ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1525/22 Справа № 202/5883/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у закритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали з кримінального провадження № 0000710 за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2022 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
підозрюваного за ч.4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді від 08 вересня 2022 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно ОСОБА_7 строком до 06 листопада 2022 року включно та визначено заставу в сумі 260 000 грн.
Своє рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованою підозрою стосовно ОСОБА_7 за ч.4 ст. 402 КК України та наявністю ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування або суду; вчинення іншого кримінального правопорушення. Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя врахував наявність доказів підозри, тяжкість покарання, встановлені ризики, тому зазначив про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
В апеляційній скарзі захисники просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Вимоги апеляційної скарги тим, що рішення слідчого судді незаконне, так як підозра необґрунтована, оскільки 09 та 10 серпня 2022 року ОСОБА_7 виконував бойове завдання, після виконання якого стан здоров`я останнього погіршився через захворювання, що підтверджується висновками лікаря. Після чого ОСОБА_7 звернувся до командира про надання медичної допомоги, в чому було відмовлено та передано ОСОБА_7 в підпорядкування іншого командира, який надав усний наказ про виконання іншого бойового завдання. При цьому, захисники вказують, що в матеріалах відсутній наказ про переведення ОСОБА_7 в підпорядкування іншій особі, а також не приймався письмовий наказ про виконання бойового завдання. Апелянти вказують, що в матеріалах справи є два накази, які не містять номерів, один з яких без підпису особи, яка його прийняла, та відсутні дані про зміну підпорядкування. Захисники вважають, що ризики є недоведеними, оскільки після отримання підозри ОСОБА_7 самостійно з`явився до прокурора для розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, а також без повістки прибув до військомата, до війни працював, за місцем проживання характеризується позитивно, є раніше не судимим, має на утриманні дружину та двох батьків пенсійного віку, один з яких хворіє та потребує догляду. Застава визначена слідчим суддею також є непомірною.
В апеляційному суді захисники та підозрюваний підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Висновки слідчого судді про застосування до ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційний суд вважає правильними.

Згідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Так, клопотанням слідчого підтверджується, що Першим СВ (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР під № 00000710 від 07 вересня 2022 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України. (а.с.8)
07 вересня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч.4 ст. 402 КК України.(а.с.61-67)
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для обрання запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", зазначено термін "обґрунтована підозра", який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).
Слідчий суддя розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, за фактом того, що останній підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді номера обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 17 серпня 2022 року о 10 годині 23 хвилини, перебуваючи на території тилового пункту управління 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у населеному пункту АДРЕСА_2 , отримавши від заступника командира 1 стрілецького батальйону з морально психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_10 бойовий наказ командира 1 стрілецького батальйону військової частина НОМЕР_1 щодо переходу в підпорядкування командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , що знаходилась на бойовій позиції в районі АДРЕСА_3 , відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.
Дані обставини підтверджуються долученими до клопотання слідчого матеріалами, а саме: витягом з наказів завіреними належним чином; довідкою військово-лікарської комісії; протоколами допитів свідків; протоколами проведення слідчих експериментів; постановою про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису; протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису; протоколом огляду предмету.
Апеляційний суд вважає, що додані до клопотання слідчого матеріали на даному етапі досудового розслідування можуть переконати обєктивного спостерігача, що особа про, яку йдеться могла вчинити злочин, тому підозра стосовно ОСОБА_7 за ч.4 ст. 402 КК України, є обґрунтованою. Тому доводи апеляційної скарги про необґрунтованість підозри не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Також, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п.п 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування».
Слідчий суддя врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши обставини про які йдеться у вказаній статті, а також врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, особу підозрюваного та його репутацію, вік, стан здоров`я, тому дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну поведінку останнього. Тому, доводи захисника про характеризуючі дані не дають підстав для застосування до нього іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: ухилення від слідства та суду, за умови доведеності такого ризику (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Доводи про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження, оскільки до клопотання слідчим долучено довідку військово-лікарської комісії від 23 серпня 2022 року № 866(а.с.19), відповідно до якої того ж дня було проведено медичний огляд військової частини НОМЕР_2 , в тому числі військовослужбовця ОСОБА_7 , якою було встановлено, що наявні у останнього захворювання не пов`язанні з проходженням військової служби. На підставі ст.52 в, 64 в графи ІІ Розклад хвороб, графи ТДВ придатний до військової служби. Отже, доводи захисників, що у ОСОБА_7 після виконання бойового завдання 09 та 10 серпня 2022 року погіршилося здоров`я не знайшли свого підтвердження. При цьому, ОСОБА_7 був оглянутий медичною комісією. Даних щодо недостовірності зазначених в довідці висновків до апеляційного суду не надано. Разом з цим, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 є непридатним у мирний час, що підтверджується наданими до апеляційної скарги даних, а як зазначено військово-лікарською комісією придатний до військової служби, тому доводи захисників в цій частині також є безпідставними.
Що стосується доводів про визначений розмір застави, то апеляційний суд зазначає наступне.
Так, як зазначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
В ч. 5 ст. 182 КПК України закріплені межі розміру застави залежно від ступеня тяжкості вчиненого особою злочину, зокрема розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Слідчий суддя визначаючи розмір застави ОСОБА_7 врахував вказані норми закону, які дають підстави для обрання застави в розмірі, у межах норм КПК України, а також врахував обставин кримінального правопорушення та наявність ризиків, майновий стан, який підтверджується відповідним наказом(а.с.18), тому визначив заставу відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України, в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що узгоджується з вимогами зазначених положень КПК України, якими передбачено обов`язок слідчого судді визначити розмір застави достатньої для виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, що також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2022 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_7 підозрюваного за ч.4 ст. 402 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4