ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/248/22 Справа № 711/2988/22 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.07.2022 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000164 від 15.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України,-

в с т а н о в и в :

ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.07.2022 задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Черкаській області про накладення арешту на майно ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме на легковий автомобіль SKODA OCTAVIA, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження (відчуження будь-яким способом) цим майном.
Задовольняючи вказане клопотання слідчий суддя виходив з обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, та встановивши відсутність негативних наслідків такого заходу забезпечення кримінального провадження, прийшов до висновку про задоволення клопотання. Крім того, слідчий суддя зазначив, що необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку у частині забезпечення можливої конфіскації майна внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати з підстав передчасності й необґрунтованості, невідповідності ухвали нормам кримінально-процесуального законодавства.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що ухвала слідчого судді належним чином не вмотивована, у клопотанні про арешт майна слідчого як і в ухвалі слідчого судді не наведені обґрунтовані підстави для арешту та чим підтверджується необхідність накладення арешту майна, а містяться формальні підстави накладення арешту з метою забезпечення можливої конфіскації, проте станом на 22.07.2022 ОСОБА_8 не пред`явлено жодного цивільного позову, а тому передчасно стверджувати, що останній може бути цивільним відповідачем у майбутньому.

Крім того, адвокат вказує, що слідчим не наведено жодних ознак речового доказу майна, як не зазначено, а судом в свою чергу не перевірено, наявність ризику знищення майна.

Адвокат наголошує на тому, що слідчим, прокурором не доведено перед слідчим суддею наявність обґрунтованої підозри пред`явленої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочинута ризиків того, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку у частині забезпечення можливої конфіскації майна внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.
Також скаржник звертає увагу на те, що автомобіль ОСОБА_8 придбав у 2019 році, тобто задовго до повідомлення йому про підозру, а тому, на думку адвоката, дане майно не може бути речовим доказом по справі та не дає підстав вважати, що воно придбано за кошти від незаконної діяльності.

Зазначає, що у клопотанні не наведено відомостей щодо вартості майна, яке підлягає арешту, та також позбавляє слідчого суддю можливості перевірити розумність та співмірність обмеження права власності розміру шкоди, не встановлено факту можливої частки власності у майні інших осіб, що обмежує права дружини ОСОБА_8 . В якості забезпечення конфіскації арештовано, крім автомобіля, також і всю належну ОСОБА_8 нерухомість та земельні ділянки, отримані у спадщину.

Крім того, скаржник в апеляції посилається на те, що слідчим не зазначено, що ОСОБА_8 є особою з інвалідністю ІІ групи; не враховано, що даний автомобіль ОСОБА_8 не реалізовано вже після повідомлення останньому про підозру, що також підтверджує, на думку адвоката, на відсутність ризиків знищення або відчуження арештованого майна.

Також вказує, що у витязі ЄРДР від 15.06.2022, наданому слідчим, відсутні дані заявника, а зазначено про матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів, а в резолютивній частині ухвали слідчого судді не зазначено реєстраційний номер автомобіля. Крім того, в матеріалах справи щодо арешту майна є незасвідчені копії документів, якими слідчий обґрунтовує клопотання та відсутні оригінали цих документів всупереч вимогам ст. 99 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Порядок і строки апеляційного оскарження визначено ст. 395 КПК України, відповідно до частини 3 якої якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеного у постанові від 27.05.2019 у справі №461/1434/18, у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Водночас, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2022 слідчим суддею проголошено лише вступну та резолютивну частину, розгляд справи проводився лише за участі слідчого та з матеріалів справи вбачається, що захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , ухвалу слідчого судді (повний текст) від 06.07.2022 отримав 18.07.2022, апеляційну скаргу направив засобами поштового зв`язку 23.07.2022., у зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, СУ ГУНП у Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000164, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
30.06.2022 ОСОБА_8 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відповідальність за яке передбачає можливість позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Відповідно до актуальної інформації з НАІС (Національна автоматизована інформаційна система Головного сервісного центру МВС України), за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано легковий автомобіль SKODA OCTAVIA, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Так, відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000164 від 15.06.2022 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 легковий автомобіль SKODA OCTAVIA, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , шляхом заборони розпорядження (відчуження будь-яким способом) цим майном, слідчий суддя дослідив матеріали додані до клопотання та прийшов до правильного висновку, що обраний захід кримінального провадження є найменш обтяжливим.

Відповідно до ч. 5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно з абзацом першим ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України визначено).
Слідчим суддею під час розгляду клопотання з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно.

Так, слідчий суддя, проаналізувавши матеріали подання прийшов до вірного висновку про те, що підозра, пред`явлена ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, є цілком обґрунтованою, з чим колегія суддів погоджується.

Оскільки санкцією вищевказаної статті, яка інкримінується підозрюваному, передбачено можливість призначення йому додаткового покарання у виді конфіскації майна, відповідно, слідчий суддя вірно прийшов до висновку про те, що на належний на праві власності автомобіль ОСОБА_8 необхідно накласти арешт, з метою забезпечення виконання вказаного виду покарання.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності у матеріалах кримінального провадження цивільного позову та те, що майно, на яке накладено арешт, не містить ознак речових доказів, оскільки в даному випадку арешт на майно накладено з правових підстав, передбачених п.2 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення проведення конфіскації майна, як виду покарання.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому накладення арешту у даній справі не перешкоджає власнику та членам його сім`ї користуватися вказаним майном, яке залишається у його фактичному володінні.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Розгляд клопотання про накладення арешту проведено без участі власника майна у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України, згідно до якої клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.07.2022 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000164 від 15.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач :
Судді :