Номер провадження 1-кп/554/513/2022
Номер провадження 1-кп/554/513/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 р. Октябрський районний суд м.Полтави у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора та вважав, що ризики зазначені прокурором не обґрунтовані.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників справи, вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не змінилися підстави, які враховувалися для обрання запобіжного заходу на досудовому слідстві і збереглися ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а у задоволені клопотання обвинуваченого слід відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину.
Станом на даний час розгляд кримінального провадження не закінчено, свідки не допитані.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у цьому Кодексі, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.
Враховуючи наведене, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, у тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду і відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків.
За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, в тому числі ризик переховування обвинуваченого від суду, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.
Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи сторони захисту.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо відсутності на даній стадії судового провадженні підстав для зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, на особисте зобов`язання або арешт, в зв`язку з чим відмовляє у вказаному клопотанні сторони захисту.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 також повідомив суду, що 26.09.2018 р. при його затриманні та в подальшому працівники районного відділу поліції застосовували до нього заходи психологічного і фізичного впливу, а саме наносили удари в область ключиці та ребер. При його затриманні було приблизно 12 чоловік, це відбулось у нього вдома за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому була присутня його матір, при якій до нього не застосовувалося ніяке насилля. Після чого, 26.09.2018 р. приблизно о 22-00 год. його привели до кабінету в Московському районному відділі поліції м. Харкова, де були присутні 3 чоловіка, з них двоє його били. Один чоловік наносив йому руками тілесні удари по ключиці та ребрам. Йому було приблизно 30 років, худорлявий, трохи сутулий, ростом приблизно 178 см, коротко підстрижений, ймовірно русяве волосся, був одягнений у джинси та сірий светр. Впізнати даного чоловіка зможе. Інших чоловіків впізнати не зможе, так як смутно їх пам`ятає. Обвинуваченому було нанесено приблизно від 5-ти до 10 ударів. Зазначені чоловіки змушували його підписати документи. Крім того, працівник оперативного підрозділу, який раніше застосовував до ньго фізичне насильсво, просив його дати покази, що він начебто вживав наркотичні засоби разом із потерпілим. Зазначені покази він надав слідчому, хоча це не є правдаю.Такі покази він надавав під психологічним тиском, так як йому було повідомлено, що так буде для нього краще. Крім того, працівник оперативного підрозділу вимагав щоб він надав покази, що начебто він перший напав на потерпілого, проте він відмовлявся надавати такі покази та їх не надав.
Учасники процесу не заперечували проти призначення досудового розслідування за даним фактом.
Суд, заслухавши обвинуваченого, думку інших учасників процесу, приходить до висновку про необхідність надання доручення Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві провести ретельну перевірку правомірності дій працівників поліції під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , згідно повідомлених ним суду відомостей про застосування до нього недозволених заходів психологічного і фізичного впливу.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 206, 331, 333 КПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити відносно ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком до 28.10.2022 року.

Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві організувати проведення із внесенням до ЄРДР ретельної перевірки правомірності дій працівників поліції під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , згідно повідомлених ним суду відомостей про застосування до нього недозволених заходів психологічного і фізичного впливу і про прийняте рішення повідомити суд.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку тримання під вартою протягом п`яти днів з дня її оголошення через Октябрський районний суд м. Полтава до Полтавського апеляційного суду.

Суддя - ОСОБА_1