Справа № 149/2075/21
Провадження №11-кп/801/128/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2022 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

в режимі відеоконференції обвинуваченої ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000201 за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22.10.2021, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Уладівка Літинського району Вінницької області, з повною загальною середньою освітою, розлученої, непрацюючої, проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цим же вироком,за ч. 2 ст. 185 КК України був засуджений ОСОБА_8 , вирок відносно якого не оскаржувався.
Вирішено долю процесуальних витрат, арештованого майна та речових доказів.
в с т а н о в и л а:
Згідно з вироком суду18.06.2021 в обідню пору, більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим, зокрема, 21.12.2016 вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області за ч. 2, 3 ст. 185 КК України, в період не знятої та не погашеної судимості, прийшов до будинку ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , де вона винаймала помешкання у ОСОБА_9 , під час спільного вживання алкогольних напоїв, запропонував їй вчинити разом із ним крадіжку чавунної батареї, яка використовується для опалення та яка знаходиться у літній кухні вищевказаного господарства.
ОСОБА_7 вислухавши ОСОБА_8 погодилася на його пропозицію. Після чого цього ж дня, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою між собою, ОСОБА_8 повторно, з прямим умислом, з корисливим мотивом та метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи протиправність своїх дій, переконавшись, що вони діють таємно та за ними не спостерігають сторонні особи, бажаючи збагатитись за рахунок чужої власності, викрали із літньої кухні домогосподарства чавунну батарею, білого кольору на десять секцій, без будь-яких маркувань, вагою 82,3 кг, власником якої являється ОСОБА_9 .
Відповідно до висновку експерта № 4465/21-21 від 21.07.2021 ринкова вартість одного кілограма брухту чорного металу станом на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме 18.06.2021 становила 6,23 грн.
В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, а саме продали його сторонній особі, спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 512 грн 72 коп.

Прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинувачених, подав апеляційну скаргу з доповненнями, у якій просить вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22.10.2021 скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у видi 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покласти обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В решті вирок суду, прокурор просить залишити без змін.

Свої доводи прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_7 має малолітню дитину 2016 року народження. В мотивувальній частині вироку місцевого суду зазначено, що наявність у засудженої дитини судом враховано при призначенні покарання.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 61, ч. 3 ст. 60 КК України, до ОСОБА_7 не могло бути застосоване покарання у виді обмеження волі або арешту.

Однак, суд першої інстанції, призначив покарання обвинуваченій саме у виді обмеження волі.

Крім того, прокурор вказує на те, що ОСОБА_7 не вжила жодних заходів, щоб відшкодувати завдані нею збитки, а тому в апеляційній скарзі ставиться питання про призначення обвинуваченій покарання саме у виді 2 років позбавлення волі, із застосування ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу та ухвалити новий вирок, обвинувачену, яка погодилась з доводами апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід частково задовільнити та ухвалити новий вирок з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не оскаржується, а тому в цій частині і не переглядається

Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, доведеності вини та кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України ніким не оспорюється.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Так, санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно з ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до 7 років.

З огляду на матеріали кримінального провадження, у ОСОБА_7 є малолітня донька: ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а. к. п. 103).

Тобто, ОСОБА_10 має дитину, якій станом на день ухвалення вироку не виповнилося 7 років, батьківських прав не позбавлена.

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 60, ч. 3 ст. 61 КК України, ОСОБА_10 не можуть бути призначені покарання у виді арешту та обмеження волі.

Отже, зважаючи на викладене, обвинуваченій за ч. 2 ст. 185 КК України може бути призначене покарання лише у виді позбавлення волі.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставин, які згідно з ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , не встановлено, тому Суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченій більш суворого покарання, ніж те що призначив суд першої інстанції. Згідно ст.72 КК України двом рокам обмеження волі відповідає один рік позбавлення волі.

Приймаючи до уваги обставини кримінального провадження, особу обвинуваченої ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому їй слід призначити покарання мінімально можливе показання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосування статей 75, 76 КК України, що буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора із доповненнями задовольнити частково, а вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22.10.2021, щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Даний вирок може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_11