Справа № 629/560/22
ВИРОК
іменем України

05.08.2022 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпрі в режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, розташованого поза територією Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження №0001085 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Енергодар Запорізької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 на посаді командира відділення-командира машини штурмового взводу 3-ої штурмової роти, у військовому званні «сержант», маючого на своєму утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з вимогами ст. 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сержант ОСОБА_4 29.05.2018 в добровільному порядку призваний на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_1 строком на 3 роки на посаду осіб рядового складу, за яким він був зобов`язаний проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк, знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України (п.1 означеного контракту).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.05.2018 №127 ОСОБА_4 прийнято на військову службу до Збройних Сил України, укладено контракт строком на 3 (три) роки та призначено на посаду старшого розвідника розвідувального відділення розвідувально-диверсійної роти військової частини НОМЕР_2 , визнано таким, що справи та посаду прийняв, зараховано до особового складу частини та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2019 №181 ОСОБА_4 призначено на посаду командира відділення-командира машини штурмового взводу 3-ї штурмової роти військової частини НОМЕР_2 .

17 березня 2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Відповідно до ст. ст. 200, 363 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказом командира військової частини НОМЕР_1 , встановлено розпорядок дня військової частини, в якому визначено, що о 08 год. 00 хв. у рядового і сержантського складу контрактної служби починається ранковий огляд та о 17 год. 00. хв. завершується робочий день.

Однак, сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби в Збройних Силах України у вересні 2019 року вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, без дозволу командування тимчасово, незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, сержант ОСОБА_4 з порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав 02.09.2019 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану в АДРЕСА_3 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, сержант ОСОБА_4 в період з 02.09.2019 до 01.07.2020, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно перебував поза межами території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

На момент самовільного залишення військової частини ОСОБА_4 обіймав посаду командира відділення-командира машини штурмового взводу 3-ої штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант».

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 31.07.2020 №42-РС ОСОБА_4 призупинено військову службу та дію контракту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.07.2020 №140 ОСОБА_4 призупинено строк військової служби, виключено зі всіх видів забезпечення, облікові документи направлено до Приморського РВК Запорізької області.

Протягом відсутності на території військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території військової частини НОМЕР_1 в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю. Фактичні обставини кримінальних правопорушень, які викладені в обвинувальному акті, не оспорював та не заперечував. Суду показав, що дійсно він, за обставинами, часом та місцем, викладених в обвинувальному акті, 02.09.2019 року самовільно залишив розташування своєї військової частини, де проходив службу за контрактом, оскільки його дружина тяжко хворіла, тому перебував за межами військової частини до 01.07.2020 року.

За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого, та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.337, п.1,2,3,4 ч.1 ст.368 КПК України, суд вважає, що мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та ОСОБА_4 винен у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, що підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, та долученими судом.

Оцінюючи докази, суд вважає що дії ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, призначаючи міру покарання, враховує обставини, що пом`якшують покарання: ОСОБА_4 провину визнав повністю; раніше не судимий; щиро каявся та дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готов нести кримінальну відповідальність; добровільно своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення; не перешкоджав слідству; є учасником бойових дій, крім того у теперішній час є військовослужбовцем військової частини та бере участь у бойових діях по захисту держави; на обліку лікарів нарколога або психіатра не перебуває; має реєстрацію та постійне місце проживання; відносно обвинуваченого відсутні інші кримінальні провадження; має на своєму утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; до адміністративної відповідальності не притягувався.

Письмову характеристику ОСОБА_4 яку подав прокурор суду, судом не враховується при призначенні покарання, оскільки така характеристика була складена командиром виключно за наслідками самовільного залишенням обвинуваченим військової частини, не підписана одним з командирів, відсутня дата складання характеристики, відомості що ОСОБА_4 притягувався до адміністративної відповідальності за вживання спиртного на території військової частини відсутні.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлені.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання призначене у вигляді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції ч.4 ст.407 КК України та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Керуючись ст.ст.368-371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за засудженим військовослужбовцем ОСОБА_4 , який звільнений від відбування покарання з випробуванням покласти на командира військової частини, де проходить військову службу засуджений військовослужбовець ОСОБА_4 .
Обвинувачений та прокурор мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до Дніпровського апеляційного суду.

На підставі ч.6,7 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: суддя: ОСОБА_1