Справа №574/559/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1062/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА
Іменем України

06 липня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 574/559/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.06.2022 про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, оскільки ухвала суду є незаконною і постановлена з грубим порушенням норм КПК, у ній не надано оцінки щодо наявності обґрунтованої підозри, з серпня 2021 року до грудня 2021 року розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснювалось суддею Буринського районного суду Сумської області ОСОБА_10 , а не суддями Конотопського міськрайонного суду Сумської області, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 до Конотопського міськрайонного суду не надходив, а судове засідання 27.06.2022 відбулось в межах матеріалів до обвинувального акта, які надійшли судді ОСОБА_1 23.12.2021 на підставі незаконного рішення Сумського апеляційного суду від 10.12.2021 про зміну підсудності, тому ОСОБА_7 не перебуває в статусі обвинуваченого і втратив статус підозрюваного. Прокурор ОСОБА_11 також втратила свій процесуальний статус і є прокурором за посадою, а не за процесуальним статусом у кримінальному провадження, тому не мала права звертатись з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд залучив захисника ОСОБА_12 з безоплатної юридичної допомоги, в той час як захисник ОСОБА_9 у судове засідання не викликалась, тому були порушені вимоги ст. 135, 137 КПК.

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1 КК. У якому прокурором подано клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою без визначення розміру застави у зв`язку з наявними ризиками, передбаченими п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.06.2022 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 24:00 24.08.2022 без визначення розміру застави. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що у судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК, запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості злочину, який йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, є співмірним з існуючими ризиками, що у свою чергу свідчить про недостатність застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, згідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК розмір застави ОСОБА_7 судом не визначався.

Будучи належним чином повідомленою про час і місце апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, будь-яких особистих клопотань про розгляд апеляційної скарги за її участю до апеляційного суду не подавала, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує про апеляційний розгляд провадження у її відсутності, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі захисника ОСОБА_9 , що узгоджується із ч. 4 ст. 422-1 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника і просив скасувати ухвалу суду, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 2 КПК, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу (ч. 3 ст. 315 КПК).

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого (ч. 1 ст. 331 КПК), а згідно ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ч. 2, 4 ст. 422-1 цього Кодексу суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою невідкладно витребує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зокрема, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК, у тому, що 02.07.2021 близько 14:20, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Chevrolet Aveo, д. н. з. НОМЕР_1 в напрямку м. Конотопа автодорогою сполученням «Батурин-Конотоп-Суми», де на ділянці 73 км + 500 м неподалік с. Чернеча Слобода Конотопського району проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Toyota Hilux, д. н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 , який рухався попереду в попутному напрямку. В результаті ДТП водій ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Таким чином, ОСОБА_7 згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченого (обвинувальний акт щодо нього переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 34, 291 КПК) і обґрунтованість вказаного вище пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність цього обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення чи судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності (чи відсутності) передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

За вчинення вказаного вище кримінального правопорушення, яке призвело до загибелі людини, законом України про кримінальну відповідальність встановлене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10-ти років, а тому існують реальні ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, а застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків і не зможе запобігти передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК ризикам.

Так, відповідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При цьому врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що також узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.». При цьому серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема в справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96 від 26.07.2001) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Беручи до уваги зазначене, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого рішення, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, цей ризик не зменшився та є актуальним і на час апеляційного розгляду, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.

Ризик втечі також має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови», §58).

При встановленні ризику незаконного впливу на свідків, необхідно враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де ЄСПЛ зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно; вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення; продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суддя ОСОБА_1 у своїй ухвалі не надає оцінки щодо наявності обґрунтованої підозри, не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають, оскільки кримінальне провадження перебуває на судовому розгляді по суті пред`явленого обвинувачення і ОСОБА_7 вже не є підозрюваним.

Твердження апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали Сумського апеляційного суду, постановленої в порядку ст. 34 КПК, є необґрунтованими і голослівними, оскільки захисник не надала колегії суддів будь-яких доказів з цього приводу. При цьому рішення апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржується і є остаточним з моменту його ухвалення.

Підсудність кримінального провадження відносно ОСОБА_7 була змінена 10.12.2021 компетентним судом апеляційної інстанції відповідно вимог кримінального процесуального закону за належною процедурою (клопотання потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про передачу кримінального провадження) з Буринського районного суду Сумської області до Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Доводи сторони захисту щодо залучення захисника ОСОБА_12 з безоплатної юридичної допомоги колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки строк тримання під вартою ОСОБА_7 , визначений попередньою ухвалою суду закінчувався.

Відповідно ч. 3 ст. 331 КПК, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому розгляд питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу можливо вважати невідкладною процесуальною дією. У визначений час конвойна служба не доставила до зали суду обвинуваченого ОСОБА_7 , повідомивши помічника судді в телефонному режимі, що має місце затримка в доставці не менш, ніж на годину через затримку видачі обвинуваченого в СЗІО. Захисник ОСОБА_9 , дізнавшись від секретаря судового засідання про затримку в конвоюванні ОСОБА_7 до зали судових засідань, на розгляд клопотання не з`явилася, відмовившись чекати доставку обвинуваченого.

Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу», суб`єктами права на безоплатну вторинну правову допомогу, які мають право на захист від обвинувачення та складення документів процесуального характеру, є особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно положень КПК України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії.

У зв`язку з тим, що завчасно повідомлений захисник не прибув для участі у проведенні процесуальної дії, кримінальне провадження мало терміновий характер, зволікання у вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою могло призвести до серйозної судової помилки, у тому числі і звільнення ОСОБА_7 з-під варти у не процесуальний спосіб без наявності будь-якого судового рішення, а також можливого притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, то з метою забезпечення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції було постановлено ухвалу, якою доручено відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги, призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням при проведенні окремої процесуальної дії та забезпечити його прибуття у зазначені в ухвалі час і місце для участі у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з вказаним рішенням суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом при вирішення клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави були дотримані вимоги ст. 177, 178 КПК. При цьому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим судом першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на фактичні обставини кримінального провадження і визначає потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді судом питання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409 і ч. 2 ст. 412 КПК).

Зважаючи на наявність ризиків переховування ОСОБА_7 від суду та незаконного впливу на свідків, необхідність забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.06.2022 відносно ОСОБА_16 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4