Провадження № 1-кп/362/149/22
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2022 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

захисників адвокатів ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_18 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_19 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові Обухівського району Київської області кримінальне провадження № 420 181 000 000 000 15 від 09.01.2018 року відносно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Охіньки Прилуцького району Чернігівської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працюючого спеціалістом в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дніпро-торг», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, буд. 94, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового слідства ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення у:

- складанні завідомо неправдивого показання свідка для надання та наданні органу, що здійснює досудове розслідування, суду, поєднаному зі штучним створенням доказів обвинувачення;

- внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей;

- незаконному проведенні службовою особою обшуку житла особи.

Зокрема, згідно із обвинувальним актом, 19.10.2016 року ОСОБА_13 призначено на посаду начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві.

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VІІІ від 02.07.2015 поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності; та ін.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-ХІІ від 23.12.1993, правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Отже, ОСОБА_13 , перебуваючи на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, є працівником правоохоронного органу, а перелік наданих повноважень та службових обов`язків ОСОБА_13 підтверджує те, що останній наділений повноваженнями щодо здійснення функцій представників влади, тобто є службовою особою.

Надалі, у невстановлені досудовим слідством час, місці та обставинах, у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, спрямований на складання завідомо неправдивих показань свідка для надання органу, що здійснює досудове розслідування, та суду, поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення.

З цією метою ОСОБА_13 , перебуваючи на посаді начальника СВКП Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві, будучи працівником правоохоронного органу, при невстановлених досудовим слідством обставинах, склав протоколи допиту як свідків ОСОБА_20 від 18.12.2017 та ОСОБА_21 від 19.12.2017, в яких виклав неправдиві показання останніх щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та обставин отримання ОСОБА_20 та ОСОБА_21 зазначеної інформації.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на складання завідомо неправдивого показання свідка для надання та подальшого надання органу, що здійснює досудове розслідування, та суду, поєднаному зі штучним створенням доказів обвинувачення, ОСОБА_13 , 19.12.2017, приблизно о 09 год. 00 хв., зателефонував на мобільний номер телефону ОСОБА_21 та повідомив останньому про необхідність прибуття його та ОСОБА_20 того ж дня о 14 год. 00 хв. до приміщення Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, на що останні погодились.

19.12.2017 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_21 і ОСОБА_20 прибули до приміщення Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, де ОСОБА_13 , продовжуючи свої злочинні дії надав останнім для підпису протокол допиту ОСОБА_20 від 18.12.2017 та протокол допиту ОСОБА_21 із заповненими ОСОБА_13 завідомо неправдивими показаннями щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та обставин отримання ОСОБА_20 та ОСОБА_21 зазначеної інформації, які останні були вимушені підписати.

У подальшому, ОСОБА_13 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на складання завідомо неправдивого показання свідка для надання та подальшого надання органу, що здійснює досудове розслідування, та суду, поєднаному зі штучним створенням доказів обвинувачення, а саме доказів причетності ОСОБА_16 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, при невстановлених досудовим слідством обставинах передав органу, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008427 від 11.09.2017, а саме до СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві.

Після цього, складені ОСОБА_13 завідомо неправдиві показання як свідків ОСОБА_20 від 18.12.2017 та ОСОБА_21 від 19.12.2017, а також ініціативний рапорт щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, стали підставою для звернення до суду з клопотанням про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_16 , до якого також було долучено у якості доказів сторони обвинувачення копії вказаних документів, а саме завідомо неправдивих показань як свідків ОСОБА_20 від 18.12.2017 та ОСОБА_21 від 19.12.2017.

Також, у невстановлені досудовим слідством час, місці та обставинах, у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, спрямований на внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

З цією метою, ОСОБА_13 , перебуваючи на посаді начальника СВКП Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, при невстановлених досудовим слідством обставинах, склав протоколи допиту як свідків, ОСОБА_20 від 18.12.2017 та ОСОБА_21 від 19.12.2017 в яких виклав неправдиві показання останніх щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та обставин отримання ОСОБА_20 та ОСОБА_21 зазначеної інформації, до яких також вніс завідомо неправдиві відомості: до протоколу допиту ОСОБА_20 щодо дати та часу допиту ОСОБА_20 , дати народження, мобільного телефону та місця проживання останньої, а також до протоколу допиту ОСОБА_21 щодо часу допиту, адреси проживання та номеру мобільного телефону останнього.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_13 , 19.12.2017 приблизно о 09 год. 00 хв., зателефонував на мобільний номер телефону ОСОБА_21 та повідомив останньому про необхідність прибуття його та ОСОБА_20 того ж дня о 14 год. 00 хв. до приміщення Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, на що останні погодились.

19.12.2017 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_21 і ОСОБА_20 прибули до приміщення Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, де ОСОБА_13 , продовжуючи свої злочинні дії надав останнім для підпису протокол допиту ОСОБА_20 від 18.12.2017 та протокол допиту ОСОБА_21 із заповненими ОСОБА_13 завідомо неправдивими показаннями щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та обставин отримання ОСОБА_20 та ОСОБА_21 зазначеної інформації, до яких ОСОБА_13 також було внесено завідомо неправдиві відомості: до протоколу допиту ОСОБА_20 щодо дати та часу допиту ОСОБА_20 , дати народження, мобільного телефону та місця проживання останньої, а також до протоколу допиту ОСОБА_21 щодо часу допиту, адреси проживання та номеру мобільного телефону останнього, які ОСОБА_20 та ОСОБА_21 підписали.

Крім того, у невстановлені досудовим слідством час, місці та обставинах, у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне проведення обшуку житла ОСОБА_16 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_22 ..

З цією метою, ОСОБА_13 , перебуваючи на посаді начальника СВКП Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, при невстановлених досудовим слідством обставинах, склав протоколи допиту як свідків ОСОБА_20 від 18.12.2017 та ОСОБА_21 від 19.12.2017, в яких виклав неправдиві показання останніх щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та обставин отримання ОСОБА_20 та ОСОБА_21 зазначеної інформації, до яких також вніс завідомо неправдиві відомості: до протоколу допиту ОСОБА_20 щодо дати та часу допиту ОСОБА_20 , дати народження, мобільного телефону та місця проживання останньої, а також до протоколу допиту ОСОБА_21 щодо часу допиту, адреси проживання та номеру мобільного телефону останнього.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_13 , 19.12.2017 приблизно о 09 год. 00 хв., зателефонував на мобільний номер телефону ОСОБА_21 та повідомив останньому про необхідність прибуття його та ОСОБА_20 того ж дня о 14 год. 00 хв. до приміщення Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, на що останні погодились.

19.12.2017 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_21 та ОСОБА_20 прибули до приміщення Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, де ОСОБА_13 , продовжуючи свої злочинні дії надав останнім для підпису протокол допиту ОСОБА_20 від 18.12.2017 та протокол допиту ОСОБА_21 із заповненими ОСОБА_13 завідомо неправдивими показаннями щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та обставин отримання ОСОБА_20 та ОСОБА_21 зазначеної інформації, до яких ОСОБА_13 також було внесено завідомо неправдиві відомості: до протоколу допиту ОСОБА_20 щодо дати та часу допиту ОСОБА_20 , дати народження, мобільного телефону та місця проживання останньої, а також до протоколу допиту ОСОБА_21 щодо часу допиту, адреси проживання та номеру мобільного телефону останнього, які ОСОБА_20 та ОСОБА_21 підписали.

У подальшому, ОСОБА_13 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне проведення обшуку житла ОСОБА_16 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_22 завідомо неправдиві показання ОСОБА_20 та ОСОБА_21 щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також ініціативний рапорт про необхідність проведення обшуку житла ОСОБА_16 при невстановлених досудовим слідством обставинах передав органу, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008427 від 11.09.2017, а саме до СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві.

Після цього, складені ОСОБА_13 завідомо неправдиві показання як свідків ОСОБА_20 від 18.12.2017 та ОСОБА_21 від 19.12.2017, а також ініціативний рапорт щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, стали підставою для звернення до суду з клопотанням про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_16 , до якого також було долучено у якості доказів сторони обвинувачення копії вказаних документів, а саме завідомо неправдивих показань як свідків ОСОБА_20 від 18.12.2017 та ОСОБА_21 від 19.12.2017.

27.12.2017 року за результатами розгляду вищевказаного клопотання органу досудового розслідування, у тому числі ініціативного рапорту ОСОБА_13 та складених останнім завідомо неправдивих показань як свідків ОСОБА_20 від 18.12.2017 та ОСОБА_21 від 19.12.2017, слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва надано дозвіл проведення обшуку житла ОСОБА_16 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_22 ..

У подальшому, 29.12.2017 року, в період з 07 год. 40 хв. по 10 год. 12 хв., ОСОБА_13 , будучи службовою особою, достовірно знаючи, що дозвіл на обшук житла ОСОБА_16 надано на підставі штучно створених доказів сторони обвинувачення, зокрема складених останнім завідомо неправдивих показань як свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , ініціативного рапорту, а також знаючи, що будь-які речі та предмети, пов`язані із незаконним поводженням зі зброєю за вказаною адресою відсутні, незаконно провів обшук за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_22 ..

Дії ОСОБА_13 відповідно до обвинувального акту кваліфіковані за:

- ч. 2 ст. 162 КК України, як незаконне проведення обшуку житла особи вчинення службовою особою;

- ч. 1 ст. 366 КК України, як службове підроблення, тобто внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей;

- ч. 2 ст. 384 КК України, як складання завідомо неправдивого показання свідка для надання та надання органу, що здійснює досудове розслідування, суду, поєднаному зі штучним створенням доказів обвинувачення (т.с. 4, а.с. 149 170).

Проте, обставини викладені в обвинувальному акті, щодо вчинення ОСОБА_13 вказаних кримінальних правопорушень не в повному обсязі знайшли своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду даного кримінального провадження.

Так обвинувачений ОСОБА_13 допитаний в судовому засіданні, свою винність за пред`явленим йому обвинуваченням не визнавав та показав суду, що в органах внутрішніх справ він перебував з 2004 року, в Голосіївському управлінні поліції 2008 року і у 2016 році його було призначено на посаду начальника сектору розкриття майнових злочинів; в його посадові обов`язки входило керівництво його підлеглими та безпосередньо розкриття злочинів в такому напрямку як крадіжки з квартир, автомобілів і т.д..

За рішенням керівництва періодично проводилися місячники, коли крім своїх безпосередніх обов`язків він працював над певним видом злочину. В грудні 2017 року було таке відпрацювання, коли працівники карного розшуку отримали вказівку від керівництва надавати більшої уваги злочинам пов`язаних з незаконним обігом зброї. В грудні 2017 року від одного з інформаторів було отримано інформацію щодо незаконного обігу зброї та боєприпасів і він доповів цю інформацію своєму керівнику ОСОБА_23 ; в подальшому на відділ було направлено доручення про допит в рамках кримінального провадження.

Стосовно осіб ОСОБА_24 і Дронг, то він їх знав і до цього, тому що раніше неодноразово затримував ОСОБА_24 за крадіжки з підсобних приміщень. У цих осіб постійно змінювалися телефони та адреси проживання. Він їх викликав до Голосіївського управління, але допитував лише ОСОБА_25 . Він звіряв дані ОСОБА_25 з інформаційною базою МВС, стосовно місця проживання вона за адресою місця реєстрації вона не проживала вже більше 10 років. Вони проживали в орендованих квартирах або в гаражних приміщеннях і він вніс в протокол адресу яку сказала ОСОБА_25 . Перед початком допиту ОСОБА_25 була повідомлена про завідомо неправдиві показання, поставила свій підпис, далі було записано з її слів і надано Дронг на ознайомлення, далі вона його перечитала і підписала, ним було передано до районного управління.

Ввечері перед обшуком ОСОБА_26 йому повідомив, що зранку будуть проводитися слідчі дії і необхідне буде супроводження. 29 грудня 2017 року від своїх колег він дізнався, що буде обшук, а де саме і в кого не відомо було. По дорозі він побачив, що вони заїжджають в с. Іванковичі, хто саме проживає в цьому будинку він не знав. Також були задіяні підрозділи спецпризначення, вони першими потрапили на територію подвір`я, а потім відкрили хвіртку, далі зайшов на територію слідчий, а потім оперативники. До будинку також першими зайшли спецпризначенці, двері відкрила жінка, потім через деякий час спецпризначенці вивели особу, яку він бачив вперше, це був потерпілий, вивели в кайданках. Далі ОСОБА_27 сказав йому і працівникам карного обшуку, що дану особу потрібно доставити до районного управління, оскільки він знаходиться в розшуку. Виконуючи вказівку свого керівника, він разом із співробітниками супроводжував цього чоловіка до районного управління. В телефонному режимі ОСОБА_26 сказав, щоб потерпілий посидів в кабінеті і його потім забере співробітник ОСОБА_28 . Далі вже йому не відомо як відбувалися події. Далі його викликали і повідомили, що його звільняють, всіх інших учасників обшуку просто було понижено в посаді. Коли він забирав ОСОБА_29 , то обшук ще не почався, встановити по якій причині його звільнили йому не вдалося.

Також, на запитання учасників процесу, обвинувачений повідомив, що він телефонував свідкам і просто просив підійти до відділку; допит ОСОБА_25 проводився в його службовому кабінеті; він зайшов на подвір`я, а потім всі співробітники зайшли в коридор слідом за слідчим там же і отримав вказівку від ОСОБА_26 про супроводження ОСОБА_29 до відділку; на підставі вказівки було доручення і вказівка керівника; він по будинку не переміщувався, першим скрізь проходив слідчий, а потім всі інші; керував слідчими діями слідчий, давав вказівки нашому керівнику, а керівник їм; в будинок сказав заходити ОСОБА_26 , він був їх керівником; він на допит викликав ОСОБА_25 і ОСОБА_24 , він повідомив тільки ОСОБА_24 і сказав прийти їм вдвох, вони між собою знайомі; було письмове доручення слідчого на допит осіб, там було вказано допитати ОСОБА_25 і ОСОБА_24 ; ОСОБА_26 розписав на нього; був вільний співробітник, він допитав ОСОБА_24 ; коли вони підійшли, то йому повідомили, що до нього прийшли такі особи; ініціативний рапорт це внутрішній документ, який він склав після проведення допиту, він передав той рапорт разом із протоколом допиту ОСОБА_25 ; він почув про те, що знайшлись боєприпаси вже коли почалась службова перевірка; в будинку він був в коридорі, більше ні в яких приміщеннях він не був; коли він побачився з потерпілими в Печерському суді, то в них було здивування на обличчях.

Потерпіла ОСОБА_17 , допитана в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_13 раніше не знала.

29.12.2017 року вона прокинулася від пострілів, потім вона побачила, що через їх паркан перелазять люди в формі, стріляють по нашій собаці, було дуже шумно, було багато людей, спочатку вона крикнула чоловіка, але він її не почув; вона подумала, що це служба охорони, мабуть спрацювала сигналізація; тому коли вона спустилася на перший поверх, вона побачила як ці люди йшли з предметами з якими мабуть вибивали їм двері; вона їм показала у вікно, що зараз відкрию двері; вона відкрила і її відштовхнули і розбіглися люди по всьому їх будинку, їх було багато, десь 27 чоловік, вони були у масках, зі зброєю, котру вони застосували на їх собаці; потім вони вручили їй постанову про обшук, але вона не встигла з нею ознайомитися, тому вона побігла на 2-й поверх, де спали її маленькі діти, щоб вони не злякалися; потім коли вона спускалася з 2-го поверху, вона побачила обвинуваченого, який стояв в зоні їдальні біля шафи та робив там якісь рухи з кишені у кишеню; на той момент вона не надала цьому значення, але вона це все добре запам`ятала; потім, коли вона спустилася вона увімкнула світло і далі привели її чоловіка, який був на 1-му поверсі; будинок знаходиться у її власності, але в неї ніхто не питав ніяких документів, тільки паспорт її чоловіка і вона пам`ятає як чоловік показував паспорт поліцейським, потім ми разом ознайомилися з постановою на обшук; ми подзвонили нашому адвокату, який сказав, що приїде через півгодини, годину, але поліцейські не захотіли чекати і почали обшук через 20 хвилин; моєму чоловіку повідомили, що він знаходиться в міжнародному розшуку і чоловік сказав, що він громадянин України і показав паспорт, йому одягнули кайданки і повели з дому; він був у футболці, домашніх капцях; вона встигла одягнути йому куртку з капюшоном на голову, перевзувши його, бо був грудень і йшов дощ; його із заламаними руками з паспортом в руках вивели з дому, вона вибігла за ними і питала, куди його ведуть, а їй відповіді не надали; чоловіка посадили в машину з євро номерами та відвезли в невідомому напрямку і поліцейські жартували «та потом узнаеш» (дослівно мовою ворога, примітка суду) і здійснювали моральний тиск; вона залишилася одна з її малими дітьми; в той момент, коли вона вибігла до чоловіка, її син знаходився у холі їх дому і навколо нього було кулька десятків незнайомих людей, після цього він отримав моральну травму; потім, коли продовжили обшук за її присутності, біля шафи в їдальні їх дому де вона бачила обвинуваченого з цієї вази вилучили патрони; вона відразу сказала, що не знає, що це; ці патрони травматичні, з огляду на це їх родині було завдано моральної шкоди; у будинку було темно, коли усе це почалося, коли вона побігла до дітей, але коли вона відійшла від шоку, вона спускалася до їдальні по сходах і увімкнула світло, зона їх їдальні трішки далі і всі люди були біля неї, а обвинувачений стояв там і робив рухи руками незрозумілі біля вази з цукерками; потім у цій вазі знайшли патрони.

На запитання учасників процесу потерпіла повідомила наступне: всі були одягнені в куртки з капюшонами, також куртка була з кишенями, були в джинсах, ніхто не роззувався, у 2-х були сумочки через плече; в той момент, вона не робила нікому зауважень, бо вона була у шоку, але вона запам`ятала обвинуваченого, бо він стояв в зоні їдальні, він виводив її чоловіка, на той момент вона не знала, що то Печений, я запам`ятала по зовнішності; потім, вона дізналася, ще це був Печений; її з чоловіком ознайомили з постановою про обшук, яку видала суддя Шевченко; в ній було зазначено, що це постанова, їх адреса і її чоловік; протокол про обшук складали, була зйомка, вони подавали зауваження, які саме не пам`ятає, вона чекала адвоката, щоб він роз`яснив їй це все; людей було багато, поняті були нетверезі; її діти (3 і 5 років) знаходилися в домі, чоловіка заламували, люди ходили по всьому домі, вона не могла бути водночас усюди, вони обшукували без її відома, хто був на першому, хто на останньому; окрім патронів нічого не вилучали; вони приїхали на обшук без рукавичок; витягали патрони руками; вона повідомила, що не знає, що це і вони сказали, що це бойові патрони і через це вони сюди і прийшли; патрони діставав не Печений, на той момент обвинувачений з її чоловіком кудись поїхали на машині на євро номерах; на території домоволодіння ніякої зброї не було; коли приїхав їх адвокат, то почав роз`яснювати всім, що це не бойові патрони; вони були маленькі, різнокольорові та різної форми; постанова була Голосіївського районного суду м. Києва; їх будинок має систему відеоспостереження; їх син отримав моральну шкоду через те, що бачив як його батька виводять в кайданках, було багато людей в масках зі зброєю і потім коли батька не було троє суток вдома, син почав погано спати, боявся залишатися сам вдома; вони звернулися до психолога та невролога і наразі нічого не змінилося; після цих подій ми бачилися з Печеним тільки в судовому засіданні; вона вважає, що всі ці люди прийшли на обшук, щоб отримати винагороду, вимагати гроші; особисто до неї ніяких прохань від ОСОБА_30 не надходило; Печений не був в масці, 10 людей було в масках; через паркан перелізло декілька чоловік в масках, бронежилетах та зі зброєю і потім відкрили хвіртку, Печений зайшов до двору; Печений не керував діями всіх інших; Печений не складав протокол; Печений та ОСОБА_26 були на кухні вдвох, це вона бачила по відео; вона не могла бути одночасно на двох поверхах; вона бачила, що Печений щось клав до вази, що саме вона не бачила; власник даного будинку вона, обвинувачення їй пред`явлені не були; Печений з нею не розмовляв, окрім того, що сфальсифікував документи, щоб потрапити до їх будинку; вона не знає, чи був Печений слідчим на той момент; особисто вона не бачила, що Печений щось підробляв.

Потерпілий ОСОБА_16 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_13 раніше не знав.

За пів року до того, як в їх домі був обшук, приблизно у середині серпня 2017 року, йому зателефонував невідомий і представився оперуповноваженим ОСОБА_31 і запросив його на бесіду до офісу МВС на Богомольця 10. Про причину бесіди, оперуповноважений не повідомив. Через пару днів йому зателефонував його знайомий ОСОБА_32 і розповів, що йому стало відомо, що громадян Білорусії затримують і заарештовують. ОСОБА_33 знав його історію, знав, що він по національності білорус, він переслідується правоохоронними органами Республіки Білорусь. Він на цю зустріч пішов не сам, він звернувся до адвоката Волошина. Ця зустріч проходила в МВС, ОСОБА_34 вийшов до нас, але він не потрапив на територію цього закладу, він опитував його в приймальні там, де канцелярія. Відразу стало зрозуміло, що це якесь замовлення. Після цієї зустрічі, його знайомий ОСОБА_33 запропонував вирішити питання за гроші і що треба це питання вирішувати. Він йому відмовив, але минуло пів року і в їх дім 29 грудня 2017 року о 07 годині ранку увірвалися співробітники ОСОБА_35 районного відділку і провели там обшук. Коли вони йшли в дім і пропонували ознайомитися з постановою на обшук, їх цікавили тільки його документи, а те, що його дружина є власником цього будинку і обшук повинен проходити у її присутності, це нікого не цікавило. Ознайомившись з постановою, почався обшук. На початку він надав свої документи, саме ОСОБА_26 сильно цікавився його документами. Після цього ОСОБА_26 надав наказ на те, щоб його затримали. На нього одягли кайданки і вивели з дому до хвіртки, де стояла машина на польських номерах, це відбувалося на очах їх сина. Біля цього авто знаходився обвинувачений Печений. Його супроводжували працівники поліції і ОСОБА_26 . Біля авто у ОСОБА_26 і ОСОБА_30 відбулася якась розмова і його посадили в авто, потім вони поїхали в невідомому напрямку. Приблизно о 08:30 годині, вони приїхали до Голосіївського відділку поліції, де його відвели на 5 поверх і потім він знаходився деякий час в кабінеті, з нього зняли кайданки і працівник поліції почав цікавитися його паспортом і як він його отримав. Потім він дві години знаходився в кабінеті ОСОБА_30 . У нього вилучили телефон і документи, Печений поклав перед ним телефон і сказав, що зараз мені зателефонують з приводу його питання, але ніхто так і не зателефонував. Потім через дві години його перевели в якийсь кабінет в якому він знаходився до 17 години вечора. Вони знали, що у нього є адвокат, але до 17 години він не спілкувався з адвокатом. Після його звели з 5 поверху і він побачив свого адвоката і на нього почали складати протокол затримання. Після того як склали протокол, його відвезли в ОСОБА_36 , там він знаходився 60 годин, потім його повинні були випустити, але його забрали співробітники ОСОБА_35 відділку поліції і привезли знову до відділку, там на нього почали знову складати протокол затримання як на громадянина Білорусії. Протокол склали приблизно 0 24 голині ночі, коли починався Новий Рік і нього відвезли до ОСОБА_37 він пробув добу і о 5 годині вечора йому повідомили, що оголошується судове засідання в Голосіївському суді 1 січня. Його відвезли до суду і суд його відпустив. Після повернення додому, він побачив відео з камер, він побачив як одним із перших до його будинку заходив Печений, він бачив як Печений проходив по дому і як зупинився в їдальні, де стояла вазочка, куди і підкинув патрон, він бачив як обвинувачений спілкувався з ОСОБА_26 .

Також, на запитання учасників процесу, потерпілий повідомив наступне.

Він на власні очі не бачив як Печений підкидав патрони, а лише з камер спостереження; після обшуку він з Печеним спілкувався у нього в кабінеті, Печений сказав, що зараз на його телефон будуть дзвонити і ми будемо домовлятися. З боку працівників поліції від капітана ОСОБА_26 надходила вимога 31 грудня, коли його привезли з ОСОБА_36 , яка була написана в нього в телефоні сума 50 000 доларів. Це не було сказано прямо, це було натяком зроблено. Люди ОСОБА_21 і ОСОБА_20 йому не знайомі, їх фото він бачив в матеріалах справи. Його затримали в душі. Печений його не затримував, а люди спеціального підрозділу. Печений вказівки не давав. Процесом керував ОСОБА_26 . Слідчим був ОСОБА_38 . Він не приймав участі у впізнанні особи. Рішення всі приймав ОСОБА_26 . Його до райвідділку супроводжував Печений. Обвинувачений, коли його супроводжували, ніяких дій щодо нього не вчиняв. Печений сказав у відділку, що знайшли у них вдома гранату і автомат. Окремо Печений завдав шкоду його сину. За наслідком усіх цих подій у нього склалося враження, що це все зроблено штучно, навмисно. Коли Печений повідомив, що у нього знайшли гранату і автомат, то він вирішив що це не жарт і суть операції це вимагання грошей. Печений поклав перед ним телефон і сказав, що йому зараз будуть телефонувати. Він у ОСОБА_30 нічого не уточнював, хто і чому буде телефонувати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав суду, що ОСОБА_39 відомий йому, людина яка вела в нього кримінальні провадження. Осіб ОСОБА_40 та ОСОБА_41 свідок не пам`ятає. Він проживав з ОСОБА_42 станом на грудень 2017 року за адресою: АДРЕСА_4 . На той момент він мав телефон, але номер мобільного не пам`ятає, бо він змінився. Останній раз бачив ОСОБА_30 , коли його привозили із ОСОБА_43 для підпису по його кримінальному провадженню. Він не пам`ятає чи допитував Печений його як свідка, він просив, щоб швидше ставити підписи і нікому не робити нервів. Його Печений допитував, він взагалі нічого не читав, але документи і чистий бланк не давав підписувати, ОСОБА_13 завжди пояснював, що він підписує. Він не знає, чи опитували ОСОБА_25 , можливо її могли допитувати в якості свідка по його справах. Він прибував до ОСОБА_35 відділку по виклику, коли засвітився десь на камерах, щоб він розписався і возили його в суд. Місце проживання ОСОБА_29 йому не відомо. Він не повідомляв про перебування в житлі ОСОБА_29 вогнепальної зброї. В протоколі допиту від 19.12.2017 року підпис його. Він не надав такі показання, які зазначені в протоколі. З приводу цих показань його не допитували, він вперше бачить. До його, коли приїхала служба безпеки і сказала, що затримали ОСОБА_30 , що той вів стосовно нього якісь справи, він думав, що це буде стосуватися його справ. Він повідомляв, що його допитував Печений, а з приводу чого він не пам`ятає і підписує не дивлячись. Те що, зазначено в протоколі 12.01.2018 року не може дати впевненої відповіді. Єдиний протокол який він підписував з Печеним, коли він попався на камеру і його з дружиною возили до суду, а так він не був понятим. Він приймає наркотики постійно і в грудні 2017 року і зараз також. Дронг йому була цивільна дружина, у нього немає документів, які посвідчують особу і в 2017 році також не було. Працівники поліції встановили його особу через АДРЕСА_5 зазначена в Армор. Адреса проживання ОСОБА_25 , а саме: АДРЕСА_4 також зазначена в Армор. В протоколі не написано, що допитував Печений. Станом на 2017 рік може сказати, що Печений це людина, яка відносилась до нього з розумінням, що він проживає на вулиці і що йому доводиться красти, бо немає документів, роботи і грошей.

На запитання учасників процесу свідок повідомив, що конкретно сказати, що Печений йому щось підсунув підписати, він не може так сказати, тому що багато чого підписував. Допитували його по багатьох справах. З Печеним про зброю мови не було. Було багато разів, коли Печений вів справу, а опитував хтось інший. Він взагалі не п`є і не пив у 2017 році. Товаришів із ОСОБА_44 або Васильківського району не було. Дронг покінчила життя самогубством в кінці 2020 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_45 показав суду, що ОСОБА_39 його колишній колега. Відносин із ним він не має. Особа ОСОБА_16 йому відома, він йому ніким не доводиться.

В грудні 2017 року було проведено обшук у Васильківському районі за місцем мешкання ОСОБА_16 і його дружини, після проведення обшуку ОСОБА_16 був доставлений до Голосіївського управління поліції, потім він також поїхав туди.

Участь в обшуку він приймав, як і Печений, підрозділ спецпризначення, ОСОБА_28 , колеги з управління, слідчий ОСОБА_38 . Вони приїхали за адресою до будинку, слідчий зачитав підстави проведення обшуку і вони пішли до будинку проводити обшук (зовнішній огляд кімнати). Учасники обшуку по будинку пересувалися організовано, в будинку вони перебували з 7 8.

Дронг і ОСОБА_24 він не пам`ятає таких осіб. Він був т.в.о. начальника і Печений був його підлеглим. Печений був начальником відділу майнового сектору. Печений не мав право самостійно проводити якісь слідчі дії. Обшук не був ініціативою ОСОБА_30 . Слідчими діями керував слідчий, а не Печений.

Робились запити на ДМС до обшуку. Інформацію про ОСОБА_29 дізнався до обшуку, можливо був запит від ОСОБА_46 . Якщо особа перебуває в міжнародному розшуку, то суд приймає рішення про її арешт. Рішення про затримання приймає особа, яка складає протокол затримання. Міжнародна співпраця по екстрадиції проводиться через прокуратуру, вони узгоджують про екстрадицію особи. ОСОБА_38 був йому не підзвітний, він з іншого відділу. Керівником слідчої дії був ОСОБА_38 . До проведення обшуку він не знав, що в будинку перебуває ОСОБА_16 .. Він не пам`ятає щоб ОСОБА_16 надавав документи. Він не приймав рішення щодо того, щоб одягнути кайданки на ОСОБА_16 .. Він приймав рішення щодо направлення ОСОБА_16 в ізолятор тимчасового тримання, прокурора повідомляли.

Мета обшуку була виявлення боєприпасів. Частина співробітників була в будинку, частина на вулиці. Була одна відеокамера, він знімав тільки там, де проводився обшук. Він був біля ОСОБА_30 , або в іншій кімнаті. Слідчий залучив його до обшуку, ОСОБА_30 також залучив слідчий.

Печений не складав протокол затримання, рішення про затримання також не приймав. ОСОБА_38 Печеному не підзвітний. Печений знаходився у будинку весь час. Він не бачив, що Печений щось конкретно робив чи відкривав.

Ми робили запити в ДМС, щоб дізнатися чи видався ОСОБА_16 паспорт чи ні, у зв`язку з тим, що він був в розшуку. За результатами обшуку знайшли патрони на кухні, знайшов хтось із співробітників десь у середині обшуку на столі.

Свідок ОСОБА_47 , який був допитані в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_39 його колишній колега і відносин ніяких вони не мають; ОСОБА_16 і ОСОБА_17 йому ніким не доводяться.

Свідок показав суду, що перед закінченням роботи ввечері він дізнався від керівництва, що будуть проводитися слідчі дії, тобто обшуки і йому сказали прибути на певну годину, але де і у кого буде відбуватися цей обшук не повідомили. Прибув зранку, сів в автомобіль з іншими колегами і поїхали в Васильківський район, під`їхали і далі керував слідчий ОСОБА_38 , він був як допоміжна сила, рішень ніяких не приймав.

Він почув від свого начальника сектору ОСОБА_26 про обшук. Печений не давав ніяких вказівок. Протокол складав слідчий. Він не бачив і не чув, щоб Печений давав якісь вказівки слідчому.

Дронг і ОСОБА_24 йому не відомі.

Йому ОСОБА_27 сказав, щоб він допоміг в обшуку, таким чином залучивши його до обшуку. Він не бачив як одягалися кайданки на ОСОБА_16 і за чиєю вказівкою це було. ОСОБА_29 пред`являв паспорт громадянина України. Експерт знімав обшук на відеокамеру за участю власника будинку, понятих, він розглядав речі, де могли бути боєприпаси або зброя. Він не пам`ятає чи було доручення слідчого, але впевнений що воно повинно було бути. Першими до будинку підійшли працівники спецпідрозділу, потім вийшов ОСОБА_48 , підійшла його дружина і почали ознайомлюватися з підставами проведення обшуку. Слідчий переконавшись, що власники ознайомилися з ухвалою почав керувати як поетапно проводити цей обшук. Спочатку одну кімнату дивилися, потім іншу, він не бачив чи Печений постійно був поруч. Учасники обшуку організовано пересувалися, його увага була на огляді речей. Він постійно наголошував дружині ОСОБА_29 , щоб вона була постійно біля нього коли проводився обшук, але вона постійно відлучалася і він знову її кликав, щоб вона дивилася, що він робить.

Під час обшуку були виявлені набої, на момент виявлення він був за спиною власниці. Це було в їдальні, поруч стояла шафа. Власниця домоволодіння була постійно в будинку. Він потім дізнався, що ОСОБА_49 було затримано, а потім дізнався, що він в розшуку.

Печений приймав участь як оперативний співробітник, який супроводжував кримінальне провадження. Печений не керував і не направляв нікого під час обшуку та не проводив обшук. Біля нього були ОСОБА_50 , ОСОБА_51 і т.д., вони змінювалися, тому що будинок великий. Патрони знаходилися в якійсь посудині. Там було біля десяти набоїв.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_52 показав суду, що він працював разом із Печеним, а особи ОСОБА_16 і ОСОБА_17 відомі йому оскільки проводили у них обшук в 2017 році. Він був старший слідчий в цій справі, ухвалу на проведення обшуку йому віддав його начальник. Хто готував клопотання на отримання обшуку йому не відомо. Як слідчий в суд він не ходив, він перебував на лікарняному. Йому віддав ці матеріали ОСОБА_53 начальник відділення. В Іванковичах Васильківського району був обшук, були співробітники ОСОБА_35 відділку, він слідчий, спецпризначенці. Знайшли там патрони. Фактично обшук проводив він разом із працівниками. Всіх хто там був, всіх записували в протокол, крім спец. призначення. Печений був на обшуку, Печений не міг давати вказівки, керувати обшуком також не міг. ОСОБА_17 до його не зверталася зі скаргами на дії ОСОБА_30 . Печений не одягав наручники, фізичної сили до потерпілих і їх майна не застосовував. Доручення було обов`язкове. Одягали кайданки спец. призначенці.

Оцінюючи показання обвинуваченого, потерпілих та свідків ОСОБА_54 , ОСОБА_55 і ОСОБА_56 по справі, суд приходить до висновку, що вони не дають суду підстав стверджувати про винність обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.

Твердження щодо вчинення незаконного проведення обшуку житла особи ОСОБА_13 у обвинувальному акті не містять жодних відомостей, підкріплених відповідними доказами, які є такими, що безумовно доводять винність останнього у вчиненні даного злочину.

Факт проведення обшуку житла потерпілих є беззаперечним і таким, що мав місце, однак причетність до незаконного обшуку житла ОСОБА_13 перевірена судом під час розгляду справи та спростована як наданими прокурором письмовими доказами так і показаннями свідків ОСОБА_54 , ОСОБА_55 і ОСОБА_56 у їх сукупності про те, що ОСОБА_13 не проводив обшук житла потерпілих.

Крім того, у протоколі обшуку від 29.12.2017 року не міститься відомостей про проведення вказаного обшуку ОСОБА_13 або його участь у даному обшуку; також, у вказаному протоколі відсутній підпис ОСОБА_13 як особи, яка приймала участь в даному обшуку (т.с. 3, а.с. 108 111).

Прокурором, в обґрунтування обставин викладених в обвинувальному акті, не надано суду жодних фактичних доказів вчинення незаконного проведення обшуку житла особи саме обвинуваченим.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (м. Рим, 04 листопада 1950 року), яка ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, хто звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинним доти, поки його провина не буде доведена відповідно до закону.

Норми частин другої і третьої статті 62 Конституції України передбачають, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, якщо вичерпані всі можливості їх усунути, відповідно до конституційного принципу презумпції невинуватості повинні тлумачитися і враховуватися на користь обвинуваченого.

Згідно із ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, із змісту протоколу обшуку від 29.12.2017 року та показань свідків ОСОБА_54 , ОСОБА_55 і ОСОБА_56 судом встановлено, ОСОБА_13 не проводив обшук житла потерпілих.

Суду не надано доказів тієї обставини, що ОСОБА_13 проводив обшук житла потерпілих.

Як наслідок, в судовому засіданні доводи обвинувачення спростовано, а інших, будь-яких доказів наявності вини обвинуваченого суду не представлено, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що обвинуваченням не доведено факт вчинення ОСОБА_13 незаконного обшуку житла, а тому, його слід виправдати за вказаною статтею обвинувачення.

Стосовно обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 366 і ч. 2 ст. 384 КК України, суд приходить до наступних висновків.

За змістом протоколу допиту свідка ОСОБА_21 від 19.12.2017 року не міститься відомостей про проведення вказаного допиту ОСОБА_13 (т.с. 4, а.с. 61 в пакеті документів).

Оцінюючи надані свідком ОСОБА_21 показання під час розгляду справи по суті, суд критично оцінює зміст протоколів допиту свідка ОСОБА_21 від 12 і 24 січня 2018 року (т.с. 3, а.с. 81 87, т.с. 4, а.с. 11 17).

При цьому, суду не надано експертного дослідження щодо питання: хто склав протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 19.12.2017 року та чи міститься у вказаному протоколі записи виконані обвинуваченим?

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку про недоведеність вини обвинуваченого у службовому підробленні, тобто внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та складанні завідомо неправдивого показання свідка для надання та надання органу, що здійснює досудове розслідування, суду, поєднаному зі штучним створенням доказів обвинувачення за епізодом по складанню протоколу допиту свідка ОСОБА_21 від 19.12.2017 року, оскільки ОСОБА_13 не допитував ОСОБА_21 як свідка і вказаний протокол не складав і не підписував.

Стосовно винності обвинуваченого у службовому підробленні, тобто внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та складанні завідомо неправдивого показання свідка для надання та надання органу, що здійснює досудове розслідування, суду, поєднаному зі штучним створенням доказів обвинувачення за епізодом по складанню протоколу допиту свідка ОСОБА_20 від 18.12.2017 року, суд встановив наступне.

Листом № 527/21.2-09 від 25.02.2021 року Київського міського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено про державну реєстрацію смерті ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 про що складено актовий запис про смерть № 15066 від 14.09.2020 року (т.с. 2, а.с. 191).

Отже, на час розгляду справи стало неможливим прибуття вказаного свідка до суду.

У зв`язку із цим, суд зважає на такі положення законодавства.

Відповідно до вимог ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною п`ятою статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із п. d ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Натомість, практика Європейського суду з прав людини дозволяє використовувати показання свідка, допитаного на стадії досудового розслідування.

Конкретно, у справі «Ферантеллі і Сантаджело проти Італії» ЄСПЛ розглядав скаргу на те, що одного з основних свідків не допитали за участю заявників. Однак цей свідок покінчив життя самогубством у в`язниці ще до початку судового розгляду. Тому Суд відзначив той факт, що держава була фізично не в змозі допитати цього свідка на стадії судового розгляду. Його показання, надані на досудовому слідстві, були досліджені та підтверджені іншими показаннями.

Також, у справі «Майалі проти Франції» ЄСПЛ висловив наступну позицію: стаття 6 не дозволяє судам засновувати вирок на показаннях свідка обвинувачення, якого обвинувачений не мав можливості допитати на будь-якій стадії процесу. Виключенням є наступні випадки:

- по-перше, якщо неможливість проведення особистого допиту пов`язана з неможливістю знайти свідка. В цих випадках повинно бути встановлено, що власті активно його шукали, щоб все ж надати можливість його допитати;

- по-друге, оспорюваний доказ не повинен бути єдиним на якому ґрунтується обвинувальний вирок.

Оскільки допитати свідка ОСОБА_20 є неможливим через її смерть та її показання, що зазначені у протоколах допиту свідка від 12 і 24 січня 2018 року не є єдиними на яких ґрунтується обвинувальний вирок, суд приходить до висновку про можливість встановлення зазначених у них обставин, оскільки факт складання і підписання протоколу допиту свідка ОСОБА_20 від 18.12.2017 року достовірно підтверджені висновками почеркознавчої експертизи № 58/1 від 19.06.2018 року (т.с. 4, а.с. 54 60).

Так, у протоколі допиту свідка від 12 січня 2018 року ОСОБА_20 зазначає, що зранку чи в нічний час, точно не пам`ятає на мобільний телефон ОСОБА_21 № НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_57 і сказав, щоб ОСОБА_21 разом із нею приїхали до Голосіївського УП за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15. Особисто ОСОБА_20 знала ОСОБА_58 протягом останнього року, він залучав її до проведення слідчих дій в якості понятого та свідка. 19.12.2017 року прблизно о 14.00 годині ОСОБА_20 разом із ОСОБА_21 прибули до Голосіївського УП, після чого останній зателефонував Печеному та повідомив, що вони перебувають у холі зазначеного управління поліції. Через деякий час, а саме близько 5 хвилин ОСОБА_59 забрав їх у холі та повів на 5-й поверх у кабінет № 505. У вказаному кабінеті останній перебував один. Інших працівників поліції в кабінеті не було. Після чого, ОСОБА_59 надав їй і ОСОБА_21 бланки протоколів, які були заповнені та наказав їм їх підписати. Текст у протоколі не читали. У пред`явленому ОСОБА_20 копії протоколу допиту свідка від 18.12.2017 року на кожному аркуші стоїть її підпис, однак дата народження, номер телефону, місце проживання, а також дата складання протоколу не відповідають дійсності. За вказаною у ньому адресою ОСОБА_20 ніколи не проживала та номером мобільного телефону не користувалася. Крім цього, ОСОБА_59 наголосив, що у разі надходження телефонного дзвінка від будь-кого, а також при зустрічі ОСОБА_20 повинна була підтвердити текст вказаний у протоколі (т.с. 3, а.с. 74 79).

Також, у протоколі допиту свідка від 24.01.2018 року ОСОБА_60 як свідок зазначила, що у протоколі який датовано 18.12.2017 року і складено ОСОБА_13 містяться недостовірні дані, а саме: завідомо неправдиво внесено ОСОБА_13 адресу проживання свідка ОСОБА_60 та пред`явлений протокол свідок підписувала 19.12.2018 року, а не 18.12.2017 року, коли знаходилася разом із ОСОБА_21 в Голосіївському УП в кабінеті ОСОБА_13 . Крім цього свідок додала, що особисто ніколи не займалася ремонтними роботами квартир і будинків. Також ОСОБА_20 зазначила, що не знає особу на ім`я ОСОБА_61 , зазначеного у протоколі допиту свідка від 18.12.2017 року та їй не відомий чоловік ОСОБА_62 і чим дана особа займається, а також місце його проживання також не відоме (т.с. 4, а.с. 6 10).

У зв`язку із цим, суд приходить до наступних висновків.

19.10.2016 року ОСОБА_13 призначено на посаду начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві.

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VІІІ від 02.07.2015 поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності; та ін.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-ХІІ від 23.12.1993, правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Отже, ОСОБА_13 , перебуваючи на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, є працівником правоохоронного органу, а перелік наданих повноважень та службових обов`язків ОСОБА_13 підтверджує те, що останній наділений повноваженнями щодо здійснення функцій представників влади, тобто є службовою особою.

Надалі, у невстановлені досудовим слідством час, місці та обставинах, у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, спрямований на складання завідомо неправдивих показань свідка ОСОБА_20 для надання органу, що здійснює досудове розслідування, та суду, поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення.

З цією метою ОСОБА_13 , перебуваючи на посаді начальника СВКП Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві, будучи працівником правоохоронного органу, при невстановлених досудовим слідством обставинах, склав протокол допиту як свідка ОСОБА_20 від 18.12.2017 року у якому виклав неправдиві показання останньої щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та обставин отримання ОСОБА_20 зазначеної інформації.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на складання завідомо неправдивого показання свідка для надання та подальшого надання органу, що здійснює досудове розслідування, та суду, поєднаному зі штучним створенням доказів обвинувачення, 19.12.2017 року приблизно о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_13 зателефонував на мобільний номер телефону ОСОБА_21 та повідомив останньому про необхідність прибуття його і ОСОБА_20 того ж дня о 14 годині 00 хвилин до приміщення Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, на що останні погодились.

19.12.2017 року о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_21 і ОСОБА_20 прибули до приміщення Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, де ОСОБА_13 , продовжуючи свої злочинні дії надав ОСОБА_20 для підпису протокол допиту ОСОБА_20 від 18.12.2017 року із заповненими ОСОБА_13 завідомо неправдивими показаннями щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та обставин отримання ОСОБА_20 зазначеної інформації, який остання підписала.

У подальшому, ОСОБА_13 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на складання завідомо неправдивого показання свідка для надання та подальшого надання органу, що здійснює досудове розслідування, та суду, поєднаному зі штучним створенням доказів обвинувачення, а саме доказів причетності ОСОБА_16 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, при невстановлених досудовим слідством обставинах передав органу, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008427 від 11.09.2017 року, а саме до СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві.

Після цього, складені ОСОБА_13 завідомо неправдиві показання свідка ОСОБА_20 від 18.12.2017 року стали підставою для звернення до суду з клопотанням про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_16 , до якого також було долучено у якості доказу сторони обвинувачення копія вказаного документу, а саме завідомо неправдиві показання як свідка ОСОБА_20 від 18.12.2017 року.

Також, у невстановлені досудовим слідством час, місці та обставинах, у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, спрямований на внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

З цією метою, ОСОБА_13 , перебуваючи на посаді начальника СВКП Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, при невстановлених досудовим слідством обставинах, склав протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 18.12.2017 року в якому виклав неправдиві показання останньої щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та обставин отримання ОСОБА_20 зазначеної інформації, до якого також вніс завідомо неправдиві відомості щодо дати і часу допиту ОСОБА_20 , дати народження, мобільного телефону та місця проживання останньої.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 19.12.2017 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_13 , зателефонував на мобільний номер телефону ОСОБА_21 та повідомив останньому про необхідність прибуття його та ОСОБА_20 того ж дня о 14 годині 00 хвилин до приміщення Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, на що останні погодились.

19.12.2017 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_21 і ОСОБА_20 прибули до приміщення Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, де ОСОБА_13 , продовжуючи свої злочинні дії надав ОСОБА_20 для підпису протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 18.12.2017 року із заповненими ОСОБА_13 завідомо неправдивими показаннями щодо причетності ОСОБА_16 до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та обставин отримання ОСОБА_20 зазначеної інформації, до якого ОСОБА_13 також було внесено завідомо неправдиві відомості щодо дати і часу допиту ОСОБА_20 , дати народження, мобільного телефону та місця проживання останньої, який ОСОБА_20 підписала.

Дії обвинуваченого за наведеними епізодами щодо складанням протоколу свідка ОСОБА_20 від 18.12.2017 року суд кваліфікує за:

- ч. 1 ст. 366 КК України, як службове підроблення, тобто внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей;

- ч. 2 ст. 384 КК України, як складання завідомо неправдивого показання свідка для надання та надання органу, що здійснює досудове розслідування, суду, поєднаному зі штучним створенням доказів обвинувачення.

Обговорюючи питання про вид і розмір покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачений зареєстрований та постійно проживає в місті Києві, одружений, має дітей, офіційно працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

З урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, відсутності обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкцій частин статей КК України, які передбачають покарання за дані кримінальні правопорушення, у вигляді обмеження волі, як достатнє для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Одночасно, відповідно до частини п`ятої статті 74 КК України на підставі пункту 4 частини першої статті 49 КК України у зв`язку зі спливом строків давності необхідно звільнити обвинуваченого від покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

При цьому, враховуючи особу винного та усі інші фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та приймає рішення про застосування статті 75 КК України і звільнення його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Також, відповідно до вимог частини першої статті 76 КК України суд покладає на засудженого обов`язки передбачені обома пунктами цієї частини статті КК України.

Натомість, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставини, що пом`якшує покарання, суд не вбачає за необхідне додатково покласти обов`язки, передбачені частиною другою статті 76 КК України.

Кожним із потерпілих по справі заявлено цивільний позов із вимогами до Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди (т.с. 1, а.с. 21 30, 78 83).

Третьою особою за позовами Головним управлінням Національної поліції у м. Києві надано відзив за змістом якого вона просить відмовити в задоволенні позовів, посилаючись на відповідальність особи, яка заподіяла таку шкоду (т.с. 5, а.с. 33 37).

Вирішуючи дані позови потерпілих, суд враховує правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Зокрема, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Оскільки у даній справі не встановлено винності обвинуваченого за ч. 2 ст. 162 КК України, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Так, норми статті 1176 ЦК України передбачають, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом; якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає; фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди; шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили; шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах; порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Як відомо, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Натомість у даній справі обвинувачений не здійснив щодо будь-кого із потерпілих незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Одночасно слід врахувати, що при зверненні до правоохоронних органів із заявами про вчинення злочину потерпілий ОСОБА_16 вказував на незаконні дії інших службових осіб, а не ОСОБА_13 (т.с. 3, а.с. 21 24, 25 28, 29 34).

Таким чином, суд приходить до висновку, що потерпілими не підтверджено факту здійснення обвинуваченим відносно них дій, за вчинення яких відповідно до статті 1176 ЦК України, вони мають право на відшкодування шкоди державою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обидва позови потерпілих є безпідставними і необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

У зв`язку із виправданням обвинуваченого за ч. 2 ст. 162 КК України, процесуальні витрати на проведення комплексної експертизи за висновком № 50-51/6 від 12.03.2018 року слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України (т.с. 4, а.с. 34 39, 40).

При цьому, у зв`язку із доведеністю вини обвинуваченого за іншими статтями, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, із засудженого на користь держави слід стягнути процесуальні витрати по справі на залучення експерта, що підтверджені документально, а саме: процесуальні витрати на проведення почеркознавчої експертизи за висновком № 58/1 від 19.06.2018 року в сумі 3 432 гривні 00 копійок (т.с. 4, а.с. 53, 54 60).

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 368 371, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України визнати невинним та виправдати за не доведеністю вчинення ним даного злочину.

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк два роки.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 КК України на підставі пункту 4 частини першої статті 49 КК України у зв`язку зі спливом строків давності звільнити ОСОБА_13 від покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням.

Встановити іспитовий строк тривалістю в один рік.

Згідно із ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_13 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_16 до Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Національної поліції в м. Києві про відшкодування моральної шкоди.

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_17 до Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Національної поліції в м. Києві про відшкодування моральної шкоди.

Процесуальні витрати на проведення комплексної експертизи за висновком № 50-51/6 від 12.03.2018 року компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Стягнути з ОСОБА_13 в дохід держави процесуальні витрати на проведення почеркознавчої експертизи за висновком № 58/1 від 19.06.2018 року в сумі 3 432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 00 копійок.
Речові докази:

- чотири набої з маркуванням «SOBR 9 mm P.A.» і «S&B 9 mm P.A. Blanc», чотири стріляних в ході проведення експериментальної стрільби гільзи, частини і елементи демонтованих набоїв знищити;

- протоколи допиту свідків ОСОБА_20 від 18.12.2017 року і ОСОБА_21 від 19.12.2017 року зберігати в матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції; якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий