ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/268/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

перекладачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

потерпілої ОСОБА_15 ,

захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

обвинуваченого ОСОБА_18 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0013207 за обвинуваченням:

ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Республіка Азербайджан, азербайджанця, громадянина Азербайджану, з базовою середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2008 р.н., на час затримання неофіційно працюючого вантажником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у м. Києві, раніше судимого: 28.01.2019 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_18 (Huseynzad? R.V.O.), 16.12.2017 року приблизно о 20 год. 15 хв., перебуваючи біля супермаркету «Фуршет», що за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 30, помітивши наглядно знайому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка надавала йому перукарські послуги, запропонував провести її за місцем мешкання, на що остання не погодилася, але він продовжував за нею йти.

В подальшому, ОСОБА_18 (Huseynzad? R.V.O.), пройшовши з ОСОБА_15 до будинку АДРЕСА_2 , де проживає остання, зайшов разом із нею до єдиного у будинку під`їзду, де ОСОБА_15 зупинилася біля ліфтової шахти, очікуючи на ліфт, при цьому ОСОБА_18 (Huseynzad? R.V.O.) стояв поруч. В цей час у ОСОБА_18 (Huseynzad? R.V.O.) раптово виник злочинний умисел, спрямований на зґвалтування ОСОБА_15 , тобто статеві зносини із застосування фізичного насильства та погрози його застосування.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_18 (Huseynzad? R.V.O.), користуючись тим, що поруч відсутні сторонні особи, які би могли завадити його злочинному умислу, несподівано для ОСОБА_15 , з метою подолання її волі до опору, схопив останню за руки та волосся, використовуючи фізичну силу своїх рук, закрив їй рот, щоб остання не мала змоги кричати і вирватися, затягнув її на майданчик між другим та третім поверхом цього ж під`їзду, де поваливши ОСОБА_15 на підлогу, став наносити їй удари кулаками обох рук по обличчю. У свою чергу ОСОБА_15 , захищаючись від протиправних дій, почала дряпати обличчя ОСОБА_18 (Huseynzad? R.V.O.), при цьому вказані дії роздратували останнього, та він наніс ще декілька сильніших ударів кулаками обох рук по обличчю, шиї та грудях ОСОБА_15 , при цьому висловив останній погрозу вбивства у разі неприпинення нею спротиву. Після цього, ОСОБА_18 (Huseynzad? R.V.O.), частково подолавши волю до опору ОСОБА_15 під впливом вказаних дій, знявши із ОСОБА_15 штани, колготи та нижню білизну, проти її волі вступив із нею в статеві зносини природнім шляхом.

Своїми діями, ОСОБА_18 (Huseynzad? R.V.O.) спричинив ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, синців навколо правого ока з переходом в підочну ділянку, щоку, проекцію нижньої щелепи, верхню та нижню губу справа, на підборіддя, в надбрівній ділянці справа, в лобно-скроневій ділянці зліва, навколо лівого ока, крововиливи на склерах правого та лівого ока, струсу головного мозку, що оцінюються у сукупності та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу за критерієм тривалості розладу здоров`я; синці в підключичній ділянці справа, на тильних поверхнях правої та лівої кисті в проекції 2-ї 5-ї п`ясних кісток, на 4-му пальці правої кисті, на зовнішній поверхні лівого плеча у нижній третині, на передній поверхні правого колінного суглобу, які у сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_18 вину в скоєнні злочину не визнав та пояснив, що із потерпілою ОСОБА_15 познайомився на ринку, вона працювала перукарем, він стригся в неї 3-5 раз. 16.12.2018 року о 08 годині, початок 09 години, він провів на роботу свою колишню дівчину, після чого поїхав на ринок «Троєщина», де він працював вантажником. Між вантажниками виникла сутичка через замовлення на розвантаження, оскільки кожен хотів заробити грошей. Після сутички у нього були розбиті ніс, підборіддя та око. Оскільки роботи він так і не отримав, товариші сказали, що підвезуть його додому на вул. Харківське шосе, 121 (лікарня) у м. Києві. Його підвезли, та близько 19 години висадили біля станції метро «Харківська», після чого він направився в напрямку дому, та на вул. Вербицького, навпроти супермаркету «Фуршет», на зупинці, приблизно о 19 год. 50 хв. купив собі кави. Проходячи по просп. М. Бажана, побачив наглядно знайому потерпілу ОСОБА_15 , яка сиділа сумна на лавочці. Він підійшов до неї, привітався та запитав чому вона сумна, на що та відповіла, що все нормально. Потім він запропонував провести її додому, потерпіла погодилась, відразу піднялась та вони разом зайшли в під`їзд, при цьому він побачив, що її колише зі сторони в сторону. У під`їзді потерпіла присіла на першу сходинку на вході, він сказав їй, що так не гарно та запропонував провести її до квартири чи щоб вона сама пішла. ОСОБА_15 сказала, що піде сама, підійшла до ліфту, але не дочекавшись приїзду ліфту, піднялася до смітника між поверхами та знову присіла. Він знову запропонував провести її, але потерпіла спитала, як вона зможе представити його своєму чоловікові, на що він відповів, що немає необхідності чекати поки чоловік відкриє двері і що в під`їзді можуть бути різні люди. Потерпіла встала і знову сказала, що сама піде. Із сумки потерпіла дістала ключі та пляшку горілки і він сказав їй сховати пляшку. Він взяв пляшку, із неї була зірвана акцизна марка, у пляшці трішки не вистачало горілки і він сховав пляшку до сумки. Потерпіла знов присіла, на що він сказав, що їй тут може бути гірше. Потім він сказав їй зняти кільця, однак вона відмовилася. Так як у неї із кишені майже випав мобільний телефон, він забрав його. ОСОБА_15 замахнулась, щоб вдарити його, і у неї з пальця злетіла каблучка з камінчиками, яку вони знайшли і тоді вона сама зняла обручку і віддала йому. Потім вона стала перераховувати гроші, які також віддала йому. Він став йти, однак вона сказала повернути їй хоча би обручку. Він сказав, що зазначені речі він поверне їй наступного дня, після чого розвернувся та пішов. Із під`їзду він вийшов приблизно о 20 год. 45 хв., прийшов до лікарні, де жив, вмився та пішов до кафе, де барменкою працювала його знайома ОСОБА_20 , яка побачивши його запитала, що у нього з обличчям. Він випив кави, з`їв два пиріжки та віддав ОСОБА_20 на зберігання до ранку 350 грн., які належали потерпілій, 1200 грн., які належали йому та два кільця, вигадавши при цьому історію про сварку із дівчиною та сказавши, що завтра поверне дівчині каблучки. На наступний день, приблизно о 09 годині, він сказав ОСОБА_20 , що поки нічого забирати не буде і пішов на роботу до потерпілої, однак там було закрито. Він пішов до своєї дівчини, вони випили кави і він знов пішов до потерпілої на роботу, однак там знову ж таки було закрито і коли він став відходити, на зустріч йому надійшло два чоловіки, одним із чоловіків був чоловік потерпілої, які помітивши його, повалили із ніг та вдарили по обличчю. Потім вони викликали працівників поліції. При цьому зазначив, що жодних симпатій у нього із потерпілою ОСОБА_15 не було. Також зауважив, що потерпіла прийшла додому десь біля 22 години, а він пішов о 20 год. 45 хв. Від потерпілої було чути запах перегару.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим, його винність у вчиненні інкримінованому йому злочині повністю доведена дослідженими безпосередньо у судовому засіданні доказами у їх сукупності.

Так, будучи допитаною в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_15 суду показала, що 16.12.2017 року, вона вийшла з роботи та зайшла у магазин «Фуршет», вийшовши з якого, зустріла наглядно знайомого їй обвинуваченого ОСОБА_18 , вони стали розмовляти, після чого він запропонував провести її додому. Коли вони підійшли до будинку, вона присіла на лавочку, думала, що обвинувачений піде, але він не пішов. Коли вона стала заходити до під`їзду, обвинувачений прослідував за нею, а біля ліфту взяв її за «шкібарки», став домагатись, та потягнув на сходинковий майданчик між другим та третім поверхами. Вона стала просити його, щоб він припинив, однак він не розумів її, вона стала відштовхувати його, чинити супротив, між ними зав`язалася бійка. Під час бійки вона покусала та подряпала обвинуваченого, однак це його не те, що не зупинило, а тільки розлютило, обвинувачений став закривати їй ніс та рот рукою, щоб вона не могла кричати, через що вона задихалась та втрачала свідомість. Роздягаючи її, обвинувачений душив, бив її у груди, вся шия в неї була чорна. Після того як він її зґвалтував природнім шляхом обвинувачений ще й пограбував її. Під час зґвалтування вона лежала на спині, обвинувачений одяг не знімав, а в неї були порвані колготки. Коли він йшов, то вдарив її головою об бетонну поверхню, пригрозивши, що якщо вона буде кричати, він її вб`є. Прийшовши до тями, вона зайшла в квартиру та повідомила чоловіку про те, що обвинувачений ОСОБА_18 побив її та заволодів майном. Оскільки їй було гидко вона відразу помилась. Про те, що її зґвалтували відразу чоловіку не зізналася. Розповіла лише через деякий час, так як не могла жити з таким тягарем. Першу заяву про злочин було подано відразу коли приїхала поліція, які протримали її до 04 години ранку, при тому, що у неї був струс мозку. Наступного дня її знов було викликано до поліції, в поліції протримали цілий день. До лікарні вона потрапила лише 19.12.2017 року. Зазначила, що вона добровільно видала одяг, в якому була під час зґвалтування.

Підстав, з яких потерпіла ОСОБА_15 могла оговорювати обвинуваченого ОСОБА_18 не встановлено, і тому у суду немає причин не довіряти її показанням.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показав, що 16.12.2017 року о 20 годині, він як зазвичай пішов на зупинку зустрічати дружину потерпілу ОСОБА_15 після роботи, але її там не було. Повернувшись додому побачив, що в квартирі дружини також не має. Він подзвонив дружині на мобільний телефон, проте зв`язку не було, однак він не став хвилюватися, оскільки вона мала їхати до м. Бобровиця на дачу, і він вирішив, що та невдовзі йому подзвонить. Очікуючи в квартирі телефонного дзвінка, приблизно о 22 чи о 23 годині до квартири зайшла його дружина, її одяг був розірваний, пальто все в крові, вона вся побита, обличчя чорне, око набрякло. Дружина сказала, що клієнт її побив та пограбував. Він відразу зателефонував в поліцію та викликав швидку допомогу. Дружині було погано, тому вони поїхали до лікарні, однак вона відмовилася залишатися там, оскільки побоялась бути одна. Коли повернулися додому, давали пояснення слідчому з приводу того, що трапилося, це все тривало десь до 05 години ранку, і в цей час прийшло повідомлення, що телефон дружини на зв`язку. Він пішов шукати телефон, прийшов до перукарні, де працювала його дружина та став розпитувати у дівчат, які відразу зрозуміли про якого чоловіка йде мова і сказали, що він проживає в лікарні, біля Червоного хутору. Він пішов туди, однак там його не застав, тому повернувся на ринок, і побачив обвинуваченого. Він відразу викликав працівників поліції, до прибуття яких він разом із дівчатами затримали обвинуваченого. Про те, що його дружину було зґвалтовано, він дізнався тільки на наступний день, вона йому розповіла. Зазначив, що обвинувачений шульга, саме тому у його дружини була побита вся права сторона. Також внаслідок побиття дружині було проведено операцію.

В ході досудового слідства при проведенні впізнання осіб, що підтверджується відповідним протоколом процесуальної дії від 15.05.2017 року та довідкою до нього, потерпіла ОСОБА_15 , у присутності понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , серед пред`явлених для впізнання осіб в категоричній формі із зазначенням характерних рис обличчя та конкретних ознак зовнішності впізнала на фото № 2 особу, а саме чоловіка кавказької зовнішності, який 16.12.2017 року, у вечірній час доби, на сходинковій площадці, між 2 та 3 поверхами, за місцем її проживання, що по АДРЕСА_2 , зґвалтував її (а. с. 115-117).

При цьому всі учасники судового провадження не заперечували тієї обставини, що на фото № 2 зображений саме ОСОБА_18 .

Будь-яких суттєвих порушень при проведенні вказаної слідчої дії органом досудового розслідування, які би вказували на недопустимість протоколу впізнання, як доказу в даному кримінальному провадженні, а також підтверджували недотримання гарантованих прав і свобод громадян, судом не встановлено.

Також будь-яких порушень, при пред`явленні осіб для впізнання за фотознімками, які би вказували на недопустимість протоколу вказаної слідчої дії, як доказу в даному кримінальному провадженні, судом не встановлено. Так, проведення пред`явлення особи для впізнання регламентовано положеннями ст. 228 КПК України, при цьому будь-яких імперативних обов`язків щодо необхідності проведення вказаної слідчої дії саме шляхом пред`явлення особи вказана норма не містить. Також відповідно до імперативної вказівки ч. 7 ст. 223 КПК України дана слідча дія була проведена в присутності двох незаінтересованих осіб (понятих), а потерпіла вказала на індивідуальні ознаки, за якими вона може впізнати та впізнала обвинуваченого. При цьому з даних фототаблиці вбачається, що слідчим при проведенні вказаної процесуальної дії було дотримано приписи ч. 7 ст. 228 КПК України щодо вимог до фотознімків осіб, які надавались для впізнання.

Суд вважає показання потерпілої ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_21 достовірними, оскільки вони послідовні, логічні, конкретні, узгоджуються як між собою, так і з іншими зібраними по справі доказами, дослідженими судом, і які повністю спростовують доводи обвинуваченого, висунуті ним на свій захист.

Так, згідно даних витягу з реєстру досудових розслідувань від 19.12.2017 року, до єдиного реєстру досудових розслідувань 19.12.2017 року о 18:30:42 за № 0013207 внесено відомості, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, про те, що 16.12.2017 року, в період часу з 21:00 год. по 22:00 год., за адресою: м. Київ, просп. М. Бажана, 9-Б, гр. ОСОБА_24 , здійснив зґвалтування ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄО 93974 від 19.12.2017 року) (т. 1 а. с. 78).

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.12.2017 року, зареєстрованої в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Дарницького УП ГУНП у м. Києві 19.12.2017 року за № 93974, вбачається, що 18.12.2017 року, о 19 год. 08 хв. ОСОБА_15 звернулась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про те, що 16.12.2017 року, в період часу з 21-00 год. по 22-00 год., встановлена особа під час грабежу в рамках ЄРДР № 0013148 від 17.12.2017 року здійснила зґвалтування (т. 1 а. с. 81, 82).

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 18.12.2017 року, проведеного слідчим Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_25 , за участю потерпілої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні службового кабінету № 338 Дарницького УП, що по вул. О. Кошиця, 3-а у м. Києві, потерпіла ОСОБА_15 добровільно надала для огляду та подальшого вилучення речі, в які вона була одягнена 16.12.2017 року, у час коли відносно неї був скоєний злочин, в період часу з 21:00 год. по 22:00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: джинси синього кольору з плямами бурого кольору на них, зі слів потерпілої це кров, однак чи її чи ні їй не відомо; колготи тілесного кольору розірвані та труси червоні в чорний горошок з щоденною прокладкою (т. 1 а. с. 87-89), які відповідно до постанови від 15.05.2019 року визнано речовими доказами та передано на зберігання до камери схову речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві (т. 1 а. с. 122, 123).

З висновку судової імунологічної експертизи № 146 від 12.04.2018 року вбачається, що на наданих на дослідження колготах, вилучених у гр. ОСОБА_15 , в об. № 20 виявлені сліди сперми без домішків крові. В об. № 22 на трусах виявлена кров людини та сліди сперми. В об. № № 1-12, 14 на джинсових брюках, об. № № 15-19 на колготах, об. № № 21, 23, 24 на трусах, об. № 25 на щоденній прокладці виявлена кров людини, сперма морфологічним методом не виявлена. В об. № 13 на джинсових брюках кров методом висхідної тонкошарової хроматографії та сперма морфологічним методом не виявлені (т. 1 а. с. 93-97).

Згідно протоколу отримання біологічних зразків для експертизи від 12.02.2019 року, слідчим Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_26 , у присутності лаборанта ОСОБА_27 , на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2018 року, у приміщенні КМКБ СМЕ, що по вул. Докучаєвській, 4 у м. Києві, у ОСОБА_18 було відібрано біологічний зразок для експертизи зразок крові (т. 1 а. с. 109).

Відповідно з даними висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 101-13-2019 від 06.03.2019 року, при дослідженні трусів (об. 1) встановлений генотип особи жіночої генетичної статі. Виявити присутність ДНК особи чоловічої генетичної статі не вдалося, що може бути пов`язано зі значним ступенем деградації ДНК під впливом зовнішніх факторів, а також з недостатньою кількістю біологічного матеріалу. При дослідженні колготок (об. 2) встановлений змішаний ДНК-профіль, в якому по всіх досліджуваних локусах виявлені алельні поєднання властиві генотипу ОСОБА_18 . Виходячи з вищевикладеного походження сперми, виявленої на колготах (об. 2) від ОСОБА_18 не виключається (т. 1 а. с. 110-114).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3261 від 09.02.2018 року, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були спричинені наступні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, а саме: синці навколо правого ока з переходом в підочну ділянку, щоку, проекцію нижньої щелепи, верхню та нижню губу справа, на підборіддя, в надбрівній ділянці справа, в лобно-скроневій ділянці зліва, навколо лівого ока, крововиливи на склерах правого та лівого ока, струс головного мозку, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу за критерієм тривалості розладу здоров`я. Синці в підключичній ділянці справа, на тильних поверхнях правої та лівої кисті в проекції 2-ї - 5-ї п`ясних кісток, на 4-му пальці правої кисті, на зовнішній поверхні лівого плеча у нижній третині, на передній поверхні правого колінного суглобу, які як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я. Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від дії тупого (тупих) предмета (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну вказаному у постанові 16.12.2017 рокуц. Цілісність дівочої пліви у ОСОБА_15 порушена. Мають місце «старі» ушкодження дівочої пліви дівоча пліва з ознаками травматичних змін, які вона зазнає під час фізіологічних пологів. Будь-яких свіжих ушкоджень в області зовнішніх статевих органів не виявлено. При судово-імунологічному дослідженні на тампоні, і в мазках з вмістом піхви гр. ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сперма морфологічним методом не виявлена (т. 1 а. с. 101-104).

Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні світлин, долучених потерпілою в ході досудового розслідування, на трьох з них зображено потерпілу зі слідами побиття на обличчі, які за характером та локалізацією відповідають даним висновку судово-медичної експертизи (т. 1 а. с. 119).

Згідно даних протоколу огляду відеозапису від 15.05.2019 року, у кабінеті № 404, що за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 3-А, було переглянуто відеозапис, наданий потерпілою ОСОБА_15 , що знаходиться на флеш-носієві, а саме на USB-флешці «Transcend JetFlash 8Gb», який в подальшому було скопійовано на компакт-диск «DVD-R», та з якого вбачається, що на диску знаходяться 2 відео-файли під назвами: 1 «13» відкривши, який встановлено, що на зображенні тривалістю в 00:00:14 хвилин видно обличчя ОСОБА_15 , яке має значні синці під очима, а також на підборідді з правої сторони; 2 «14», відкривши який встановлено, що на зображенні тривалістю в 00:00:14 видно обличчя ОСОБА_15 , яка має ті ж синці та гематоми, описані на попередньому відео з плином часу, тобто після певного загоювання (т. 1 а. с. 120, 121).

При цьому суд враховує, що право потерпілої подавати докази на підтвердження своєї заяви передбачено положеннями п. 3 ч. 2 ст. 56 КПК України, а збирання доказів потерпілою регламентовано положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 93 КПК України, і тому будь-яких порушень при наданні потерпілою вказаних світлин та відеозапису слідчому не вбачається.

Відповідно до даних висновку судово-психіатричної експертизи від 04.01.2018 року, вбачається, що ОСОБА_24 (Huseynzad? Ruslan Veis?l Oglu) в період часу, до якого відноситься діяння, у скоєнні якого він на даний час підозрюється, на будь-який психічний розлад не страждав. Він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У будь-якому тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не знаходився. Він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час на будь-який психічний розлад не страждає Він може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. На психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин не страждає. Застосування до нього протиалкогольного та протинаркоманічного лікування не потребує (т. 1 а. с. 105, 106).

Викладені докази, які були ретельно досліджені судом, повністю спростовують версію обвинуваченого про те, що він не причетний до інкримінованого йому кримінального правопорушення, будь-яких протиправних дій відносно потерпілої ОСОБА_15 не вчиняв та остання його обмовляє і оцінюються судом як обрана позиція захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне.

Доводи сторони захисту на недоведеність вини ОСОБА_18 , в тому числі через порушення процесуального закону при проведенні досудового розслідування, були ретельно перевірені судом та свого підтвердження не знайшли.

Так, посилання захисника на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при отриманні на запит слідчого деяких оригіналів матеріалів досудового розслідування з іншого кримінального провадження № 0013148, а саме документів та речових доказів: заяви ОСОБА_15 про відмову від проходження повторної СМЕ від 18.12.2018 року; протоколу огляду місця події від 18.12.2017 року із додатками; одягу ОСОБА_15 , виданого нею під час ОМП від 18.12.2018 року та самої заяви ОСОБА_15 про надання слідчому свого одягу, що свідчить про недопустимість як самої відповіді на запит, так і долучених до неї вказаних додатків є безпідставними виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, зокрема шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Приймаючи до уваги те, що запитувані документи та речі були надані слідчому добровільно, про що свідчать відповіді на запити (т. 1 а. с. 85, 100), необхідності звертатися з відповідним клопотанням про надання тимчасового доступу до речей і документів до слідчого судді для отримання вказаних матеріалів в останнього не було. При цьому надані на запит документи та речі не є інформацією, отриманою в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії в іншому кримінальному провадженні, і тому правила, передбачені положеннями ст. 257 КПК України, щодо використання інформації в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора, у даному випадку не розповсюджуються.

Приймаючи до уваги те, що вказані документи та речі, отримані на запити слідчого визнаються судом допустимими доказами, підстав для визнання висновку судової імунологічної експертизи № 146 від 12.04.2018 року, проведеної за вищевказаними наданими речами потерпілої, недопустимим доказом за доктриною «Плодів отруйного дерева» - немає.

Також суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто необхідно з`ясувати чи перешкодили допущені порушення в досягненні справедливості.

Відповідно до положень ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Положеннями ч. 3 ст. 245 КПК України передбачено, що відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами для освідування особи, встановленими ст. 241 цього Кодексу. У загальному порядку відбирання біологічних зразків у особи здійснюється на підставі постанови прокурора, а в разі відмови особи надати зразки добровільно відібрання проводиться примусово за ухвалою слідчого судді або суду за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 160166 КПК України

Як слідує з положень ст. ст. 159-165, 245 КПК України, зразки для експертизи у кримінальному провадженні можуть бути відібрані у тієї особи, яка фактично володіє ними і набуття для цього особою певного процесуального статусу чинним кримінальним процесуальним законом не вимагається.

Крім того, хоча загальний процесуальний порядок відібрання біологічних зразків в особи має відповідати приписам ст. 241 КПК України, якою регулюється процедура освідування особи, проте з урахуванням специфіки вказаної слідчої дії, це не означає, що мають бути здійснені всі процедурні моменти, притаманні освідуванню, виходячи з того, що при вказаній процедурі відібрання зразків участь ні перекладача, ні захисника, ні понятих не є обов`язковою, оскільки їх відсутність чи присутність не має та не може мати значення для підтвердження правильності проведення цієї слідчої дії, дотримання процедури та отриманих результатів.

Також, положеннями ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України гарантовано право не свідчити проти себе, яке розуміється як право особи не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, та відмовитися відповідати на запитання у будь-який момент. Разом з тим, біологічні зразки ЄСПЛ розглядаються як фізичні чи матеріальні зразки, які використовуються в судовій експертизі і використання яких не впливає на згадане право (рішення «PG и JH проти Сполученого Королівства»). Допустимим у контексті дотримання свободи від самовикриття є відібрання від особи таких матеріалів, існування яких не залежить від її волі і тому у даному випадку не застосовується право не свідчити проти себе (рішення «Сондерз проти Сполученого Королівства»), без завдання ризику для здоров`я (рішення «Яллох проти Німеччини»). Наведене вказує на те, що під час здійснення відбирання біологічних зразків для експертизи у примусовому порядку, особа може скористатися вищезазначеним правом, лише під час відбирання зразків голосу та почерку.

Таким чином, у будь-якому разі при ухваленні рішення про примусове відібрання біологічних зразків особа не має права відмовитись від їх надання.

При цьому відібрання зразка крові шляхом проколу четвертого пальця правої руки не свідчить про істотне порушення прав і свобод людини (катування, жорсткого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження) та не є небезпечним для здоров`я особи.

Будь-яких суттєвих порушень встановленого кримінальним процесуальним законом порядку при отриманні біологічного зразка суд не вбачає, оскільки вказана слідча дія була проведена на підставі ухвали слідчого судді, ухваленої за наслідком відповідного клопотання, внесеного у зв`язку з відмовою ОСОБА_18 добровільно надати вказані зразки.

Само по собі порушення двохмісячного строку, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 164 КПК України, щодо дії ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на примусове відбирання біологічних зразків, жодним чином не вплинуло та не могло вплинути ні на процедуру відібрання біологічного зразка у ОСОБА_18 , ні на сам зразок кров.

З урахуванням виявленого в ході судового розгляду достатнього рівня володіння обвинуваченим російською та українською мовами, підстав вважати, що ОСОБА_18 не розумів запропонованого варіанту добровільно надати біологічні зразки, а також не скористався правом на відмову від добровільної видачі вказаного матеріалу немає.

За наведених обставин твердження сторони захисту про грубе порушення вимог КПК України при примусовому відібранні біологічних зразків та недопустимість протоколу примусового відібрання біологічних зразків від ОСОБА_18 для експертизи від 12.02.2019 року через відсутність в останнього будь-якого процесуального статусу, а також порушення права на захист - є неспроможними.

Підстав для визнання висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 101-13-2019 від 06.03.2019 року недопустимим доказом немає, оскільки вказана експертиза проведена на підставі доказів, які не визнані судом не допустимими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при проведенні досудового розслідування судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, розглянувши кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження прямі та непрямі докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винності ОСОБА_18 (Huseynzad? R.V.O.) у зґвалтуванні, тобто статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства та погрозою його застосування, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 152 КК України (в редакції Закону України № 2295-VI від 01.06.2010 року).

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до Закону України від № 2227-VIII від 06.12.2017 року, який набрав чинності 11.01.2019 року, диспозиція ч. 1 ст. 152 КК України викладена у новій редакції.

Разом з тим зміни у диспозиції частини статті будь-яким чином не поліпшують становище обвинуваченого, а санкція залишилась незмінною. За наведених обставин застосуванню підлягає ч. 1 ст. 152 КК України в редакції Закону України № 2295-VI від 01.06.2010 року.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії не тяжких злочинів, ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння.

Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, який негативних характеристик не має, не зареєстрований, на спеціальних обліках не перебуває, офіційно не працює, має на утриманні неповнолітню дитину 2008 р.н.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпечність скоєного, конкретні обставини справи та характер злочинного діяння, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами можливо тільки в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, та призначає покарання у виді позбавлення волі в максимальних межах, передбачених санкцією частини статті, вважаючи вказане покарання необхідним та достатнім, не вбачаючи підстав для можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання чи призначення іншого виду покарання.

Оскільки ОСОБА_18 вказаний злочин вчинив до постановлення вироку Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2019 року, суд вважає за необхідне остаточне покарання обвинуваченому призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

З урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд обирає принцип часткового складання призначених покарань, зарахувавши в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбуте частково за попереднім вироком.

При вирішенні заявленого цивільного позову суд виходить з наступного.

Так, потерпілою ОСОБА_15 заявлено цивільний позов, підтриманий в ході судового розгляду, згідно з яким вона просить стягнути з обвинуваченого: 7 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яка обґрунтована тим, що внаслідок вчиненого злочину в неї було пошкоджено пальто та джинси, і тому вона не може їх використовувати та 250 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Обвинувачений позовні вимоги, заявлені потерпілою, не визнав.

Дослідивши та оцінивши докази по справі щодо поданого цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову в цій частині немає, оскільки будь-яких доказів на підтвердження спричиненої матеріальної шкоди позивачем не подано.

Що стосується вимог потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди, суд, керуючись положеннями ст. 23 ЦК України, приходить до висновку, що потерпіла понесла моральні страждання, пов`язані з психологічними стражданнями, переживаннями, незручностями та розладом здоров`я, внаслідок злочинних дій обвинуваченого, а наслідки вчиненого постали для позивача як психотравмуючі та обумовили порушення фізичної, та психоемоційної сфер існування особистості та викликали формування негативних психологічних переживань.

З огляду на викладене, керуючись положеннями ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), стану здоров`я потерпілої, суд вважає необхідним заявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задовольнити частково і стягнути з обвинуваченого 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з ОСОБА_18 .

Питання речових доказів підлягає вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :
Визнати ОСОБА_18 ( ОСОБА_28 ) винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених вироком Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2019 року, та даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_18 ( ОСОБА_28 ) покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_18 (Huseynzad? Ruslan Veys?l Oglu) відраховувати з 17.12.2017 року.

Цивільний позов, поданий потерпілою ОСОБА_15 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_18 ) на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн.

Стягнути з ОСОБА_18 ( ОСОБА_28 ) в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 19 005 грн. 00 коп.

Речові докази по справі, а саме:

- джинси, колготи, труси з щоденною прокладкою, які передано до камери схову речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 001209) - повернути потерпілій ОСОБА_15 , в разі відмови в отриманні знищити.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва, а обвинуваченим, який утримується під вартою - з часу отримання копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя