Номер провадження: 11-сс/813/1255/22
Головуючий у першій інстанції Шкорупеєв Д.А.
Доповідач Коломієць Н. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Коломієць Н.О.

суддів Калініченка І.С., Красновського І.В.

за участю:

секретаря судового засідання Узун Н.Д.

власника майна ОСОБА_1

представника власника майна ОСОБА_1 адвоката Топлиго Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_1 адвоката Топлиго Д.М. на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30.06.2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області Корчака О.О., погодженого з прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси Одеської області Р.Ковальським у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000795 від 11.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про накладення арешту на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування.

В обґрунтування накладення арешту слідчий суддя вказав, що вказане майно відповідає критеріям речового доказу, є предметом кримінального правопорушення та накладення арешту необхідно з метою запобігання ризикам його відчуження.

Доводи та вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Топлиго Д.М. просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 30.06.2021 року, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку вказує на те, що ОСОБА_1 не повідомлявся слідчим суддею про день, час та місце розгляду клопотання слідчого про арешт майна, не був присутнім в судовому засіданні 30.06.2021 року та копія ухвали слідчого судді від 30.06.2021 року йому не направлялась, про її існування він дізнався випадково, коли був запрошений на допит до слідчого в якості свідка 02.09.2022 року та в цей же день отримав копію оскаржуваної ухвали.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , зважаючи на те, що ОСОБА_1 не є підозрюваним або обвинуваченим у кримінальному провадженні, а тому накладення арешту на його майно суперечить чинному законодавству. В ухвалі слідчого судді не обґрунтовано необхідність такого арешту та зв`язок його з подіями, щодо яких здійснюється досудове розслідування. Слідчим суддею не враховано, що санкцією ч. 3 ст. 190 КК України не передбачено ані конфіскації, ані спеціальної конфіскації майна. Крім того, слідчим порушено вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, відповідно до якої клопотання про арешт тимчасово вилученого майна має бути подано слідчому судді не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його вилучено. Також, клопотання про арешт майна має бути розглянуто слідчим суддею не пізніше 2 днів з дня його надходження до суду за участю власника майна, проте всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України слідчий суддя розглянув клопотання у відсутності ОСОБА_1 .

Позиції сторін

Під час апеляційного розгляду власник майна ОСОБА_1 та його представник - адвокат Топлиго Д.М. підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

21.09.2022 року прокурор Ковальський Р.І. подав заяву про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Оцінюючи поважність причин неявки прокурора колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 422 КПК України перебачено 3 -денний строк для розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді.

Згідно положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.

Керівник Суворовської окружної прокуратури м. Одеси завчасно, 12.09.2022 року, був повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду та необхідність забезпечення участі прокурора у судовому засіданні апеляційного суду на вказану дату.

Таким чином, причини неприбуття прокурора в судове засідання, зазначені у клопотанні, колегія суддів визнає неповажними, зважаючи на те, що процесуальне керівництво в цьому кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Суворовської окружної прокуратури м. Одеси.

Враховуючи, що участь прокурора не є обов`язковою при розгляді даної категорії справ, керівник окружної прокуратури був завчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, апеляційний суд, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги, вважає за можливе та необхідне апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, позиці ОСОБА_1 та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

1)Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження

Згідно вимог ч. 2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Так, у поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Топлиго Д.М. вказує на те, що ухвала слідчого судді від 30.06.2021 року ОСОБА_1 не направлялась, про її існування він дізнався випадково, коли був запрошений на допит до слідчого в якості свідка 02.09.2022 року та в цей же день отримав копію оскаржуваної ухвали.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 не повідомлявся слідчим суддею про день, час та місце розгляду клопотання слідчого про арешт майна, не був присутнім в судовому засіданні 30.06.2021 року та копія ухвали слідчого судді від 30.06.2021 року йому не направлялась.

Тобто, за наведених обставин, враховуючи, що доказів на підтвердження того, що скаржник отримав копію ухвали раніше ніж 02.09.2022 року немає, а тому слід прийти до висновку, що строк визначений ч. 3 ст. 395 КПК України для оскарження ухвали слідчого судді представником Мішука І.В. не пропущений, зважаючи на подачу ним апеляційної скарги 05.09.2022 року.

2)Щодо доводів та вимог апеляційної скарги

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про незаконність арешту майна, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ухвала слідчого судді наведеним вимогам закону у повній мірі відповідає.

З доданих до клопотання матеріалів вбачається, що за заявою ОСОБА_2 до ЄРДР 11.06.2021 року за № 0000795 внесено відомості про кримінальне правопорушення за попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України, про те, що 11.06.2021 року ОСОБА_1 шахрайським шляхом заволодів квартирою ОСОБА_3 , розташовною за адресою : АДРЕСА_2 .

Під час допиту в якості свідка ОСОБА_2 показав, що квартира за адресою : АДРЕСА_2 належить на праві власності його батьку ОСОБА_3 , однак батько страждає психічними розладами, періодично уходив з дому, та у 2019 році став жертвою шахрайських дій ОСОБА_1 , який, користуючись його безпорадним станом примусив продати йому вищевказану квартиру та до теперішнього часу ховає батька у себе.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.07.1996 року являвся співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Також встановлено, що ОСОБА_3 має 2 групу інвалідності, перебуває на обліку у психіатра та періодично проходить лікування у психіатричній лікарні (а.с. 13, 14, 16, 18).

Разом з цим, відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 44,8 кв.м. житловою площею 27, 2 кв.м. належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 13.05.2019 року № 1113, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. (а.с. 19) .

25.06.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт квартири за адресою : АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що вказане майно має значення для кримінального провадження, містить ознаки речових доказів, визначених ст. 98 КПК України, а саме було предметом вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів. Також слідчий суддя дійшов висновку про необхідність заборони власнику майна не тільки відчужувати майно, а у будь-який спосіб користуватись та розпоряджатись квартирою.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про незаконність цього рішення, відсутність підстав для арешту тимчасового вилученого майна, порушення строків звернення до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та порядку його розгляду, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Частиною 5 статті 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою : АДРЕСА_2 , на яку зареєстровано право власності ОСОБА_1 не була вилучена слідчим, тому вона не є тимчасово вилученим майном.

А тому посилання у апеляційній скарзі на недотримання слідчим суддею положень КПК, що регулюють питання накладення арешту на тимчасове вилучене майно є неприйнятним.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження .

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказане узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Перевіряючи ухвалу слідчого судді на дотримання вищевказаних вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, апеляційним судом встановлено, що ВП № 3 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000795 від 11.06.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В межах цього кримінального провадження слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Згідно з клопотанням, у 2019 році невстановленими особами вчинено тяжкий злочин - заволодіння шахрайським шляхом квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належала на праві власності ОСОБА_3 .

Аналіз клопотання слідчого про накладення арешту на майно, дає підстави для висновку, що це клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові підстави, у зв`язку з якими потрібно накласти арешт на майно.

Доводи апелянта стосовно відсутності правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, спростовується доданими до клопотання доказами, з яких вбачається наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Колегія суддів погоджується з доводами клопотання, що з огляду на наведені слідчим та встановлені досудовим розслідуванням обставини, вищезазначена квартира може бути об`єктом кримінально-протиправних дій та має суттєве значення для встановлення важливих обставин під час досудового розслідування.

Окрім того, доказами за клопотанням про накладення арешту на майно підтверджено, що слідчий, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна - квартиру зазначив, що метою накладення арешту на майно, є забезпечення збереження речових доказів.

Матеріалами клопотання підтверджено наявність ризиків щодо цієї квартири, а саме можливості її відчуження, й доведено необхідність виконання завдання арешту майна, а саме запобігання можливості таких ризиків.

Отже, враховуючи, що вищевказана квартира відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, слідчим у клопотанні в повній мірі було зазначено, яке відношення має ця квартира до вчиненого злочину, з посиланням на докази, є достатні підстави вважати, що вона є об`єктом кримінально-протиправних дій та зберегла на собі його сліди, а тому з метою збереження речових доказів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, для забезпечення таким чином виконання завдань кримінального провадження.

При цьому, незастосування заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, може призвести до протиправного відчуження квартири.

Оцінюючи доводи апелянта про відсутність доказів причетності ОСОБА_1 до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя, суд на цій стадії провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Завдання слідчого судді полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на цей час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб.

При цьому, арешт на майно з метою збереження речових доказів, може бути накладено незалежно від того, чи пред`являлась підозра у вчиненні злочину (ч. 3 ст. 170 КПК).

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя при розгляді клопотання в повній мірі з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися наведеною квартирою, слідчий суддя, виходячи з обставин провадження, а також, необхідності втручання в права та інтереси власників майна, прийшов до обґрунтованого висновку, що накладення арешту на це майно, шляхом заборони його відчуження та розпорядження не призведе до будь-яких негативних наслідків, які б переважали інтереси держави й буде відповідати завданням кримінального провадження, а таке втручання у права та інтереси власника майна є виправданим.

При цьому, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз.2 ч.1 ст.174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 418, 419, 422 КПК України

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Топлиго Д.М. залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30.06.2021 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області Корчака О.О., погодженого з прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси Одеської області Р.Ковальським у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000795 від 11.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про накладення арешту на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Н.О.Коломієць І.С.Калініченко І.В.Красновський