ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1177/22 Справа № 175/5103/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000085 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року було задоволено клопотання прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000085 від 19.11.2021 року за ч.ч. 1, 3 ст. 301 КК України.

Накладено арешт на речові докази, а саме належне ОСОБА_9 , майно:
1) мобільний телефон «Samsung Galaxy A6» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ;
2) мобільний телефон «Nokia 210» ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 з картками оператора мобільного зв`язку «Vodafone» в кількості 2 шт.;
3) чотири банківські картки «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 ;
4) договір оренди індивідуального боксу № Е2-6 від 31.01 2020, а також картка для індивідуального доступу та ключ від боксу;
5) ноутбук «Lenovo», моделі V15-APA, s/n: pf9хb1714133 та зарядний пристрій до нього;
6) грошові кошти купюрами номіналом: по 500 грн. 35 шт. на загальну суму 17500 грн.; грошові кошти з запискою на загальну суму 4600 грн.; грошові кошти з запискою на загальну суму 16050 грн.; грошові кошти з запискою сумі 6710 грн.; грошові кошти з запискою на загальну суму 4150 грн.; грошові кошти з запискою на загальну суму 5205 грн.; грошові кошти з запискою на загальну суму 4120 грн., шляхом заборони користування, розпоряджання та відчуження вказаного майна.
Рішення суду обґрунтовано тим, що на підставі ухвали слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 14 липня 2022 в період з 06:00 год. до 07:10 год., за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 під час проведення якого, було вилучено та опечатано майно: мобільний телефон «Samsung Galaxy A6» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Nokia 210» ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 з картками оператора мобільного зв`язку «Vodafone» в кількості 2 шт.; чотири банківські картки «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 ; договір оренди індивідуального боксу № Е2-6 від 31.01 2020, а також картка для індивідуального доступу та ключ від боксу; ноутбук «Lenovo», моделі V15-APA, s/n: НОМЕР_9 та зарядний пристрій до нього; грошові кошти купюрами номіналом: по 500 грн. 35 шт. на загальну суму 17500 грн.; грошові кошти з запискою на загальну суму 4600 грн.; грошові кошти з запискою на загальну суму 16050 грн.; грошові кошти з запискою сумі 6710 грн.; грошові кошти з запискою на загальну суму 4150 грн.; грошові кошти з запискою на загальну суму 5205 грн.; грошові кошти з запискою на загальну суму 4120 грн.
Слідчий суддя вважав, що вилучене майно визнано речовими доказами та для ефективного ведення досудового розслідування необхідно накласти арешт на майно шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження майна.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою.
Вважає, що прокурор у клопотання не довів, що вилучене майно, яке підлягає арешту є речовими доказами конкретної обставини кримінального провадження.
Зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є такою, що постановлена у порушення ч. 2 ст. 173 КПК України, а саме без належного врахування правової підстави для арешту майна, перевірки можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, врахування та оцінки розумності та співмірності обмеження права на майно особи, яка не є підозрюваним по справі.
Захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , поданої в інтересах ОСОБА_9 , та просив її задовольнити з підстав викладених в ній.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Заслухавши головуючого суддю, перевіривши доводи апеляційної скарги, клопотання прокурора та наданні до нього матеріали, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначеним вимогам ухвала слідчого судді про накладення арешту не відповідає.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Такі відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб.
Як вбачається з долучених до клопотання прокурора матеріалів, у провадженні СВ ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває досудове розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 від 19.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 301 КК України.
Апеляційний суд перевіряючи матеріали клопотання вважає висновки слідчого судді про арешт майна передчасними.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна входить до видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною 2 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Апеляційний суд перевіривши клопотання слідчого та надані до нього матеріали вважає, що воно не відповідає вказаним вимогам кримінально процесуального закону.
В клопотання слідчий зазначає, що вилучене майно може містити відомості, які мають значення для слідства і мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, а також припускає, що грошові кошти отриманні внаслідок злочинної діяльності.
Так, у клопотанні про накладення арешту на майно слідчим не зазначено належного обґрунтування мети та підстави накладення арешту на вилучене майно, не долучено належних доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин, а лише формально перелічено норми кримінально-процесуального законодавства, якими регламентований порядок та підстави накладення арешту на майно.
Також апеляційний суд не приймає до уваги доводи прокурора про те, що вилучене майно та грошові кошти є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки такі дані нічим не підтверджуються, а матеріали клопотання не містять жодного процесуального рішення на підтвердження даного факту.
З тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя формально врахував обставини, викладені в клопотанні слідчого, не обґрунтував яким критеріям відповідає вилучене майно, крім зазначення положень кримінального процесуального закону, які є підставою для прийняття рішення про накладення арешту на майно, не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст. 171 КПК України та за відсутності належних даних не надав відповідної правової оцінки даному клопотанню, у зв`язку з чим прийняв передчасне та необґрунтоване рішення.
Крім того, прокурором в клопотанні не надано даних, що на вилучених грошових купюрах є відомості, які можуть бути використані як докази фактів та обставин, що є предметом доказування у цьому кримінальному провадженні, а також, що вони набуті внаслідок злочинної діяльності. Відсутні дані ким був зареєстрований та кому належить сайт, хто адміністратор сайту, яким чином зареєстрована ОСОБА_9 та здійснювала діяльність через сайт, а також відсутні дані про порядок оплати діяльності за зазначених обставин, які викладено в клопотанні слідчого про арешт майна.
Отже, вимогами Закону саме на особу, яка подає клопотання про арешт майна покладається обов`язок доводити необхідність накладення арешту на майно, та надавати суду докази на підтвердження своїх вимог.
На думку апеляційного суду, у даному кримінальному проваджені, на даному етапі його розслідування, клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, що в свою чергу також унеможливлює прийняття апеляційним судом рішення про скасування арешту майна, оскільки таке рішення, з урахуванням відсутності повної інформації в клопотанні щодо існування підстав для накладення арешту на майно, може бути передчасним та завадить досудовому розслідуванню.
На переконання апеляційного суду, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власника майна.
За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим приходить до висновку, що при розгляді клопотання та постановленні ухвали допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення, що у відповідності до вимог ст. 409 та 412 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого судді, а встановлені апеляційним судом обставини вказують на невідповідність клопотання слідчого вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.
Частина 3 статті 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає клопотання прокурору для усунення недоліків.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею в порядку ч.3 ст.172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000085 від 19.11.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 301 КК України, - повернути прокурору ОСОБА_10 для усунення недоліків на протязі сімдесяти двох годин з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4