Справа № 458/172/21
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою
21.09.2022 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисників обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні обвинувального акта в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000663 від 26.08.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Бориня Турківського району Львівської області, який до взяття під варту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, раніше несудимого,

який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

встановив:

У провадженні Турківського районного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою на 60 днів без визначення застави, яке обґрунтовує тим, що зібрано достатньо доказів, які дають підстави обґрунтовано обвинувачувати ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого загинуло двоє людей. На даний час не відпали і продовжують існувати ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які є його сусідами та односельчанами. Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту як просить сторона захисту, не зможе забезпечити уникнення цих ризиків та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим. Вказав, що обвинувачений тривалий час перебував за межами України, і на сьогоднішній день, навіть з урахуванням введеного на території України воєнного стану, існують як законні так і незаконні підстави для виїзду закордон. Просив його клопотання задовольнити, а в клопотанні сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вказав, що він не приховував від органу досудового розслідування, прокурора те, що він виїжджав закордон, і не має жодного наміру втікати від суду.

20.09.2022 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 через канцелярію суду подав письмове клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, яке підтримав в судовому засіданні. Клопотання прокурора захисник ОСОБА_6 заперечив, вказав, що таке не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, оскільки до нього не долучено матеріалів, якими прокурор обґрунтовує клопотання, не викладено обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України. Вказав, що досліджені в суді докази, зокрема, надані стороною захисту, повністю спростовують версію прокурора щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а докази, серед яких ряд висновків експертиз, не є категоричними, а тому докази, на які покликається в клопотанні прокурор, не обґрунтовують тримання під вартою. Також, в клопотанні прокурора не наведено та необґрунтовано ризиків, які б виправдовували продовження строку тримання під вартою обвинуваченому. Так, вважає, що переховування, втеча закордон, за реалій сьогодення в умовах воєнного стану, є неможливими, а вплив на свідків відсутній, оскільки свідки, про яких вказує прокурор, це непрямі свідки. З урахуванням викладеного, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 заперечив проти клопотання прокурора. Вважає, що відсутні докази, які б підтверджували обґрунтованість обвинувачення, натомість досліджені в судовому засіданні докази спростовують версію обвинувачення, що є вже очевидним. Вважає недоведеними ризики, про які вказує прокурор, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, просив змінити запобіжний захід обвинуваченому на домашній арешт.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в судове засіданні не з`явились.

Представник потерпілого ОСОБА_11 - ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу просив відмовити, вважає, що доводи захисників зводяться до оцінки доказів, що в свою чергу не є підставою для зміни запобіжного заходу.

Заслухавши сторін кримінального провадження, вирішуючи заявлені клопотання стороною обвинувачення та стороною захисту, суд виходить з таких норм права та мотивів.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до положень ст. 199 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. При цьому, прокурор повинен довести, що обставини, визначені частиною 3 цієї статті виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У кримінальному провадженні, що розглядається судом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб.

До обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Судом неодноразово вирішувалось питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , останній раз 28.07.2022 строк тримання під вартою продовжено на строк 60 днів, тобто до 25.09.2022, про що постановлено відповідну ухвалу суду.

У судовому засіданні 21.09.2022 прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів без визначення застави. Захисник ОСОБА_6 , в свою чергу, подав клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою суд встановив, що питання обґрунтованості підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України вже було предметом розгляду як слідчим суддею, так і судом під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому і така є обґрунтованою у розумінні ч. 1 ст. 194 КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що досліджені в судовому засіданні докази, зокрема подані стороною захисту, повністю спростовують версію сторони обвинувачення, що ряд доказів є недопустимими, суд на даній стадії судового провадження (дослідження доказів) вважає неспроможними, адже оцінку доказам дає виключно суд, що відбувається в нарадчій кімнаті і ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Викладені в клопотанні прокурора та підтримані в судовому засіданні доводи щодо наявності доказів, які вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України знайшли свої підтвердження і вказують на наявність певної вірогідності причетності обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, суд не встановив підстав, які б вказували на невідповідність клопотання прокурора вимогам ст. 184 КПК України, як вважали захисники обвинуваченого.

Щодо наявності ризиків, про які вказує прокурор у клопотанні та, які заперечує сторона захисту, то суд, оцінюючи доводи та заперечення учасників судового провадження з цього приводу, дійшов висновку, на даний час не зменшився і продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може вчинити спробу переховуватись від суду.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого загинуло двоє осіб. Покарання за такий злочин, згідно зі санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Суд зазначає, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування, адже можливість застосування такого покарання як позбавлення волі, цілком вірогідно, може бути розцінена обвинуваченим більш небезпечною ніж намір його уникнути, шляхом переховування або втечі.

При цьому, аргументи сторони захисту про те, що обвинувачений демонстрував належну процесуальну поведінку, не ухилявся від слідства і не має наміру цього робити під час судового провадження, суд вважає недостатніми для того, щоб стверджувати про беззаперечну відсутність в майбутньому такого ризику в разі зміни запобіжного заходу.

Водночас, встановлення певних обмежень та заборон щодо виїзду за кордон в умовах введеного на території України воєнного стану, не виключає існування вказаного ризику переховування від суду, оскільки спроби ухилитись від суду обвинувачений може здійснити і в межах території України.

Також, на переконання суду, не зменшився і продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може чинити спроби впливати на свідків, які є односельчанами та сусідами обвинуваченого і допит яких в суді проведено ще не було.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків не можна повністю виключити на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, а тому наявність такого ризику є об`єктивно обґрунтованим та актуальним.

Твердження захисників про те, що вказані прокурором свідки не є очевидцями події, суд відхиляє як передчасні, оскільки, як зазначено вище, допит таких безпосередньо в судовому засіданні проведено не було.

Щодо аргументів сторони захисту, що прокурором не надано доказів вказаних вище ризиків, то суд зазначає, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

У ході розгляду клопотання суд дійшов висновку, що обвинувачений наразі має об`єктивну можливість реалізації встановлених ризиків, у випадку зміни запобіжного заходу.

Суд також зазначає, що при вирішенні питання доцільності продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно враховувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, можуть переважати принцип поваги до особистої свободи.

Суд не залишає поза увагою наявність суспільного інтересу, адже додатковим обов`язковим об`єктом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, є життя і здоров`я особи, ознакою об`єктивної сторони є суспільно-небезпечні наслідки, а ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого загинуло двоє осіб.

Вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою суд, відповідно до ст. 178 КПК України враховує також вік обвинуваченого, задовільний стан його здоров`я, те що він одружений, раніше не судимий, позитивно характеризується, до взяття під варту не був працевлаштований, тривалий час перебував за межами України. Відомості про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність в нього утриманців не надано.

За таких обставин, суд дійшов переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, про що просила сторона захисту, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, не гарантує запобіганню встановленим ризикам і не забезпечить визначеної ст. 177 КПК України мети застосування запобіжного заходу, а саме забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 від 20.09.2022 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт необхідно відмовити.

Відтак, враховуючи те, що прокурор довів обставини, які свідчать, що ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, які не зменшились і такі продовжують існувати, наявність таких обставин виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів і не знаходить підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Підстав для визначення розміру застави не має, оскільки обвинувачений обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людей.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 331 КПК України,

ухвалив:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю смт. Бориня Турківського району Львівської області, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 листопада 2022 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 від 20.09.2022 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу - відмовити.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору, а також направити начальнику Державної установи "Львівська установа виконання покарань (№19)".

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляції безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала постановлена, проголошена та підписана 21.09.2022.

Суддя ОСОБА_1