У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2022 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні номер №0000088 від 09.06.2022 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Барського районного суду Вінницької області з Жмеринської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 червня 2022 року за номером № 0000088 відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України.

Вирішується питання щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити до судового розгляду обвинувальний акт, так як він відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, кримінальне провадження підсудне суду, підстав для закриття немає.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і має бути повернутий прокурору для усунення наявних недоліків.

Так, в порушення вимог ч.2 ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування у розділі І «Проведенні під час досудового розслідування процесуальні дії» не містить відомості про час проведення процесуальних дій, а лише про їх дату. Зокрема, в обвинувальному акті в розділі формулювання обвинувачення зазначено, що був проведений обшук на території домоволодіння ОСОБА_5 . Однак із реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається, що проводилась така слідча дія, як обшук, а також відсутні відомості про те, що ОСОБА_5 являється власником будинковолодіння, де проводився обшук.

Захисник ОСОБА_4 також зазначає, що обвинувальний акт містить підпис прокурора, однак такий підпис не скріплений печаткою відповідної прокуратури, тобто обвинувальний акт прокурором належним чином не затверджений, оскільки скріплення печаткою підпису прокурора, що затверджує обвинувальний акт, є одним із реквізитів офіційного документу і саме підписання обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису печаткою надає йому статусу офіційного документу. Просив повернути прокурору обвинувальний акт разом із доданими до нього документами.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши зміст клопотання та обвинувального акта, суд приходить до висновку про безпідставність клопотання та відсутність підстав для його задоволення.

Положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

У п. 51 рішення ЕСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено: «Суд також нагадує, що поняття обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» (Foti and Others v. Italy), серія А N 56, п. 53, рішення від 10 грудня 1982 року, та «Озтурк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), серія А N 73, п. 53, рішення від 21 лютого 1984 року).

У рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, зокрема, зазначено, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. b ч. 3 ст. 6 Конвенції».

Згідно з ч. 3 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Отже, обов`язок щодо того, що обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, нормами кримінального процесуального закону покладається саме на прокурора.

При цьому законодавець надає суду право, а не встановлює обов`язок, під час підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України (постанова Верховного Суду від 26 червня 2018 року справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203 км 17).

Положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акта, згідно з якими обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Згідно з положеннями ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акту до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.

Суд також критично оцінює посилання захисника ОСОБА_4 на незазначення в реєстрі матеріалів досудового розслідування проведення таких процесуальних дій як обшуку, оскільки відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, єдиним процесуальним документом, що підлягає дослідженню судом під час підготовчого судового засідання, є обвинувальний акт. Зміст додатків до обвинувального акта, визначених ч. 4 ст. 291 КПК України, не є, і не може бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання. Не відноситься наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування і до підстав, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує повернення обвинувального акта прокурору.

Крім того, недоліком обвинувального акта, на думку захисника ОСОБА_4 є відсутність проставленої печатки на підписі прокурора, що має наслідком неналежне затвердження обвинувального акта. Відхиляючи цей аргумент сторони захисту суд ураховує, що ст. 291 КПК України містить вичерпний перелік вимог, яким має відповідати обвинувальний акт, зокрема, частиною третьою цієї статі визначено спосіб затвердження обвинувального акта - шляхом його підписання прокурором. Отже, чинний КПК України не містить вимог щодо необхідності скріплення підпису прокурора печаткою органу прокуратури.

Відсутність в обвинувальному акті відбитку печатки прокуратури, яким було б скріплено підпис прокурора, не позбавляє його статусу офіційного документу у розумінні примітки до статті 358 КК України, оскільки в останній взагалі не міститься вимоги щодо наявності відбитку печатки в офіційному документі.

Відбиток печатки входить до складу реквізитів документів у розумінні Вимог до оформлення документів Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Національний стандарт України прДСТУ 4163:2020), які в свою чергу не застосовуються у кримінальному провадженні, оскільки не входять у склад положень з яких складається кримінально-процесуальне законодавство.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору.

Зі змісту п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України вбачається, що суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

При розгляді клопотання судом не встановлено таких недоліків, які б перешкоджали суду призначити судовий розгляд.

Керується вимогами ст. 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000088 від 09.06.2022 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України, відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: