Провадження № 1-кс/752/1053/22
У Х В А Л А

17 травня 2022 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000191 від 11.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 197-1 КК України, -
в с т а н о в и в:
прокурор Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просив накласти арешт на частину дослідно-виробничої майстерні (літера А), в тій частині, що частково не знесена та в якій міститься трансформаторна підстанція 2005, яка згідно сервісу «ГІС ДТЕК КЕМ» обслуговує приміщення Інституту водних проблем та меліорації НААН України, житловий будинок АДРЕСА_1 (кадастровий номер :79:365:0036); заборонити власнику, іншим особам у володінні, користуванні чи розпорядженні яких перебуває частина дослідно-виробничої майстерні (літера А), в тій частині, що частково не знесена та в якій міститься трансформаторна підстанція 2005, яка згідно сервісу «ГІС ДТЕК КЕМ» обслуговує приміщення Інституту водних проблем та меліорації НААН України, житловий будинок АДРЕСА_1 (кадастровий номер :79:365:0036) проведення будь-яких будівельних, земельних, шляхових, демонтажних та інших робіт з вказаним об?єктом нерухомості.
В обґрунтування поданого клопотання, прокурор зазначає, що у провадженні слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000191, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.09.2019 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 197-1 КК України.
Так, згідно листа Регіонального відділення фонду державного майна України по м. Києву №30-09/6287 від 29.07.2019 вбачається, що РВ ФДМУ по м. Києву погодило списання об`єктів нерухомого майна в кількості 15-ти одиниць, розташованих на АДРЕСА_2 , що знаходиться в оперативному управлінні Інституту водних проблем та меліорації НААН У країни, листом №30-09/11948 від 10.12.2018, а саме дослідно-виробничої майстерні літ. А; лабораторії гідравліки літ. Б; гаражу підземного літ. В, гаражу наземного літ. Г; складського приміщення №1; складського приміщення№2 літ. Є; складського приміщення №3 літ. Ж; складського приміщення №4 літ. 3; складського приміщення №5 літ. И, складського приміщення №6 літ. І, складського приміщення №7 літ. Ї, складського приміщення №8 літ. Й, складського приміщення №9 літ. К та складського приміщення №10 літ. Л.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.06.2020 №262682493 власником земельної ділянки з кадастровим номером , :79:365:0036, що за адресою: АДРЕСА_2 є Держава України в особі Київської міської державної адміністрації.
Відповідно право розпорядження зазначеною земельною є виключно у власника, тобто Держава Україна в особі Київської міської державної адміністрації.
Проте, не зважаючи на викладене Рішенням органу місцевого самоврядування - Київської міської ради №315/9394 від 30.07.2020 правокористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :79:365:0036, що за адресою: АДРЕСА_2 , 37 визначено Інститут водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України () на підставі рішення органу місцевого самоврядування - Київської міської ради №315/9394 від 30.07.2020, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Крім цього, у ході досудового розслідування встановлено, що 10.06.2021 Північний Апеляційний господарський суд постановив ухвалу про забезпечення позову за заявою заступника керівника Київської міської прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову у справі №910/19027/20, а саме: - визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради №315/9394 від 30.07.2020 «Про надання інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України у постійне користування земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з вбудовано- лрибудованими приміщеннями на вул. Васильківська у Голосіївському районі м. Києва»; - скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54374761 від 02.10.2020 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України на земельну ділянку (кадастровим номером :79:365:0036) площею 1,1398 га на АДРЕСА_2 , яку задоволено повністю.
Так, у ході проведення огляду місця події 04.08.2021 за адресою: АДРЕСА_2 встановлено факт наявності зафіксовано факт здійснення за земельній ділянці на АДРЕСА_2 (кадастровий номером земельної ділянки :79:365:0036) будівельних робіт.
Також, під час досудового розслідування указаного кримінального провадження встановлено, що відповідно до листа Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву №30-09/11948 від 10.12.2018 Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по м. Києву погоджено списання об`єктів нерухомого майна (15 одиниць, а саме: Дослідно- виробнича майстерня літ. А, інв..№101310019, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ), що знаходилось в управлінні Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України, в 2019 році зазначені об`єкти нерухомого майна списані та знесені.
Також, 04.08.2021 проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером :79:363:0036, на якій виявлено розташовані об`єкти нерухомості, за результатом якого встановлено, що дослідно-виробнича майстерня (літера А), інвентарний номер 101310019, частково знесена, та в частині вказаного об`єкту нерухомості розміщується Трансформаторна підстанція - 2005, яка згідно сервісу «ГІС ДТЕК КЕМ» обслуговує приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок 28/41 по вул. Михайла Ломоносова, Дитячий садок №402 «Всезнайко». Крім цього встановлено, що земельна ділянка яка розташована під Трансформаторною підстанцією - 2005, перебуває у користуванні ПРАТ «Київенерго».
Так, відповідно до Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ від 04.03.1997 №209, електричними мережами, які підлягають охороні згідно з Правилами, вважаються трансформаторні підстанції, розподільні пункти і пристрої, струмопроводи, повітряні лінії електропередачі, підземні і підводні кабельні лінії електропередачі та споруди, які до них належать. Підприємства, установи, організації та громадяни, яким надано у власність, постійне або тимчасове користування земельні ділянки, де знаходяться об`єкти електричних мереж, зобов`язанні вжити належних заходів до збереження зазначених об`єктів.
Прокурор зазначає, що частину дослідно-виробничої майстерні (літера А), в тій частині, що частково не знесена та в якій міститься трансформаторна підстанція 2005, яка згідно сервісу «ГІС ДТЕК КЕМ» обслуговує приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок АДРЕСА_1 (кадастровий номер :79:365:0036), визнано речовим доказом, з метою збереження останнього прокурор просить вжити заходів забезпечення кримінального провадження.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з викладених підстав.
Представник Інституту водних проблем та меліорації НААН України у судове засідання не з`явився, про день, час та місце засідання повідомлявся належним чином, що не перешкоджає розгляду клопотання у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України.
17.02.2022 року до суду надійшли письмові заперечення представника інституту водних проблем та меліорації НААН України по суті заявленого клопотання, в яких останній зазначає про необґрунтованість поданого клопотання з огляду на те, що матеріали клопотання не містять жодного доказу того, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зазначене майно жодним чином не може відповідати ознакам речового доказу у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим просить у задоволенні клопотання про накладення арешту відмовити.
Дослідивши матеріали клопотання та додані до клопотання документи, заслухавши пояснення прокеурора, слідчий суддя надходить до наступних висновків.
За змістом ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства, держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного, неупередженого розслідування і судового розгляду.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів клопотання, в цьому кримінальному провадженні арешт накладається на майно оскільки у органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Однак зазначених вимог закону прокурор, який звернувся з клопотанням про арешт майна не дотримався.
Так, прокурор в клопотанні вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не приводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного, та не обгрунтовує мету накладення арешту.
Слідчий суддя погоджується з доводами адвоката ОСОБА_4 , які викладені у запереченнях щодо того, що приміщення дослідно-виробничої майстерні літ. «А» інвентарний номер 101310019 не є ані предметом, ані знаряддям, ані об?єктом злочину, відтак, підстав вважати вказане нерухоме майно речовим доказом кримінальних правопорушень, передбачених передбаченого ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 197-1 КК України.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
Накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий суддя в даному випадку враховує вимоги ч. 3 ст. 132, ч. 3 ст. 174 КПК України та виходить з принципу змагальності, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, та приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт зазначеного вище нерухомого майна.
Враховуючи вищевикладене слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для арешту майна, тому клопотання не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 392 КПК України,-
П о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000191 від 11.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 197-1 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1