Справа № 201/1933/22
Провадження № 1-кп/201/553/2022
УХВАЛА
про призначення судового розгляду

21 квітня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000697 від 25.09.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представник потерпілих адвокат ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вищевказаний обвинувальний акт.

Адвокат ОСОБА_11 , яка представляє інтереси потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_12 у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила провести підготовче судове засідання без її участі та участі її довірителів, проти призначення обвинувального акту до судового розгляду не заперечувала.

Адвокат ОСОБА_13 , який представляє інтереси потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_8 у судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив провести підготовче судове засідання без його участі та участі його довірителів.

У судовому засіданні адвокатом ОСОБА_5 в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України разом із додатками подані скарги на дії слідчого і прокурора під час досудового розслідування та заперечення на ухвали слідчого судді, зміст яких загалом зводиться до визнання отриманих на досудовому слідстві доказів недопустимими. Вказані скарги і заперечення суд долучив до обвинувального акту і ухвалив дослідити додані документи під час стадії дослідження доказів і вирішити питання їх допустимості під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ч. 1 ст. 89 КПК України.

Крім того адвокатом ОСОБА_5 в порядку п. 4 ч. 3 ст. 315 КПК України подане клопотання про виклик свідків, яке суд долучив до обвинувального акту і ухвалив вирішити його під час встановлення порядку дослідження доказів.

У підготовчому судовому засіданні учасники, які до нього прибули, проти призначення обвинувального акту до судового розгляду не заперечували.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисників, потерпілих та їх представника, дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що є всі правові підстави призначити по даному кримінальному провадженню судовий розгляд на підставі обвинувального акту, відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Так, справа підсудна Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська. Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. 468-475 КПК України до суду не надходило. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд у зазначеному кримінальному провадженні.

Крім того адвокатом ОСОБА_5 подане клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на заставу в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 397 600,00 грн з покладанням на нього певних обов`язків, обґрунтовуючи його тим, що на теперішній час відсутні ризики, передбачені п.п. 1,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник адвокат ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_9 вказане клопотання підтримали.

Прокурор у задоволенні клопотання просив відмовити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 у задоволенні клопотання просили відмовити, посилаючись на наявність ризику переховування від суду.

Суд, заслухавши учасників, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року підозрюваному ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 21 грудня 2021 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року скасовано вищевказану ухвалу та постановлено нову ухвалу, якою підозрюваному ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 21 грудня 2021 року.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року підозрюваному ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 17 лютого 2022 року.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року підозрюваному ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 21 березня 2022 року.

Під час розгляду обвинувального акта у підготовчому засіданні ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2022 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 травня 2022 року включно.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Перевіряючи наявність підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_3 з тримання під вартою на заставу, суд вважає, що викладені адвокатом у клопотанні відомості щодо відсутності існування окремих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого та відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими.

Також суд приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачений, потерпілі та свідки на даний час судом не допитані, в разі переховування обвинуваченого стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинуваченого.

Що стосується ризику переховування обвинуваченого від суду, то як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

При цьому, тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак враховується судом у сукупності з іншими встановленими судом обставинами.

Так, судом враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим; дані про особу обвинуваченого, який має середню освіту, неодружений, є студентом 4-го курсу університету денної форми навчання, має місце реєстрації, за яким і мешкає, раніше не судимий, однак на даний час обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, вчиненого з необережності, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, а також те, що матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 раніше не судимий, однак на даний час обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, вчиненого з необережності, що призвело до загибелі двох людей, і ці обставини свідчать про небезпеку протиправних дій останнього, що в свою чергу вказує на наявність ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення за умов не перебування ізольованим від суспільства в межах запобіжного заходу, а також те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, експертів та потерпілих, які на теперішній час судом не допитані.

Враховуючи викладене, доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не має наміру ухилятися від суду, впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а мають враховуватися в сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду клопотання.

Отже ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, продовжують існувати та не зменшилися.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому суд вважає, що у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на заставу слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 314-316 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, на 10 годину 00 хвилин 22 квітня 2022 року з викликом учасників судового провадження, а саме: прокурора, обвинуваченого, його захисників, потерпілих і їх представників.

Кримінальне провадження здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу на заставу - відмовити.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1