Справа № 182/1559/22
Провадження №1-кп/204/348/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000537 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 липня 2020 року,
за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

22 серпня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання зазначив, що 03 вересня 2021 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз 21 липня 2022 року строком на 60 діб, а саме до 18 вересня 2022 року. Звертає увагу, що ОСОБА_5 має суттєві проблеми зі здоров`ям, а саме хронічне захворювання, яке потребує постійного профілактичного лікування, задля його стримування та запобігання розвитку та ускладнень. На даний час ОСОБА_8 не надається жодна медична допомога взагалі, за клопотанням сторони захисту медичними працівниками було лише постановлено діагноз, про це ОСОБА_5 повідомили, що надалі проводити профілактичне лікування вони не можуть в умовах слідчого ізолятору, і на даний час існує загроза прогресування хвороби. В ухвалі від 21 липня 2022 року підставою для продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 суд зазначив наявність ризику переховуватися від суду, єдиними аргументами його існування, суд зазначив суворість можливого покарання, що загрожує його підзахисному та військовий стан, про те судом не було досліджено та не враховано особу його підзахисного взагалі. Не враховано і того факту, що його підзахисний має стійкі патріотичні переконання та того, що його підзахисний не має ні родичів, ні знайомих на тимчасово окупованих територіях та не враховано, що перебуваючи на домашньому арешті з засобами електронного контролю суд зможе контролювати кожен крок його підзахисного. Також важливим фактом є те, що тримання під вартою має обмежений строк дії, що чітко визначено ст. 197 КПК України. Також зазначив, що ризик передбачений п. 1 ч. 2 ст. 177 КПК України зазначений в клопотання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 на даний час зменшився до мінімуму та фактично відсутній і в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували його подальше існування окрім, як суворості можливого покарання (оскільки матеріали справи до суду ще не передані), а отже подальше існування такого ризику не є доведеним в розумінні норм КПК та практики ЄСПЛ. Крім того, вищевказаний ризик нівелюється наступним: обвинувачений має міцні соціальні зв`язки в місті його постійного проживання, а саме ОСОБА_5 одружений, є годувальником сім`ї, на його утриманні знаходиться: донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; постійно на протязі життя займається будівельними роботами за договорами підряду, та мав такий і на час затримання; має у власності житло та постійне місце проживання; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та інших повідомлень про підозру йому не вручалось, не перешкоджав органам досудового розслідування під час обшуку та затримання; його підзахисний жодного разу не переховувався, не перешкоджав та не намагався уникнути слідства та суду, що підтверджується матеріалами КП. Застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з засобами електронного контролю дозволить повною мірою контролювати поведінку ОСОБА_5 та навіть кожен його рух, і в свою чергу, перебуваючи вдома, ОСОБА_5 зможе доглядати за своєю донькою та за квартирою, а його дружина в цей час матиме змогу працювати, щоб матеріально забезпечити родину. ОСОБА_5 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, оскільки свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнає. Підозра у вчиненні кримінального правопорушення є недостатньо обґрунтованою, оскільки обвинувальний акт не містить жодних фактичних обставин кримінального правопорушення (які б підтверджувалися хоч якимись доказами), зокрема не встановлено яким саме чином та за яких саме обставин ОСОБА_5 нібито встановив особу, також відсутні відомості, про те, як саме ОСОБА_5 застосував свій злочинний вплив, оскільки допитані в якості свідків та потерпілих особи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 лише підтвердили, що не знають ОСОБА_5 не зустрічалися ні з ним особисто ні з іншими особами, які б могли бути направлені ОСОБА_5 та жодного разу про нього не чули взагалі, та взагалі навіть відсутнє підтвердження того, що ОСОБА_5 взагалі має хоч якийсь статус в злочинній спільноті, чи хоча б знайомий з нею. Таким чином, немає підстав вважати, що він буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду чи продовжуватиме злочинну діяльність, оскільки злочинів він не вчиняв. Водночас, обвинувачений має постійне місце проживання, одружений, має доньку, має постійну роботу. Окрім цього, обвинувачений стверджує, що не намагатиметься переховуватись, а сприятиме суду у з`ясуванні обставин кримінального провадження, оскільки особисто зацікавлений у тому, щоб розгляд справи в суді чим-швидше закінчився та він міг продовжити спокійно жити.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , підтримав своє клопотання, просив його задовольнити. Зазначив, що на даний час вони не встигли залучити відповідного лікаря, оскільки лікар, якого хоче залучити ОСОБА_5 на даний час знаходиться в м. Запоріжжя та не має змоги приїхати в м. Дніпро.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника. Суду пояснив, що він ніколи не порушував закон, завжди його дотримувався, оскільки сам був помічником народного депутата. Те, що так вийшло, що він опинився тут, однак він навіть не знає цих людей. Майже всі вже знаходяться під запобіжним заходом у виді домашнього арешту, а він знаходиться під запобіжним заходом у виді тримання під вартою. Він вже рік не бачив свою сім`ю. Він не може скриватись від суду, оскільки у нього є постійне місце проживання, сім`я, місце роботи. В нього є також дитина, мати пенсійного віку, бабуся та тітка. Він є єдиною особою, яка фінансово допомагала сім`ї. Коли його оглядали лікарі в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», то сказали, що писати нічого не будуть. Його повинні були прооперувати. По його епізоду жодних потерпілих не має.
Прокурор ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту, оскільки підстава для зміни запобіжного заходу, а саме те, що обмежено строк перебування особи під вартою, не є вірним, оскільки дана норма закону стосується лише досудового розслідування. Всі обставини, на які вказує сторона захисту, були досліджені раніше судом та їм була надана відповідна правова оцінка, також і здійснювався перегляд вказаних ухвал судом апеляційної інстанції. На даний час підстав для зміни запобіжного заходу не має. Просив відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 21 липня 2022 року судом постановлено ухвалу про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів, а саме до 18 вересня 2022 року.
При вирішенні питання щодо доцільності продовження строків утримання під вартою обвинуваченого колегія суддів керувалася вимогами ст. 177 КПК України.
Слід окремо зазначити, що Дніпровським апеляційним судом неодноразово переглядались ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо продовження строку дії запобіжного заходу обраного відносно обвинувачених, у тому числі і ОСОБА_12 за апеляційними скаргами сторони захисту. Під час перегляду вказаних ухвал суду судом апеляційної інстанції було зазначено про продовження існування, встановлених колегією суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та надано їм відповідну правову оцінку.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, за якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна, та який відповідно до ст. 12 КПК України відноситься до тяжкого злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).
У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів критично ставиться до посилання обвинуваченого ОСОБА_5 , що на утриманні обвинуваченого знаходяться мати похилого віку, бабуся та тітка, оскільки останні є пенсіонерами та отримують пенсію, яка забезпечує їх життєдіяльність. Крім того, до моменту ув`язнення обвинувачений з ними сумісно не проживав та не був пов`язаний з ними спільним побутом.
Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, наявність у власності квартири, наявність неповнолітньої дитини, на які посилається захисник, заслуговують на увагу, проте, суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують.
Також, слід відмітити, що доказів того, що дружина ОСОБА_5 не працює, обвинуваченим та захисником не надано, натомість обвинувачений у раніше поданих до суду клопотаннях зазначав, що його дружина ОСОБА_13 є адвокатом.
У зв`язку з чим колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що обвинувачений є єдиним годувальником у родині та внаслідок того, що він перебуває під вартою він не має можливості належним чином забезпечувати свою сім`ю.
Окрім цього, колегія суддів повторно наголошує, що ризик, передбаченй п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, залишається на даний час наявним та, враховуючи тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_5 обвинувачується, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення існує ризик переховування від суду, який на сьогодні є суттєвим.
Колегією суддів не беруться до уваги твердження захисника ОСОБА_6 щодо неможливості подальшого перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, оскільки зазначений факт спростовується інформацією вказаною у відповіді начальника філії ЦОЗ ДКВС України у Дніпропетровській та Донецькій областях ОСОБА_14 від 26 липня 2022 року.
Окрім цього, факт можливості проходження лікування обвинуваченого ОСОБА_5 в інших медичних закладах підтверджується долученою до клопотання сторони захисту відповіддю начальника філії ЦОЗ ДКВС України у Дніпропетровській та Донецькій областях ОСОБА_14
24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан.
Суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.
Слід надати відповідну оцінку ризику запровадження воєнного стану та збройної агресії в Україні, оскільки місце проживання обвинуваченого є максимально наближеним до окупованих територій України, а тому є вагомі підстави вважати, що задля перешкоджання розгляду справи обвинувачений може переховуватись на тимчасово окупованій території на якій суттєво обмежені можливості виконання органами влади своїх повноважень, що якісно погіршує криміногенну обстановку.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.
Слід окремо зазначити, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 патріотичних настроїв та відсутність на окупованих територіях родичів та знайомих не може свідчити про відсутність можливості ухилення від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, а лише з певною долею вірогідності зменшує відповідний ризик.
Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд у першу чергу враховує те, що за вчинення кримінального правопорушення обвинуваченому ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, а тому з великою ймовірністю обвинувачений може вчиняти дії щодо уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.
Застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків переховування від суду та/або впливу на свідків та експертів у провадженні. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених раніше у цій ухвалі, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.
Судом також враховується, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання обвинуваченого під вартою, оскільки застосування домашнього арешту не забезпечить дієвості результатів судового розгляду, та створить ймовірну можливість позапроцесуальних дій.
При цьому, колегією суддів при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було розглянуто питання можливісті застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, проте, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і такий, як домашній арешт, який просили обрати захисник та обвинувачений, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3