Справа № 569/6596/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне кримінальне провадження № 0000400 від 08.03.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни, Рівненської області, громадянина України, українця, неодруженого, з середньою професійною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого за вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 26.10.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
07 березня 2021 року близько 16 год. 15 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину «Велмарт», що по вул. Макарова, 23 в м. Рівне, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю спостереження з боку інших осіб, таємно викрав з торгівельних полиць товарно-матеріальні цінності, які належать ТОВ «ФУДКОМ», а саме: дезодорант «Garnier» в кількості 1 шт. вартістю 48,56 грн., антиперспірант «АХЕ» в кількості 1 шт. вартістю 61,15 грн., горілку «Koskenkorva vodka» в кількості 1 шт. вартістю 153,35 грн., ковбасу «Сальчичон 160 г.» в кількості 2 шт. вартістю 49,75 грн. за одиницю товару, сир «Блю Д Оверн» 148 г. вартістю 79,13 грн., сир «Золотий з пліснявою» 158 г. вартістю 70,85 грн., у загальному розмірі 490 гривень 60 копійок.

Однак, довести злочин до кінця та розпорядитися викраденим майном ОСОБА_4 не вдалося з причин, що не залежали від його волі, оскільки останній був зупинений охороною при виході з вищевказаного магазину з викраденим майном.

Своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненим повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненому злочині і дав показання, що він 07 березня 2021 року близько 16 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Велмарт», що по вул. Макарова, 23 в м. Рівне, таємно викрав з торгівельних полиць товарно-матеріальні цінності, які належать ТОВ «ФУДКОМ», у загальному розмірі 490 гривень 60 копійок. Однак, довести злочин до кінця та розпорядитися викраденим майном не вдалося, оскільки був зупинений охороною при виході з вищевказаного магазину з викраденим майном. При призначенні покарання за вчинений злочин просив суд суворо його не карати.

Представник потерпілого ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив покарання обвинуваченому призначити на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування злочині за обставин, що викладені в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України, обмежуючись дослідженням наступних доказів: показаннями обвинуваченого та доказами, що містять данні, які характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і сумнівів в добровільності та істинності його позицій немає.

З урахуванням вказаного, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість ОСОБА_4 доведеною в межах пред`явленого обвинувачення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, тобто як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він на момент вчинення злочину судимим не був, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом опійна наркоманія, за місцем проживання характеризується негативно, а також те, що викрадене майно було повернуто.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженими.

Обвинувачений покаявся у вчиненому і характер його поведінки після вчинення кримінального правопорушення свідчить про це. Зокрема, він повністю визнав вину, не оспорюючи фактичних обставин у справі, осудив свою поведінку.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин, і вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, однак, враховуючи обставини справи, відомості про особу обвинуваченого, зазначені вище, суд, відповідно до вимог ст. 75 КК України, вважає можливим звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він на протязі визначеного судом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Крім того, судом встановлено, що на момент розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений 26.10.2021 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 80 (вісімдесят) годин. Покарання повністю не відбуто.

Інкримінований злочин обвинувачений вчинив 07.03.2021 року, тобто до постановлення попереднього вироку 26.10.2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку суд призначає покарання за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу. А тому при призначенні обвинуваченому остаточного покарання суд застосовує вимоги ч. 4 ст. 70 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене кримінальне правопорушення, але й буде запобігати вчиненню обвинуваченим нових злочинів, внесе корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність, позбавить можливості вчиняти нові злочини і буде необхідним для попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Суд не вбачає підстав, для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 349, 366-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням визначеним цим вироком менш суворого покарання визначеного вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 26.10.2021 року, призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 на період іспитового строку наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ DVD - R диск із записом з камер відео спостереження - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1