Справа № 715/723/21
Провадження № 1-кп/715/4/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.07.2022 смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3
потерпілий ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
- синець в лівій орбітальній ділянці;
- садна: в ділянці верхніх та нижніх кінцівок; верхніх повік обох очей;
- забійна рана нижньо щелепової ділянки справа;
- забійно-рвані рани правого колінного суглобу;
- струс головного мозку;
- закритий скалковий внутрішньо-суглобовий перелом лівої п`яткової кістки;
- закритий внутрішньо-суглобовий лінійний перелом лівої кульшової западини без зміщення та ознак порушення конгруентності;
- забійно-рвана рана по передній поверхні середньої третини правої гомілки;
- відкритий скалковий перелом кісток правої гомілки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням відламків, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_5 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог дорожньої розмітки 1.1 та п.п. 1.5, 2.3 (б, д ), 10.1 встановлених «Правилами дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 року та ведених в дію з 01.01.2002 року, які вимагають від водія:
- 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено;
- п. 1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; ,
- п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
-п. 10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Разом із тим, незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 заперечує свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочині, його вина підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що 18 листопада 2020 року він рухався на своєму автомобілі в сторону м. Чернівці по об`їзній дорозі м. Чернівці, по центру смуги руху. Перед ним рухалося чотири автомобілі. Автомобіль «Opel Astra» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , рухався перед ним, десь на відстані приблизно 50-70 метрів, який в певний момент почав виїжджати на зустрічну смугу руху, допустивши зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 . Вказав, що після удару автомобіль ОСОБА_7 втратив керування та виїхав на його смугу руху, де і сталося зіткнення з ним. При цьому вказував, що він намагався загальмувати, однак, зіткнення уникнути не вдалося. Що відбувалося далі він не знає, так як втратив свідомість та прийшов до тями тільки в лікарні. Також зазначив, що під час аварії йому завдано травми, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, він переніс операцію, пів року не міг ходити, став інвалідом ІІ групи, втратив свій бізнес. Також зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 йому нічого не відшкодував, тому він просив суд цивільний позов, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі та суворо покарати обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він працює слідчим поліції в смт. Глибока Чернівецького району Чернівецької області. 18 листопада 2020 року він перебував у складі оперативної групи чергування, коли надійшло повідомлення про ДТП, він виїхав на її місце. ДТП відбулося в межах населеного пункту с. Чагор, на частині дороги із суцільною лінією між смугами руху. Він проводив огляд місця події та фотографування. Осип на асфальті був по центру дороги із продовженням на праву руху смугу зі сторони смт. Глибока в сторону м. Чернівці.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказав, що 18 листопада 2020 року він рухався по об`їзній дорозі м. Чернівці, був туман та обмежена видимість, сам момент аварії він не бачив, зупинився біля автомобілей вже після моменту ДТП, викликав швидку та поліцію. Осип на асфальті був по центру дороги із продовженням на праву руху смугу зі сторони смт. Глибока в сторону м. Чернівці.
Крім показів потерпілого та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому також підтверджується іншими зібраними по справі доказами:
- рапортом від 18 листопада 2020 року згідно якого надійшло повідомлення о 10 год. 49 хв. про ДТП яке відбулося неподалік закладу «Алеанда» внаслідок якого водії отримали травми, ОСОБА_4 було доставлено до ЛШМД м. Чернівці. (том 1 а.с. 12);
- рапортами від 18 листопада 2020 року згідно яких о 12 год. 11 хв. на спец лінію «102» звернувся лікар ШМД про те, що в лікарню звернувся ОСОБА_10 (малолітня дитина ОСОБА_5 , яку до лікарні привезли батьки) із діагнозом забій м`яких тканин обличчя. О 12 год. 18 хв. на спец лінію «102» звернувся лікар про те, що в лікарню поступив ОСОБА_4 , який перебуває у реанімаційному відділені із діагнозом політравми. Травми отримані внаслідок ДТП. О 16 год. 33 хв. та 17 год. 15 хв. на спец лінію «102» звернувся лікар про те, що в лікарню звернувся ОСОБА_7 із діагнозом забій правого колінного суглобу, підшкірна гематома попереку справа, забій м`яких тканин обличчя, забій м`яких тканин голови. (том 1 а.с. 13-16);
- висновком експерта №576-А від 09 грудня 2020 року, згідно якого робоча гальмова система автомобіля «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду, перебуває в працездатному стані. Рульове керування на момент огляду, перебуває у стані часткової відмови. Ходова частина на момент огляду, перебуває у не працездатному стані. Зовнішні світлові прилади на момент огляду, перебувають у стані часткової відмови. Несправностей в даних вузлових агрегатах авто, які б могли спричинити ДТП - не виявлено. (том 1 а.с. 92-99);
- висновком експерта №578-А від 15 грудня 2020 року, згідно якого робоча гальмова система автомобіля «Mercedes-Benz Vito» реєстраційний номер НОМЕР_4 , на момент огляду, перебуває в працездатному стані. Рульове керування на момент огляду, перебуває у працездатному стані. Ходова частина на момент огляду, перебуває у не працездатному стані. Зовнішні світлові прилади на момент огляду, перебувають у працездатному стані. Несправностей в даних вузлових агрегатах авто, які б могли спричинити ДТП - не виявлено. (том 1 а.с. 104-111);
- висновком судово медичної експертизи №1231мд від 28 грудня 2020 року, з якої вбачається, що у потерпілого ОСОБА_4 виявлено наступні тілесні ушкодження: синець в лівій орбітальній ділянці; садна: в ділянці верхніх та нижніх кінцівок; верхніх повік обох очей; забійна рана нижньо щелепової ділянки справа; забійно-рвані рани правого колінного суглобу; струс головного мозку; закритий скалковий внутрішньо-суглобовий перелом лівої п`яткової кістки; закритий внутрішньо-суглобовий лінійний перелом лівої кульшової западини без зміщення та ознак порушення конгруентності; забійно-рвана рана по передній поверхні середньої третини правої гомілки; відкритий скалковий перелом кісток правої гомілки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням відламків, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя. (том 2 а.с. 5-8);
- висновком експерта №СЕ-19/126-21/905-ІТ від 17 лютого 2021 року, згідно якого в даній дорожньо-транспортній обстановці, водію автомобіля «Opel-Astra», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 необхідно було керуватись вимогами осьової суцільної лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки та пункту 10.1 ПДР, а при умові керування автомобілем із швидкістю 100/км/год., як це вказує водій ОСОБА_11 то і вимогами пункту 12.9(6) ПДР. В діях ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимог осьової суцільної лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки та пункту 10.1 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної пригоди, а при умові керування автомобілем із швидкістю 100/км/год., як це вказує водій ОСОБА_7 то і вимог пункту 12.9(6) ПДР.
В даній дорожньо-транспортній обстановці, водію автомобіля «Mercedes-Benz Vito», номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_7 необхідно було діяти у відповідності з вимогами пункту 12.3 ПДР. В діях ОСОБА_7 не вбачається невідповідності вимог ПДР, які з технічної точки зору могли би перебувати в причинному зв`язку із настанням даної пригоди.
Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Суд вважає, що досліджені в судовому засіданні докази по справі в своїй сукупності доводять вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочині.
Суд вважає, що не визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненому злочині є вибраний ним спосіб захисту, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки, дані ним покази повністю спростовуються показами свідків та матеріалами справи.
Суд також критично оцінює покази свідка ОСОБА_12 стосовно того, що її чоловік ОСОБА_5 не виїжджав на зустрічну смугу руху, і що саме водій автомобіля Мерседес виїхав на їхню смугу руху, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та показами інших свідків. При цьому, на думку суду, вона заінтересована у прийняті судового рішення на користь ОСОБА_5 , так як є дружиною обвинуваченого.
Також суд оцінює критично протоколи слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_5 та свідком ОСОБА_12 від 25 січня 2021 року, оскільки вони також суперечить встановленим обставинам справи під час судового розгляду.
Адже під час розгляду справи встановлено, що першочергове зіткнення транспортних засобів «Opel Astra» номерний знак НОМЕР_1 автомобіля «Mercedes-Benz-Vito W639» номерний знак НОМЕР_4 відбулося саме на смузі руху останнього, про що свідчить осип уламків транспортних засобів, осипу фарбового покриття та подряпина на асфальтобетонному покритті, які зафіксовані на смузі руху зі сторони вул. Руської м. Чернівці в напрямку с. Коровія Глибоцького району.
При цьому слід зазначити, що експертом при проведенні транспортної трасологічної експертизи виходячи зокрема, із концентрації такого осипу, подряпини на дорозі, встановленого кута зіткнення вказаних автомобілів та механізму утворення їх пошкоджень дійсно надано висновок, що зіткнення імовірно могло відбутися на смузі руху відносно напрямку руху вул. Руської м. Чернівці в напрямку с. Коровія Глибоцького району. Однак, суд, виходячи із вимог ст. 94 КПК України оцінює вказаний доказ у сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, показами потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_7 , які були безпосередніми учасниками та очевидцями ДТП, письмовими доказами по справі та вважає їх узгодженими, що не містять суперечностей між собою та об`єктивно відтворюють механізм ДТП.
З огляду на викладене, суд відхиляє посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що вина його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому злочині не доведена під час розгляду справи, оскільки не встановлено місце зіткнення транспортних засобів «Opel Astra» та «Mercedes-Benz-Vito W639».
Безпідставним на думку суду є посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що не розмежовано за ступенем тяжкості тілесні ушкодження отримані потерпілим ОСОБА_4 під час ДТП. Так під час судового розгляду було допитано експерта ОСОБА_14 , яка проводила судово-медичну експертизу, яка пояснила, що отримані потерпілим тілесні ушкодження виникли в результаті політравми, тому їх розмежування є недоцільним, і в своїй сукупності вони відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.
При цьому слід зазначити, що експерт, надаючи оцінку показам водія Опель про те, що водій ОСОБА_15 почав виїжджати на його смугу руху за 50-60 метрів на ділянку 0,1-0,6 метра останнім, не з`ясовувалося як був розташований автомобіль Мерседес відносно осьової лінії і чи міг він виконати маневрування вліво з врахуванням того, що Опель також скручував відстань в результаті чого сталося їх зіткнення на відстані 0,6 метра від осьової лінії (у схемі рисунок 2, 3, 4 поперечне розташування транспортних засобів не зазначено). Експертом ставиться під сумнів швидкість автомобіля Опеля, зі слів водія ОСОБА_15 більше 90-110 км/год, хоча швидкість останнього 120 км/год сприймається як безумовна. Крім того, експерти посилаються на те, що з показів водія ОСОБА_15 не вказано розташування обох транспортних засобів відносно меж проїзної частини, хоча це питання у них не виникало відносно показів водія Опель. Також на думку експертів покази водія Мерседес не містять повного комплексу вихідних даних, хоча за такої самої ситуації це не зазначалося відносно показів водія Опель. Тобто вказаний висновок експерта є однобічним та необ`єктивним.
Суд вважає доведеним, що викладене в обвинуваченні діяння мало місце і містить склад злочину. Встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_5 є склад злочину передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Разом з тим, в об`єктивну сторону складу злочину прокурором включено посилання на п. 12.9 ПДР, при цьому під час розгляду справи, доказів на підтвердження вказаних обставин надано не було, а тому, на думку суду із обвинувачення їх слід виключити.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Крім того, судом враховуються положення п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого, зокрема, що ним вчинено тяжкий необережний злочин, особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, його майновий стан та стан його здоров`я, його молодий вік, що на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства і вважає можливим призначити йому основне покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням його від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
На думку суду, обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобами виходячи із обставин вчинення злочину, відсутності обставини, які пом`якшують покарання.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 суд виходить із наступного.
Представник цивільного відповідача МТСБУ направив до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні цивільного позову в у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 не надано підтвердження витрат на лікування та не надано оригінали чеків на купівлю ліків. Та не проведено експертизу по оцінці транспортного засобу після ДТП, що унеможливлює здійснення виплати.
Захисник ОСОБА_5 ОСОБА_16 подав до суду відзив на цивільний позов, в якому просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у зв`язку із тим, що ОСОБА_5 не є належним відповідачем, оскільки він не винен у вчиненні ДТП.
Захисник ОСОБА_6 подав до суду клопотання просив відмовити у стягненні судових витрат на правничу допомогу за відсутності процесуальних підстав за КПК для стягнення таких витрат.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
В силу ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 4постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6«Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.).
Відповідно до п/п а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
В пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV).
У пунктах 24.1-24.3 статті 24 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно правова відповідальність водія автомобіля «Opel Astra» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 не застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак, саме на Моторне (транспортне) страхове бюро України покладається обов`язок відшкодувати шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.
Суд вважає посилання МТСБУ на те, що ОСОБА_4 мав надати оригінали чеків необґрунтованим, виходячи із вимог ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Окрім того, підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_4 про стягнення грошового відшкодування за стійку втрату працездатності внаслідок ДТП.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №280992, ОСОБА_4 встановлено ІІ групу інвалідності по причині ДТП.
Відповідно до п. 2 ч. 26.2 ст. 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку
На момент ДТП 18 листопада 2020 року мінімальна заробітна плата становила 5000 грн., тобто 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі будуть становити 90 000,00 грн.
Тому дане грошове відшкодування в сумі 90 000,00 грн. підлягає стягненню із МТСБУ, виходячи із вимог ст. 26 Закону.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Отже, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, потрібно враховувати положення статті 1192 ЦК.
Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Тобто, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон № 1961-IV), який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Вирішуючи позовні вимог потерпілого ОСОБА_17 в частині стягнення моральної шкоди із обвинуваченого, суд виходить із наступного.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.02.1995р. № 4, який зазначає, що «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних обвинуваченим моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації …».
Згідно із положеннями п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Встановлено, що в наслідок ДТП, що спричинено з вини обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_4 зазнав моральних страждань.
Так, в наслідок ДТП останній отримав тілесні ушкодження, проходив тривале лікування в медичному закладі, неможливості тривалий час самостійно пересуватись, загальної слабкості, швидкої втомлюваності, а також подальших незручностей через неможливості упродовж кількох місяців пересуватись без милиць, став інвалідом ІІ групи, в результаті чого втратив нормальні життєві зв`язки, тому йому необхідно докласти додаткових зусиль для організації свого життя.
Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди, судом також враховується, що після ДТП відповідач не вжив заходів до відшкодування завданої ним шкоди, тільки одного разу навідувався до позивача, надалі більше у нього не з`являвся та взагалі не цікавився його станом здоров`я, тобто не проявив співчуття за скоєне та не запропонував свою допомогу, якої б в деякій мірі було б достатньо. Також на думку суду, тривалий розгляд даної справи, поведінка обвинуваченого під час судового засідання також спряла неабияким моральним стражданням потерпілого, який в один момент рухаючись на власному автомобілі став випадковим учасником ДТП, після якого різко змінилося його повсякденне життя.
Враховуючи вищенаведене, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди, яку просить стягнути потерпілий із обвинуваченого є обґрунтованою та об`єктивною. При цьому визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить також із того, що обвинуваченим не надано будь яких доказів того, що він не спроможний відшкодувати потерпілому завдану ним же шкоду, причому обов`язок доведення таких обставин законодавством покладено саме на нього.
Що стосується питання відшкодування витрат, понесених потерпілим на правову допомогу, слід зазначити наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України належать витрати на правову допомогу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до правового висновку, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим ОСОБА_4 і адвокатом ОСОБА_18 було укладено договір про надання правової допомоги від 05.12.2020 року. До постановлення обвинувального вироку ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, в тому числі і про відшкодування процесуальних витрат у розмірі 34 000,00 грн., що складається із 1 години консультації, вартістю 2000 грн., 8 годин представництва інтересів у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, вартістю 16 000 грн., 3 години - підготовка цивільного позову, вартістю 6 000 грн та 5 годин представництва інтересів у кримінальному провадженні під час судового розгляду, вартістю 10 000 грн. Вказані послуги ОСОБА_4 було сплачено, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера від 09.04.2021 року.
Крім того, 09.07.2021 року між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_19 також було укладено договір про надання правничої допомоги, на виконання якого останнім було надано послуг, зокрема, ознайомлення з матеріалами справи, аналіз судової практики, узгодження правової позиції, надання консультації протягом 2 годин, копіювання документів та складання позовної заяви протягом 3 годи та участь у судових засідання протягом 12 годин, всього на суму 17 000 грн., що підтверджується квитанцією № 18/05/2022-1 та актом виконаних робіт. А тому потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив стягнути із обвинуваченого ОСОБА_5 їх вартість.
Виходячи із складності справи, її тривалості, обсягу наданих адвокатами послуг, суд вважає, що понесенні витрати потерпілого є співмірним та об`єктивними, крім витрат на представництво інтересів під час судового розгляду, оскільки адвокат ОСОБА_18 брав участь у судових засіданнях протягом 2 х годин, тому їх вартість становить 4000 грн., Отже, загальна сума витрат потерпілого на правову допомогу складає 45 000 гривень.
При цьому суд відхиляє посилання захисника ОСОБА_6 про безпідставність стягнення витрат на професійну правничу допомогу за відсутності процесуальних підстав за діючим кримінальним процесуальним законом, як безпідставні.
Крім того, заперечуючи щодо розміру витрат на правову допомогу, стороною захисту не надано жодного доказу їх не співмірності, хоча обов`язок такого доведення покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, з обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати у кримінальному провадженні.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому міру покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох річного іспитового строку не вчинить нового злочину та на підставі ст. 76 КК України зобов`язати його: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ автомобіль марки «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику ГУНП в Чернівецькій області по вул. Комунальників 4В в м. Чернівці, повернути ОСОБА_5 , скасувавши арешт, накладений ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2020 року.
Речовий доказ автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак НОМЕР_4 , що знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику ГУНП в Чернівецькій області по вул. Комунальників 4В в м. Чернівці, повернути ОСОБА_7 , скасувавши арешт, накладений ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2020 року.
Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в розмірі 12 258 (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім) гривень 75 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_4 витрати пов`язані із лікуванням внаслідок ДТП 54 474 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста сімдесят чотири) гривні 38 копійок, шкоду пов`язану з фізичним знищенням транспортного засобу в розмірі 75 055 (сімдесят п`ять тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 52 копійки, шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду завдану в наслідок ДТП в розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 45 000 (сорок п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суд через Глибоцький районний суд Чернівецької області на протязі 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.
Суддя: