Справа № 297/414/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/129/22, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2022 року, кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення в якому 03 лютого 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за №0000014 відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишково, Хустського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, раніше не судимого,
закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, ?у зв`язку із закінченням строків давності.
В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Берегівського районного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 129 КК України. З обвинувального акту вбачається, що 11 листопада 2018 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись поблизу будинку № 53 по вул. Бем Йожефа в м. Берегове, у ході сварки, яка виникла на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин між ним та ОСОБА_8 , який у той час намагався демонтувати замковий механізм на металевих воротах, які ведуть до вищевказаного домоволодіння, яке належить ОСОБА_10 , маючи на меті викликати у ОСОБА_8 реальне побоювання за своє життя та посягаючи на його особисту безпеку, тримаючи в руках сільськогосподарські вили, намагався ними завдати потерпілому удари у ділянку тулуба, після чого почав бігти за ОСОБА_8 та під час бігу висловлював на адресу потерпілого погрози вбивством, вказуючи на те, що вб`є його та всю його сім`ю. Обстановка, що склалась, дала підстави ОСОБА_8 сприймати дії та погрози ОСОБА_6 як реальну загрозу своєму життю, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 може здійснити цю погрозу, застосувавши до нього сільськогосподарські вили, що викликало реальні побоювання за своє життя, що і змусило його тікати за допомогою до сторонніх осіб, у напрямку готелю «Міраж», розташованого в м. Берегове по вул. Лисенка, 35, що підтверджується висновком судово-психологічної експертизи № 473 від 09.10.2020. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, тобто в погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
Під час судового засідання адвокат ОСОБА_11 заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Прокурор не заперечив щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.
Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував щодо закриття кримінального провадження та просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 .
В ухвалі суд зазначив, що підстави для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 існують і такі заслуговують на увагу. Судом встановлено, що з дня вчинення 11 листопада 2018 року ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України (у редакції Закону України, що діяла на день вчинення злочину) відноситься до злочинів невеликої тяжкості, минуло понад 3 роки, перебіг строків давності, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 49 КК України, не зупинявся та не переривався, а також враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник просили кримінальне провадження закрити, у зв`язку із закінченням строків давності, ОСОБА_6 в судовому засіданні надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, суд на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, вважав за необхідне звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК України, а кримінальне провадження відносно нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 вважає ухвалу суду незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 тривалий час ухилявся від суду, оскільки не з`являвся на судові засідання без поважних причин. Те, що ОСОБА_6 був відсутній у судовому засіданні 28.04.2021 без поважних причин та не повідомив про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, встановлено ухвалою суду про привід від 28 квітня 2021 року. Апелянт вважає, що згідно з висновком щодо застосування положень ст. 49 КК України, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05 квітня 2021 року, перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. Визнання того, що ОСОБА_6 ухилявся від суду, призводить до зупинення перебігу давності та зміни строку давності з трьох до п`ятнадцяти років. При цьому, момент відновлення перебігу давності у цій ситуації вже немає правового значення, оскільки до загального 15-річного строку давності з часу вчинення злочину зараховується і період до ухилення, і період ухилення, і період припинення ухилення обвинуваченим від суду. На підставі вищевикладеного, просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою матеріали кримінального провадження направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що доводи, викладені в ній є безпідставними, тому підстав для визнання їх слушними немає. Стверджує, що про судові засідання, на які обвинувачений не з`явився, його не було належним чином повідомлено, тому ухвала суду про привід є безпідставною та не підтверджує доводи потерпілого. Кілька разів судовий розгляд відкладався у зв`язку з неявкою перекладача, потерпілого, свідків, при цьому судові засідання були відкладені також через відсутність судді. Інші випадки, коли обвинувачений не мав змоги взяти участь у судовому засіданні пов`язані з тим, що ОСОБА_6 перебував на лікуванні за кордоном. Стверджує, що остання його неявка згідно з твердженнями потерпілого, - 14.05.2021, а строки для закриття провадження закінчились 11.11.2021, тобто при незакінчених строках давності ОСОБА_6 відвідував судові засідання ще пів року, що свідчить про відсутність у нього наміру ухилятися від кримінальної відповідальності та суду. Просить у задоволенні апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 відмовити, ухвалу суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги ; пояснення потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_6 , та його представника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги; прокурорки ОСОБА_5 , яка судове рішення вважала законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги потерпілого щодо безпідставного застосування судом першої інстанції положень ст. 49 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, апеляційний суд бере до уваги таке.
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.
Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Чинна ч. 1 ст. 49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.
Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою кримінального правопорушення.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення у зв`язку зі спливом строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
Зокрема, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст. 49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання сторони захисту про звільнення від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року N 12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Під час апеляційному розгляді колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції виконав вищенаведені вимоги закону, перевірив передбачені ст. 49 КК України підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, врахував доводи сторони захисту, за ініціативою якої вирішувалося питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, заслухав думку прокурора, який також не заперечував проти клопотання захисника, заперечення потерпілої сторони, прийняв обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, яке було вчинено ним 11 листопада 2018 року, та згідно зі ст. 12 КК України відносилось до злочинів невеликої тяжкості.
На час вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення положення ст. 12 КК України та ст. 49 КК України діяли в редакції Законів N 4025-VI від 15 листопада 2011 року та N 1183-VII від 8 квітня 2014 року відповідно.
При постановленні судом першої інстанції ухвали від 28.01.2022 та її перегляду апеляційним судом 08.06.2022, положення вказаних статей зазнали змін та діяли в редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_6 згідно з нормами ст. 12 КК України у редакції Закону України N 4025-VI від 15 листопада 2011 року є злочином невеликої тяжкості, а у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року кримінальним проступком, за вчинення якого передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до двох років.
Разом із тим, згідно з ч. 2 ст. 49 КК України (у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.
За умови відсутності факту ухилення ОСОБА_6 від слідства або суду, строк давності для звільнення його від кримінальної відповідальності згідно з приписами як ч. 1 ст. 49 КК України у редакції Закону України, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, так і ч. 1 ст. 49 КК України у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року становить три роки з дня вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, і до дня набрання вироком законної сили.
Отже, як вірно було встановлено судом першої інстанції, із дня вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто з 11 листопада 2018 року, на момент постановлення оскаржуваної ухвали минуло більше трьох років.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального відсутні будь-які дані (офіційні відомості, документи, будь-які докази тощо) з приводу ухилення ОСОБА_6 від досудового розслідування та суду у даному кримінальному провадженні, зокрема оголошення його у розшук та зупинення кримінального провадження, а також вчинення ним нового кримінального правопорушення, що засвідчує безперервність перебігу строків давності за ст. 49 КК України.
Законність звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України узгоджується із висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові ЄУ N 328/1109/19 (провадження 51-5464кмо20) від 5 квітня 2021 року, та у постанові ЄУ 521/8873/18 (провадження 51-413кмо21) від 6 грудня 2021 року.
Отже, попри загальні доводи апеляційної скарги потерпілої сторони стосовно бажання притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, такі доводи у контексті положень ст. 49 КК України є безпідставними, оскільки не спростовують висновків суду щодо спливу строку давності, що перешкоджає подальшому кримінальному переслідуванню ОСОБА_6 .
На підставі наведеного вище, доводи потерпілого ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_6 тривалий час ухилявся від суду, оскільки не з`являвся на судові засідання без поважних причин, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами, і у свою чергу не спростовують висновків суду першої інстанції.
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 був відсутній у судовому засіданні 28.04.2021 без поважних причин та не повідомив про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, встановлено ухвалою суду про привід від 28 квітня 2021 року.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд також звертає увагу й на те, що неспростованими є твердження сторони захисту, викладені в запереченнях на апеляційну скаргу, зокрема про те, що: декілька разів судовий розгляд відкладався у зв`язку з неявкою перекладача, потерпілого, свідків, а також через відсутність судді; інші випадки, коли обвинувачений не мав змоги взяти участь у судовому засіданні пов`язані з тим, що ОСОБА_6 перебував на лікуванні за кордоном; остання неявка ОСОБА_6 згідно з твердженнями потерпілого, - 14.05.2021, а строки для закриття провадження закінчились 11.11.2021, тобто при незакінчених строках давності ОСОБА_6 відвідував судові засідання ще пів року, що свідчить про відсутність наміру ухилятися від кримінальної відповідальності та суду.
Отже, всупереч тверджень апелянта, суд дотримався вимог ст. 49 КК України та розглянув клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а саме невідкладно з прийняттям рішення, що виключало будь-яке подальше провадження у справі.
Звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за наявності настання спливу строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та згоди обвинуваченого на таке звільнення, було обов`язком суду першої інстанції.
Клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності судом першої інстанції розглянуто з дотриманням вимог ч. 4 ст. 286 КПК України щодо невідкладності розгляду поданого стороною захисту клопотання.
Таким чином, неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судового рішення, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження, у апеляційній скарзі та потерпілим під час її апеляційного розгляду не наведено, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для її задоволення.
Тому, ухвала суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав потерпілий ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2022 року, якою кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення в якому 03 лютого 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014, відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, ОСОБА_6 , закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, ?у зв`язку із закінченням строків давності, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді :