ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1145/22 Справа № 204/3584/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2022 року про накладення арешту на майно,
за участю:
секретаря - ОСОБА_6 ,
прокурора - ОСОБА_7 ,
третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_5 ,
представника третьої особи - адвоката ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 09 червня 2022 року накладено арешт на транспортний засіб «Subaru Crosstrek», чорного кольору, VIN НОМЕР_1 , 2019 року випуску та документи на нього, шляхом заборони будь-яким особам права володіння, користування та розпорядження з метою збереження речових доказів.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що для встановлення повних обставин скоєння злочину, та осіб, які можуть бути причетні до його вчинення, з метою забезпечення схоронності спірного майна, чи уникнення пошкодження, відчуження, злочинного посягання на майно, необхідно накласти на нього арешт.

В зміненій апеляційній скарзі ОСОБА_9 , поза межами процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали, просить пропущений строк поновити, ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

В обґрунтуванні поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення апелянт вказує на те, що винесення ухвали про арешт майна відбувалося із приховування від його власника, в той час як копію судового рішення він отримав лише 15.07.2022, тому вважає причини пропуску строку поважними та просить їх поновити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_9 посилається на те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, внаслідок чого прийняв рішення, яке не ґрунтується на вимогах закону. Апелянт зазначає, що вилучене під час огляду місця події майно, не відповідає ознакам речового доказу, що й не було належним чином обґрунтовано в оскаржуваній ухвалі, та виправдовувало б необхідність такого арешту. Разом з тим, вказує, що не зазначення в ухвалі слідчого судді власника майна та номерного знаку транспортного засобу, вказаного у клопотанні слідчого, свідчить лише про імітацію досудового розслідування злочину, формальність такої ухвали та особисту зацікавленість слідчого судді у цій справі. Водночас, апелянт зазначає, що є не зрозумілим, що мав на увазі слідчий суддя, накладаючи арешт на документи на автомобіль, що призвело до незаконного вилучення дізнавачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та порушення її прав, як власника цього майна.

Окрім того, апелянт посилається на те, що вона є добросовісним набувачем автомобіля, набула його на підставі цивільно- правової угоди, та позбавлення її цього автомобіля призведе до створення істотних перешкод її сім"ї, оскільки вона має неповнолітню дитину, проте ці обставини слідчий суддя не взяв до уваги, що призвело до ухвалення несправедливого та незаконного рішення. За таких обставин, на думку апелянта, ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників апеляційного провадження, перевіривши надані матеріали судового провадження за клопотанням, співставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону та обговоривши доводи клопотання та апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно із ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Положенням ст. 117 КПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, колегія суддів виходить з того, що оскаржуване рішення слідчого судді було постановлено 09.06.2022, за відсутності учасників провадження, зокрема третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 , а копію ухвали нею було отримано лише 15.07.2022 та цього ж дня подано апеляційну скаргу, засобами поштового зв`язку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали поважними, та такими, що є підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Так, за змістом ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, апеляційний суд приходить до висновку про невідповідність клопотання слідчого вказаним вимогам кримінального процесуального закону, з огляду на таке.

З матеріалів провадження видно, що СВ ВП №6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000692 від 01.11.2021 за ч. 2 ст. 190 КК України.

В межах цього кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб «Subaru Crosstrek», чорного кольору, VIN НОМЕР_1 , 2019 року випуску та документи на вищевказаний транспортний засіб.

Обгрунтовуючи необхідність накладення арешту слідчий вказував на наявність достатніх підстав вважати, що транспортний засіб «Subaru Crosstrek», чорного кольору, VIN НОМЕР_1 , 2019 року випуску, є незаконно перереєстрований, та є предметом, що зберіг сліди вчиненого кримінального правопорушення, тобто вищевказаний предмет відповідно ст. 98 КПК України є речовим доказом.

Оскаржуваною ухвалою, слідчий суддя задовольнив вказане клопотання та наклав арешт на зазначене в ньому майно.

Між тим, накладаючи арешт на майно, суд не дослідив і не надав будь-якої оцінки обставинам, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 173 КПК України, підлягають обов`язковому з`ясуванню та врахуванню при вирішенні питання про арешт майна у кримінальному провадженні.

Разом з цим, клопотання слідчого, в супереч вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, не містить точного переліку майна, що належить арештувати, оскільки з нього неможливо достеменно встановити на які документи на транспортний засіб просить слідчий накласти арешт та не зазначено державний номерний знак цього транспортного засобу.

Не зазначено в клопотанні слідчого й власника майна, що належить арештувати, та до клопотання не додано документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третіми особами таким майном.

Окрім того, у клопотанні слідчого вказано, що метою накладення арешту у цьому провадженні є збереження доказів, в той час, як в наявних матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, що транспортний засіб «Subaru Crosstrek», чорного кольору, VIN НОМЕР_1 , 2019 було визнано речовим доказом у цьому провадженні.

Отже, зі змісту клопотання убачається, що в ньому міститься виклад скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених органом досудового розслідування, посилання на положення ст. 170 КПК України, в той час як відсутнє належне обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами цього кримінального провадження.

З огляду на вищезазначене, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту.

На переконання колегії суддів, наведені обставини залишились поза увагою слідчого судді, що свідчить про неналежне дотримання вимог ст. 173 КПК України та слугує підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені ч. 3 ст. 172 КПК, не приймає рішення по суті клопотання слідчого.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо невідповідності клопотання слідчого вимогам кримінального процесуального закону та її часткове задоволення, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження - задовольнити.
Поновити третій особі, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 строк на оскарження ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 09 червня 2022 року про накладення арешту на майно.
Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2022 року про накладення арешту на майно -скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000692 від 01.11.2021, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарження не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4