Справа № 595/369/22
Провадження № 1-кп/595/55/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.05.2022

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Бучач кримінальне провадження №0000034 від 19 березня 2022 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоолексіївка Врадівського району Миколаївської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з початковою освітою, тимчасово непрацюючого, не судимого, має на утриманні трьох малолітніх дітей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, 19.03.2022 приблизно о 17.30 год. у ОСОБА_3 , який перебував у 30 кварталі 3 виділу лісового масиву Золотопотіцького лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство», що неподалік с.Космирин Чортківського району Тернопільської області, виник злочинний умисел спрямований на незаконну порубку одного дерева породи «Граб» у вищевказаному лісовому масиві на території природно-заповідного фонду, а саме у межах Національного природного парку «Дністровський каньйон».

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 19.03.2022 приблизно о 17.30 год., ОСОБА_3 , керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, перебуваючи у 30 кварталі 3 виділу лісового масиву Золотопотіцького лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство», що неподалік с.Космирин Чортківського району, а саме у межах Національного природного парку «Дністровський каньйон», в порушення статей 67,68,69 Лісового кодексу України від 21 січня 1994 року, статей 5,12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 9.1, 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу, незаконно без спеціального дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубним квитком, ордером), виданим уповноваженим органом, за допомогою бензопили оранжевого кольору марки «Foresta FA-38S» шляхом повного відокремлення стовбура від кореня, у спосіб спилювання, здійснив незаконну рубку одного дерева породи «граб», діаметром пня у корі 34 см.

Внаслідок зазначеного протиправного діяння, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №541 від 24.07.2013 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», ОСОБА_3 заподіяв державі матеріальну шкоду на суму 2832 грн.

Такі діїобвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 246 КК України, як незаконна порубка дерева у лісі на території природно- заповідного фонду.

18 квітня 2022 року, згідно вимог ст.472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості між прокурором Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_4 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000034, з одного боку, та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_3 і його захисником ОСОБА_6 з іншого боку, згідно якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 3 ст. 246 КК України, істотних для даного кримінального правопорушення обставин та покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, яке повинен понести ОСОБА_3 .
Угодою передбачено наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, встановлені ст. 476 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні також просять вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Представник потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив, що надав згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості та вважає, що таку слід затвердити.
Вислухавши учасників кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд вважає, що угода підлягає до затвердження з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час підготовчого судового засідання.

Також судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.
Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання узгодженого сторонами угоди враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, перебування на утриманні трьох малолітніх дітей, особу винного, позитивну характеристику з місця проживання, визнання ним вини, повне відшкодування завданих збитків та відсутність обставин, що б обтяжували покарання, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.3 ст.246 КК України у виді штрафу в дохід держави, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про визнання винуватості.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Згідно вимог п.2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів .

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладену між прокурором Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_6 , і призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання.

Речові докази по справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України, а арешт майна відповідно до ст.174 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, клопотання про обрання такого заходу сторона обвинувачення не заявляла та підстави для його обрання відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.
Збитки в розмірі 2832 (дві тисячі вісімсот тридцять дві) грн, заподіяні державі,
відшкодовані в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №60 АТ «Ощадбанк» від 18.04.2022.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Керуючись ст.ст.314,373,374,474,475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 18 квітня 2022 року, укладену між прокурором Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із врахуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2022 року на 16 колод зрізаного дерева породи «граб» та 2 зрізи, зроблені із даного дерева скасувати.

Речові докази: 16 колод зрізаного дерева породи «граб» та 2 зрізи, зроблені із даного дерева, які належать ДП «Бучацьке лісове господарство» та перебувають на зберіганні на складі у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у с. Космирин Чортківського району Тернопільської області повернути ДП «Бучацьке лісове господарство».
Апеляційна скарга на вирок може бути подана обвинуваченим, захисником, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Бучацький районний суд Тернопільської області.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати в суді копії вироку.

Суддя ОСОБА_1