У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000436.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
представник третьої особи, щодо майна якої вирішується
питання про арешт ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора, накладено арешт на вантажний автомобіль марки «DAF XF 105/460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з відповідним свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу: НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Wielton NW33AB», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з відповідним свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу: НОМЕР_4 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_5 та перебували у фактичному користуванні ОСОБА_8 , із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000436, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт звертає увагу на те, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, а арешт, накладено на майно, що належить третій особі ОСОБА_5 , яка на законних підставах володіє цим майном.
Представник вказує на те, що в ухвалі слідчого судді не зазначено про визнання автомобіля з напівпричепом речовим доказом. При цьому, клопотання розглянуто без повідомлення власника майна ОСОБА_5 , чим порушені її права.
На думку апелянта, висновки суду про те, що водій покинув місце пригоди є безпідставними, оскільки дорожньо-транспортна пригода відбулась 29.09.2022 р. о 15.50 год., а приїзд співробітників поліції о 23.00 год. У цей період часу, водій вантажного автомобіля ОСОБА_8 перебував на місці події, після приїзду співробітників поліції не перешкоджав слідчому у проведенні огляду місця події, надав слідчому свої анкетні дані та засоби зв`язку. У зв`язку з екстреним гальмуванням, автомобіль не заводився, але слідча не організувала його евакуацію до штрафмайданчику, а висунула ОСОБА_8 вимогу зробити це самостійно та покинула місце події. О 02.30 год. 30.09.2022 р. ОСОБА_8 зміг завести автомобіль та в аварійному режимі доїхав до станції технічного обслуговування в м. Кропивницькому Кіровоградської області.
Розглядаючи клопотання, слідчий суддя не врахував позиції доньки потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 , яка не має, ані майнових, ані моральних претензій до ОСОБА_8 .

Обставини, встановлені слідчим суддею.

В провадженні слідчого відділу ВП № 4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000436, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29.09.2022 приблизно о 15.50 год. на автодорозі Н-14 «Олександрівка-Кропивницький» неподалік с. Капустіно Миколаївського району Миколаївської області, а саме відбувся наїзд вантажного автомобіля марки «DAF XF 105/460», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Wielton NW33AB», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , на пішохода ОСОБА_9 , яка в результаті дружньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження.
Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вказані транспортні засоби з відповідними свідоцтвами про їх реєстрацію. Клопотання обґрунтоване тим, що вилучене майно є знаряддям кримінального правопорушення та зберегло на собі сліди злочину, а тому може бути використано, як докази вчинення кримінального правопорушення, та, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України підлягає збереженню.
З урахуванням того, що вилучене, під час проведеного огляду місця події, майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою забезпечення їх збереження, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши надані матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя має діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, має врахувати: існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

З матеріалів клопотання вбачається, що 30.09.2022 р. до ЄРДР за № 0000436, внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактом того, що 29.09.2022 р. приблизно о 15.50 р. на автодорозі Н-14 «Олександрівка-Кропивницький», неподалік с. Капустино, Миколаївського район, Миколаївської області відбулась дорожньо-транспортна пригода наїзд вантажного автомобіля марки «DAF XF 105/460», реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом на пішохода ОСОБА_9 , яка отримала тілесні ушкодження.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами клопотання про арешт майна, зокрема, даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.09.2022 р. та іншими матеріалами.
Отже, встановлені на даний час досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження містять об`єктивні дані, які вказують на те, що майно, на яке слідчим суддею накладено арешт, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Крім цього, постановою слідчого від 30.09.2022 р. автомобіль марки «DAF XF 105/460», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Wielton NW33AB», реєстраційний номер НОМЕР_3 та відповідні документи на ці транспортні засоби визнані речовими доказами.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно у виді транспортних засобів та документів на них.

Стосовно доводів апелянта про те, що водій не покидав місце дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд доходить наступного.
Так, представник стверджує, що слідча відмовилась евакуювати пошкоджений транспортний засіб і водій, не маючи наміру приховувати транспортний засіб, в аварійному режимі, доїхав до станції технічного обслуговування, яка знаходиться в м. Кропивницькому Кіровоградської області.
Разом з тим, відповідно матеріалам провадження дорожньо-транспортна пригода відбулась неподалік с. Капустіно Миколаївського району Миколаївської області, яке знаходиться неподалік від м. Миколаєва, а відтак з урахуванням значної віддаленості м. Кропивницького від місця дорожньо-транспортної пригоди, та несправності транспортного засобу, наведені твердження представника є сумнівними.
Крім того, відповідно клопотання прокурора на місці події, водій ОСОБА_8 та особа, яка представилась представником власника транспортних засобів, вчинили дії направлені на неможливість переміщення транспортного засобу до спеціального майданчику, у зв`язку з чим, слідчим прийнято рішення зберегти вказані транспортні засоби на місці події, до наступного робочого дня.
Матеріали провадження місять й дані про виписку старшим слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області направлення на постановку вилученого транспортного засобу у порядку ч. 7 ст. 237 КПК України.

Отже, з урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, істотних порушень норм кримінального процесуального кодексу України, які давали б підстави для скасування постановленого судом рішення, апеляційним судом не встановлено, тому підстав для задоволення апеляційної скарги представника третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт ОСОБА_6 не має, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2022 року про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000436, залишити без змін, апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3