалами кримінального провадження, можливе кримінальне правопорушення полягає у тому, що невідома особа на підставі підробленої заяви про видачу дубліката заповіту ОСОБА_17 від 16.01.1991 зареєстрованого в реєстрі за № 2-1375, 09.11.2000 отримала його примірник. В подальшому на підставі вказаного дублікату заповіту, нею отримано свідоцтво про право на спадщину, а саме квартиру АДРЕСА_1 , та в супереч волі спадкоємця ОСОБА_4 та від його імені 07.03.2002 відчужила її ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . За вказаними обставинами, правопорушення було продовжуваним, оскільки охоплювалось умислом на протиправне заволодіння та відчуження квартири АДРЕСА_1 та тривало з моменту звернення невідомої особи до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 09.11.2000 та до продажу квартири 07.03.2002.

В даному провадженні також наявний епізод кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 366 КК, який ґрунтується на тому, що заповіт ОСОБА_8 від 11.02.1997, зареєстрований в реєстрі за № 5-344, відповідно до якого вона належну їй квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , вчинений на бланку серії ААЕ №192075, що відсутній Єдиному реєстрі нотаріальних бланків України.

З наданого суду клопотання випливає, що під час досудового розслідування здобути докази та встановити особу, винну у вчиненні кримінального правопорушення не представилося можливим, про підозру нікому не повідомлено. Зазначені відомості кореспондуються з наданими суду матеріалами кримінального провадження. Тому приймаючи до уваги, що кримінальне правопорушення передбачене частиною першою статті 366 КК було вчинене 11.02.1997, строки давності якого закінчились 12.02.2000, а кримінальне правопорушення передбачене частинами другою та четвертою статті 190, частиною першою статті 358, частинами першою та другою статті 366 КК вчинене в період часу з 09.11.2000 по 07.03.2002, строки давності якого закінчились 08.03.2017, але особу, яка його вчинила не встановлено, є достатні підстави для закриття даного кримінального провадження відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 284 КПК.

При цьому, як зазначено у клопотанні, на закінчення строків давності вчиненого правопорушення за гіпотетичної можливості, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення і ухилялась від досудового розслідування, також вказує, що з часу вчиненого кримінального проступку минуло п`ять років, а з моменту вчиненого злочину п`ятнадцять років.

Згідно з частинами першою статті 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до частини другої статті 49 КК перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК, тобто шахрайства, вчиненого повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому карається штрафом від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК, тобто шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах або організованою групою карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК, тобто підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут, караються штрафом до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Санкція частини першої статті 366 КК, тобто складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів караються штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Ті самі діяння, якщо вони спричинили тяжкі наслідки караються позбавленням волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частиною другою статті 366 КК).

Строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності обчислюються з моменту вчинення цією особою кримінального правопорушення і до вступу обвинувального вироку в законну силу.

Так, відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається судом, зокрема, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Абзацом 4 частини четвертої статті 284 КПК передбачено, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Приписи статті 49 КК обмежують строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини. Строк давності - це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу після вчинення злочину, сплив якого є підставою для закриття кримінального провадження

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові ВС від 22.04.2021 (справа № 130/38/20) системне тлумачення статті 49 КК вказує на імперативність цієї норми кримінального закону, а тому суд, встановивши наявність підстав для застосування положень зазначеної статті, зобов`язаний закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Як слідує з наданих суду матеріалів кримінального провадження, на момент першого звернення потерпілих до суду, а саме 05.09.2017 закінчились загальні строки даності, передбачені частиною другою статті 49 КК, згідно якої перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідні кримінальні правопорушення могли бути вчиненні виключно в період з 09.11.2000 по 07.03.2002, тобто передбачені частиною другою статті 49 КК загальні строки давності у даному кримінальному провадженні завершились 08.03.2017.

Суд вище зазначав, що прокурор посилався на прецеденту практику ЄСПЛ. Зокрема, у справі Мінеллі проти Швейцарії ЄСПЛ зазначив, що кримінальне переслідування особи поза межами строків давності, в тому числі зобов`язання обвинуваченого нести деякі судові витрати та сплатити відшкодування приватним обвинувачам їх витрат є порушенням права на справедливий судовий розгляд через недотримання принципу презумпції невинності, тобто частини другої статті 6 Конвенції.

Приймаючи до уваги, що кримінальне правопорушення передбачене частиною першою статті 366 КК було вчинене 11.02.1997, строки давності якого закінчились 12.02.2000, а кримінальне правопорушення передбачене частинами другою та четвертою статті 190, частиною першою статті 358, частинами першою та другою статті 366 КК вчинені в період часу з 09.11.2000 по 07.03.2002, строки давності якого закінчились 08.03.2017, але особу, яка його вчинила не встановлено, є достатні підстави для закриття даного кримінального провадження відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 284 КПК.

При цьому, на закінчення строків давності вчиненого правопорушення за гіпотетичної можливості, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення і ухилялась від досудового розслідування, також вказує, що з часу вчиненого кримінального проступку минуло п`ять років, а з моменту вчиненого злочину п`ятнадцять років.

Суд звертає увагу, що потерпілі у судовому засіданні посилались на те, що в провадженні органів досудового розслідування наявне кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 209 КК, де органи досудового розслідування були зобов`язані слідчим суддею вручити підозру. Разом з тим, надані суду матеріали кримінального провадження № 0004246 не містять відомостей, що в межах зазначеного провадження було розпочате досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 209 КК, потерпілі ж в судовому засіданні відповідні докази не надали і клопотання про їх витребування не заявили. Тому посилання потерпілих на наявність зазначеного кримінального провадження, де на їхнє переконання встановлена особа, яка його вчинила, на переконання суду, не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження.

Керуючись статтями 314-316, 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 задовольнити.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.09.2017 за № 0004246 - закрити на підставі пункту 3-1 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: