У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000650, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 травня 2022 року відносно
ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мар`янівка Арбузинського району Миколаївської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимої,
обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 травня 2022 року ОСОБА_5 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді 1 місяця арешту.
Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, ОСОБА_5 визначити остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2021 р., із застосуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, та остаточно визначити покарання у виді арешту строком на 1 місяць 5 днів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить змінити вирок та призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком остаточно до відбуття ОСОБА_5 призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 5 днів.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачена ОСОБА_5 визнала свою вину в повному обсязі, щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла у розкритті злочину.
На думку апелянта, покарання у виді обмеження волі зі звільненням від його відбування з випробуванням було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 17.09.2021 р. засуджена Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.
19.10.2021 р. ОСОБА_5 поставлено на облік до Первомайського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області.
25.10.2021 р. засуджену ОСОБА_5 викликано до Первомайського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області та їй роз`яснено права та обов`язки, порядок та умови відбування покарання у вигляді громадських робіт, проведено профілактичну бесіду та ознайомлено з нормами ч. 2 ст. 389 КК України, ст. ст. 37, 40 КВК України.
Згідно з направленням Первомайського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області від 03.11.2021 р. ОСОБА_5 , для відбуття покарання, направлена до Мигіївської сільської ради Первомайського району, до якого мала приступити 04.11.2021 р.
У відповідності до розпорядження сільського голови Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області № 125 від 04.11.2021 р. ОСОБА_5 прийнята на громадські роботи для відбування призначеного судом покарання у вигляді 80 годин громадських робіт, на території обслуговування Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.
ОСОБА_5 , будучи ознайомленою зі встановленим законодавством порядком та умовами відбування покарання, умисно, без поважних причин ухилялась від відбуття покарання у виді громадських робіт, зокрема за весь час відбування покарання у вигляді громадських робіт з 04.11.2021 р. по 02.12.2021 р. жодного дня не з`явилась та не відбула покарання без поважних на те причин.
Таким чином, ОСОБА_5 , не виконавши покладені на неї обов`язки, порушивши порядок та умови відбування покарання, ухилилась від відбування громадських робіт, будучи засудженою до цього покарання, оскільки станом на 02.12.2021 рік не відпрацювала жодної години з призначених 80 годин, тим самим не відбула 80 години громадських робіт.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченій ОСОБА_5 покарання та можливості її звільнення від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди керуються принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним. Справедливість покарання визначається і з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку та дані про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , яка раніше судима, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Сукупність даних, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_5 свідчить про схильність останньої до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне небажання стати на шлях виправлення та перевиховання, а також про відсутність у неї готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки, будучи раніше судимою до покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, належних висновків для себе не зробила та ухилилась від його виконання.
Відтак, детально проаналізувавши сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченої та її ставлення до вчиненого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді арешту, у мінімальних межах, передбачених санкцією статті, яке є пропорційним та співмірним вчиненому та достатнім для виправлення обвинуваченої і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Стосовно доводів захисника про активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, яка повинна бути врахована такою, що пом`якшує покарання, апеляційний суд доходить наступного.
Під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Матеріали кримінального провадження, з урахуванням категорії інкримінованого кримінального правопорушення, не містять даних про повідомлення ОСОБА_5 органам досудового розслідування таких обставин вчиненого нею кримінального правопорушення, які б ще не були встановлені ними на підставі проведених слідчих (розшукових) дій.

Повне визнання обвинуваченою своєї вини та її щире каяття були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченій ОСОБА_5 найменш суворий вид покарання, із числа передбачених ч. 2 ст. 389 КК України.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, не виправдовують злочинної поведінки обвинуваченої та, з огляду на встановлені у даному провадженні обставини, не можуть істотно вплинути на вирішення питання про призначення обвинуваченій покарання.

Не можуть бути задоволенні і вимоги захисника про призначення обвинуваченій покарання у виді обмеження волі зі звільненням від відбування з випробуванням, оскільки, за критерієм порівняльної суворості, який покладений в основу законодавчого переліку (системи) покарань, закріпленому у ст. 51 КК України, цей вид покарання є більш суворим, ніж арешт. Відтак, призначення обвинуваченій такого виду покарання як обмеження волі фактично означало би погіршення її становища, що є неприпустимим за апеляційною скаргою захисника.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 травня 2022 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3