Справа № 404/3481/22
Номер провадження 1-кс/404/1842/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу про скасування постанови прокурора Кіровоградської обласної прокуратури від 13 червня 2022 року, якою прокурор відмовив визнати потерпілу по кримінальному провадженню 0000055 за ч. 1 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 подала до Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу з вимогою скасувати постанову прокурора Кіровоградської обласної прокуратури від 13 червня 2022 року, якою прокурор відмовив визнати ОСОБА_3 потерпілою по кримінальному провадженню 0000055 за ч. 1 ст. 364 КК України. Вимоги підтримала, в обґрунтування зазначила що :

07.10.2012 року, приблизно о 15 годині на пасовищі, що за селом Олександрівка, Долинського району Кіровоградської області (вказані географічні назви того часу) стався конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

На думку скаржника, бездіяльність прокурорів Долинського району Кіровоградської області полягає в тому, що вони не контролювали дії працівників міліції. У свою чергу бездіяльність працівників Долинського РВ, полягає в тому, що вони не проводили об`єктивну перевірку обставин конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Через бездіяльність Бобринецької міліції та прокурорів, стосовно ОСОБА_3 була розпочата процедура безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності.

Відмовляючи визнати потерпілою, прокурор Кіровоградської обласної прокуратури вказаних обставин не врахував, не провів ретельну оцінку фактичних обставин, тому безпідставно відмовив у залученні ОСОБА_3 в якості потерпілої за фактом службової недбалості прокурорів та міліціонерів Долинського району Кіровоградської області.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачена можливість оскарження дій і рішень слідчого особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Не погодившись з прийнятим процесуальним рішенням скаржник звернувся до слідчого судді про скасування постанови прокурора, оскільки злочином завдано майнової та немайнової шкоди.

На виконання роз`яснень пункту 27 та 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 2 липня 2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», суддя не вправі відмовити у прийнятті скарги потерпілого про притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 125, ч. 1 ст. 126, ст. 356 КК, якщо скарга надійшла до суду з прокуратури чи з інших компетентних органів у порядку, встановленому п. 3 ч. 2 ст. 97 КПК України (в редакції 1960 року). При розгляді такої скарги суддя повинен викликати потерпілого і з`ясувати його думку, а також інші обставини, необхідні для прийняття правильного рішення. За скаргами про вчинення зазначених злочинів суддя зобов`язаний у передбачені ст. 97 КПК України (в редакції 1960 року) строки порушити кримінальну справу чи відмовити в цьому. Порушена кримінальна справа має бути призначена до розгляду у строки, зазначені у ст. 256 КПК України (в редакції 1960 року). У разі надходження до суду поряд зі скаргою потерпілого зустрічної скарги суддя за наявності підстав виносить постанову про порушення кримінальної справи за зустрічним обвинуваченням і призначення справи до судового розгляду. Відповідно до ч. 4 ст. 251 КПК України (в редакції 1960 року) суддя вправі об`єднати зустрічні обвинувачення в одне провадження. У таких випадках обом заявникам надаються процесуальні права як потерпілого, так і підсудного, у зв`язку з чим кожному з них слід забезпечити дотримання і тих, і інших прав.

ОСОБА_4 реалізувала належне їй особисте право звернутись зі скаргою приватного обвинувачення до суду.

Внаслідок ініціативи ОСОБА_4 , а не через бездіяльність прокурорів і міліції, було розпочато процедуру притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за правилами приватного звинувачення у редакції КПК України (в редакції 1960 року).

Таким чином відсутній прямий причинний зв`язок між діями міліції та прокурорів та порушенням кримінальної справи приватного обвинувачення стосовно ОСОБА_3 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ініціатором якої була ОСОБА_4 (а. к. 33) ОСОБА_3 не могла і не зазнала шкоди від прокурорів та міліції, внаслідок звернення ОСОБА_4 зі скаргою приватного обвинувачення.

Прокурор і міліція підтримували на той час тільки справи публічного звинувачення, до яких ч. 1 ст. 125 КК України не відноситься. ОСОБА_3 не подала об`єктивних, достовірних, достатніх, належних і допустимих доказів, що ініціювання ОСОБА_4 скарги приватного звинувачення перебуває у прямому причинному зв`язку з діями суб`єктів публічного звинувачення.

За таких умов ОСОБА_3 не довела що вона зазнала прямої дійсної майнової шкоди від прокурорів та міліції, як то передбачено ст.ст. 22,1166 ЦК України. (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права-реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене-упущена вигода.

Скаржник не має законних підстав стверджувати про заподіяння їй немайнової шкоди. Субєкт оскарження правильно встановив фактичні обставини, застосував належні процесуальні норми та зазначив їх в оскаржуваній постанові. Прийняте слідчим процесуальне рішення відповідає вимогам Закону. Не існує підстав для скасування оспорюваного процесуального рішення.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути прийняте рішення про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги. (ст. 307 КПК України).

Не підлягає задоволенню вимога про скасування постанови. Тому необхідно відмовити у похідних вимогах про визнання потерпілим.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора Кіровоградської обласної прокуратури від 13 червня 2022 року та визнати потерпілою, відмовити.

Ухвала слідчого судді не оскаржується в апеляційному порядку (ст. 307 КПК України.) Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого судового засідання.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1