Справа № 145/433/22
Провадження №1-кп/145/156/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2022 р. смт. Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000145 від 27.02.2022р. по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням установлено, що 25.02.2022 року, близько 16 години 55 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем «OPEL OMEGA», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись із перевищенням допустимої швидкості руху в населеному пункті, по вул. Побузькій у м. Гнівань Вінницького району Вінницької області, в районі буд. № 7, в ході обгону транспортного засобу не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхав за межі проїзної частини ліворуч та допустив наїзд на паркан одного із домоволодінь.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пасажир даного автомобіля ОСОБА_5 , 2018 року народження, з отриманими тілесними ушкодженнями була госпіталізована до КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня», де від отриманих травм померла.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 21 від 24.03.2022 у ОСОБА_5 виявлено поєднану травму тіла представлену травмою грудей у вигляді синців, саден та крововиливів в м`які тканини грудної стінки, розривом перенхіми обох легень, крововиливів в перенхіму легень та в плевральні порожнини, травма живота у вигляді розривів селезінки, розриву печінки з крововиливом в порожнину живота, в клітковину брижі тонкого кишечнику, перелом лівої плечової кістки. Вищеописана поєднана травма тіла у ОСОБА_5 за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, належить до тяжких тілесних ушкоджень та стоїть в прямому причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_5 наступила від вищевказаної поєднаної травми тіла, що ускладнилась розвитком травматичного шоку та розвитком жирової емболії малого кола кровообігу. Між смертю ОСОБА_5 та вищевказаною травмою тіла прямий причинний зв`язок. Вищеописана поєднана травма тіла у ОСОБА_5 виникла від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо в строк та при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи, тобто в умовах ДТП, яка відбулася 25.02.2022.

Згідно з висновком експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/102-22/2931-ІТ від 07.04.2022 на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «OPEL OMEGA», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходиться у працездатному стані. У деталях та вузлах ходової частини автомобіля «OPEL OMEGA», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент експертного огляду, експлуатаційних несправностей, які б могли виникнути до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля, не виявлено.

Відповідно до висновку автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/102-22/3085-ІТ від 21.03.2022 в заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля «OPEL OMEGA», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , з технічної точки зору, регламентувались вимогами п.п. 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість руху автомобіля «OPEL OMEGA», д.н.з. НОМЕР_1 , перед даною ДТП була більшою за 100.1 км/год. В ситуації, яка склалася, з технічної точки зору, можливість попередження виникнення даної ДТП у водія ОСОБА_4 забезпечувалась відповідністю його дій вимогам п.п. 10.1, 12.1, 12.4 ПДР. В заданій дорожній обстановці, в діях водія ОСОБА_4 вбачається невідоповідність вимогам п.п. 10.1, 12.1, 12.4 ПДР, при чому невідповідність п.п. 10.1, 12.1 ПДР, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Таким чином, ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, згідно з якими:

- п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

- п. 12.4 - «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

Порушення ОСОБА_4 вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із настанням смерті ОСОБА_5 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив викладене в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся. Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, надала суу заяву, в які зазначила, що у зв`язку з тяжким оральним станом внаслідок загибелі дитини просить проводити розгляд справи у її відсутності. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду. Претензій морального та матеріального характеру до обвичнуваченого не має.

Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ст.349 КПК України показами обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, і вважає доведеним пред`явлене обвинувачення, а тому, суд, при дослідженні доказів, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого і процесуальних документів щодо арештованого майна та проведених експертиз.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду зміст цих обставин, з`ясував, чи немає сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив учасникам розгляду, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що згідно ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, що згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

За приписами ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Отже, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, думку потерпілої, яка не має до нього будь-яких матеріальних претензій, враховуючи досудову доповідь складену провідним інспектором Вінницького районного відділу №3 філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області ОСОБА_7 , згідно якої орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеженя волі на певний сстрок та не становить високої небезпеки для суспільства, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Разом з тим, на думку суду виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст.75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку та покладенням передбачених ст.76 КК України обов`язків.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню покласти на обвинуваченого.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Долю речових доказів по справі вирішити у порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395, 532 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України засудженого звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо ОСОБА_4 протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не обиралася.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів в розмірі 2059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять) гривень 44 (сорок чотири) копійки.

Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2022 року - скасувати.

Речовими доказами по справі після набрання вироком законної сили розпорядитись наступним чином: фрагмент бамперу та скло протитуманки, які поміщено у спеціальний пакет НПУ ГСУ №7259435 та транспортний засіб марки "Опель Омега" р/н НОМЕР_1 , який поміщено на територію арешт майданчика відділення поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, за адресою : м. Гнівань, вул. Вінницьке шосе, 3 Вінницької області - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений сторонами виключно з підстав, передбачених ч.2 ст.394 КПК України до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_8