ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1172/22 Справа № 212/7345/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000686 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Одеської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -
Встановила:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора.
Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на шістдесят днів, до 17 квітня 2022 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, за яким законом передбачено позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, що обвинувачений, який раніше перебував під домашнім арештом, систематично порушував його умови, у зв`язку з чим 20 грудня 2021 року ухвалою цього суду було змінено відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що обвинувачений не довів перед судом, що він працює та має законне джерело для існування, а також, що він має міцні соціальні зв`язки та має зареєстроване або орендоване місце проживання у м. Кривому Розі, а також суд взяв до уваги, що відносно обвинуваченого розглядаються інші кримінальні провадження у м. Одесі та у м. Львові, а тому існують ризики, що обвинувачений, знаходячись на волі та зважаючи на покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, може переховуватись від суду або продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ризики зазначені в клопотанні прокурора є недоведеними. На його думку, раніше обраний до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту він не порушував, а то не має підстав для тримання його під вартою.
На його думку, матеріали кримінального провадження не мають належного доказу на його винуватість у інкримінованому йому злочину, вважає їх штучно створеними.
Також, на його думку, при постановлені оскаржуваної ухвали судом не було в повній мірі враховано його особу, який позитивно характеризується, одружений, має повноцінну сім`ю та дітей, має постійну роботу.
Позиції учасників судового провадження.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_8 , кожен окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах поданих апеляційних скарг.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого суд зазначає таке.
Згідно із ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Оскаржуваною ухвалою від 17 лютого 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17 квітня 2022 року включно.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість утримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду у разі перебування ОСОБА_7 під домашнім арештом, зокрема неодноразове порушення останнім умов застосованого до нього раніше запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Як вбачається з наявних матеріалів ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року було задоволено клопотання захисника та змінено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з визначенням місця проживання обвинуваченого та покладенням відповідних процесуальних обов`язків.
Ухвалою того ж суду від 11 травня 2021 року, обвинуваченому ОСОБА_7 змінено запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у виді домашнього арешту з 22.00 години до 06.00 години.
09 грудня 2021 року прокурор звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 існуючого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений, перебуваючи під домашнім арештом у нічний час, порушив його умови, а саме не повідомив суд про зміну визначеного в ухвалі суду місця проживання та фактично там не проживав. Враховуючи пояснення обвинуваченого щодо відсутності коштів на оплату оренди житла, судом було частково задоволено клопотання прокурора та продовженого щодо ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час строком на 2 місяці.
Після чергового порушення обвинуваченим умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час, ухвалою суду від 20 грудня 2021 року було задоволено клопотання прокурора та змінено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з домашнього арешту у нічний час на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Та оскаржуваною ухвалою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції, врахував те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченим ОСОБА_7 вчинити спроби, зважаючи на тяжкість покарання за вчинення особливо корисливого злочину за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням у житло, за яким законом передбачено позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, переховуватися від суду, з огляду на систематичні порушення обвинуваченим умов домашнього арешту, тяжкість пред`явленого обвинувачення, відсутність у останнього роботи та законних джерел прибутку.
Окрім того, на переконання колегії суддів, судом вірно зазначено, що відносно обвинуваченого розглядаються інші кримінальні провадження в м. Одесі та у м.Львові, тому реальним є ризик, що обвинувачений знаходячись на волі може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.
Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_7 , суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а більш м`які запобіжні заходи не спроможні забезпечити належний розгляд провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та про необхідність продовження щодо останнього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_7 та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й доводи про необхідність застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Твердження обвинуваченого та його адвоката про те, що судом першої інстанції не було встановлено існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, що суд не належно дослідив всі обставини по справі, що обвинувачений не порушував раніше застосований до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, є безпідставними та не заслуговують на увагу та спростовані вищенаведеним.
Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та погоджується з висновком суду першої інстанції, який зазначив, що у разі застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, він може вчинити спроби переховуватися від суду та продовжити вчиняти іншу кримінальні правопорушення.
При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04 від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.
Враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
______________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4