Провадження №1-кп/761/994/2022
В И Р О К

іменем України

14 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_8.,

за участі:

секретарів судового засідання ОСОБА_9., ОСОБА_10.,

ОСОБА_11.,

прокурорів ОСОБА_12., ОСОБА_13,

потерпілого ОСОБА_1 ,

представника потерпілого ОСОБА_14.,

захисників ОСОБА_15, ОСОБА_16.,

перекладача ОСОБА_17.,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 191 001 035 91 від 17.04.2019, у якому

гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Казань Російської Федерації, громадянин Російської Федерації, росіянин, який у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має вищу освіту, учасник Добровольчого формування «ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає без реєстрації за адресою - АДРЕСА_1 , судимий

-13.01.2020 Голосіївським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 255, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209, ст. 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією майна, звільнений 10.06.2020 у зв`язку з відбуттям покарання;

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що він 16.04.2019, приблизно о 21.15 год., перебуваючи в камері № 214-А Державної установи «Київський слідчий ізолятор», яка розташована за адресою - м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, вступив у словесний конфлікт зі співкамерником ОСОБА_1 . На ґрунті цього конфлікту, через особисті неприязні стосунки у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень.

З метою реалізації зазначеного умислу, усвідомлюючи ступінь суспільної небезпеки та наслідки своїх дій, обвинувачений кулаком правої руки умисно завдав ОСОБА_1 одного удару в область голови. Від отриманого удару потерпілий впав, а обвинувачений кулаками завдав ОСОБА_1 не менше двадцяти ударів в область голови, грудної клітки, живота, тобто у ділянки, де розташовані життєво важливі органи.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_1 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки - садна в ділянці правої реберної дуги; правобічний пневмоторакс; пневмомедіастинум; підшкірна емфізема грудної стінки білатерально, яка супроводжувалась розвитком шоку.

Стороною обвинувачення вищезазначені дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений своєї вини у скоєнні вказаного злочину не визнав, будучи допитаним судом, зазначив, що до камери № 214-А ДУ «Київський слідчий ізолятор» він потрапив за два дні до подій 16.04.2019. На той час у камері, крім нього, утримувалися ще троє осіб, у тому числі потерпілий ОСОБА_1 . Конфліктів в камері не було, ніхто з ОСОБА_1 не сварився, він також з потерпілим не конфліктував. Спальне місце обвинуваченого розташовувалося на першому ярусі, де спав потерпілий, ОСОБА_2 не пам`ятає. У день тих подій він близько 21-ї години ліг спати. Прокинувшись від того, що у камері увімкнули світло,побачив працівників слідчого ізолятора, а також ОСОБА_1 , який непритомний лежав на підлозі, в області голови останнього була кров. Потерпілого на ношах винесли з камери, обвинуваченого на десять діб помістили до карцеру. Після звільнення з карцеру ОСОБА_2 перевели до іншої камери. Чому саме його обвинуватили у побитті ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не знає. Однак обвинуваченому зі слів потерпілого відомо, що під час затримання ОСОБА_1 до нього застосовувались заходи фізичного впливу. Пояснюючи наявність у його піднігтьовому вмісті та на предметах його одягу слідів крові, ОСОБА_2 зазначив, що доторкався до потерпілого, коли той перебував без свідомості та перевертав останнього, надаючи допомогу.

Крім того, обвинувачений суду пояснив, що за участі перекладача знайомився з наданими слідчим матеріалами досудового розслідування. Через його незнання української мови, перекладач зачитувала та перекладала йому наявні у справі документи, однак з відомостями, що містилися на дисках для електронних систем зчитування, він не знайомився, будь-який технічний пристрій для демонстрації відеозаписів під час ознайомлення з кримінальним провадженням йому не надавався.

Підпис у протоколі ознайомлення поставив, оскільки так сказала слідчий, також він вважав, що це його обов`язком і у цьому документі все записано правильно.

Обвинувачений вважав себе невинуватим, у зв`язку з цим просив суд ухвалити щодо нього виправдувальний вирок.

Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих стороною обвинувачення і стороною захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Відповідно до наведеного вище будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд, дослідивши всебічно, повно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши у відповідності до вимог ст. 94 КПК кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого йому злочину, виходячи з стандарту доказування «поза розумним сумнівом», не доведена.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_1 суду повідомив, що ОСОБА_2 тілесних ушкоджень йому не завдавав, травми він отримав раніше, а саме 02.04.2019, під час свого затримання. У результаті тих подій у нього була закрита черепно-мозкова травма, з того часу почував себе погано, постійно відчував сильний головний біль. Що сталося з ним в ніч проти 16.04.2019, не пам`ятає через травму голови. З обвинуваченим він мав дружні стосунки, можливість свого побиття ОСОБА_2 категорично заперечує. Працівники поліції примушували його дати показання, що саме ОСОБА_2 спричинив йому тілесні ушкодження, однак потерпілий під час досудового розслідування ОСОБА_2 у цьому не звинувачував. З приводу виявлених у нього тілесних ушкоджень припускає, що його стан міг погіршитися через загострення раніше отриманих травм, крім того, інколи він у стані запаморочення бився головою об різні предмети.

Суд бере до уваги, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 22 .08.2019 № 477 на час проведення дослідження ОСОБА_1 страждав на емоційно-лабільний (астенічний) розлад, за своїм психічним станом може усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними. На момент вчинення щодо нього злочину на будь-який психічний розлад не страждав та за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Крім того, ОСОБА_1 виявляє певну недостатність функціонування когнітивних процесів (пам`яті, уваги, динаміки психічної діяльності), достатній інтелектуальний рівень. В особистісній сфері - пасивність, ситуаційна замкненість, емоційна напруга з лабільними проявами, стійка пригніченість настрою, невисокий самоконтроль, здатність дотримуватися своїх інтересів, диференційоване ставлення до подій, обережність та підозрілість у висловлюваннях, вибірковість у самоподанні, фіксованість на проблемній ситуації. Виявлені особливості поведінки ОСОБА_1 у ході досудового розслідування, зокрема, його позиція у наданні свідчень за провадженням, може розцінюватися як наслідок перенесеного психологічного тиску.

Не дивлячись, що згідно з зазначеним висновком судово-психіатричної експертизи показання ОСОБА_1 , ймовірно, є наслідком психологічного тиску на нього, суд враховує, що наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом допустимими доказами ці показання не спростовані, їх неправдивість не доведена.

Відповідно до протоколу від 06.06.2019 про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що 16.04.2019, приблизно о 21.15 год. у камері № 214-А ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 завдав йому тілесні ушкодження.

Суд звертає увагу, що вказана заява подана потерпілим 06.06.2019, тобто значно пізніше отримання ним тілесних ушкоджень. При цьому ОСОБА_1 прямо вказав на ОСОБА_2 , як на особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження.

У той же час, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК висновки суду можуть ґрунтуватися лише на показаннях, які суд безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не має права обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому або прокурору.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи та висновки експертів. Зазначений перелік є вичерпним, тобто будь-які відомості, отримані з інших джерел, не можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

Як передбачено ч. 2 ст. 55 КПК, заява про вчинення щодо особи кримінального правопорушення дає підстави для визнання такої особи потерпілим. Таким чином, заява ОСОБА_1 від 06.06.2019 не є процесуальним джерелом доказів, ця заява стала лише підставою для отримання ним процесуального статусу потерпілого, що забезпечило потерпілому можливість у повній мірі користуватися своїми процесуальними правами.

Отже, наявні у заяві ОСОБА_1 відомості про те, що тілесні ушкодження завдані йому обвинуваченим ОСОБА_2 , як доказ вини останнього судом не враховуються.

Як зазначено у протоколі огляду місця події від 17.04.2019 у камері № 214-А ДУ «Київський слідчий ізолятор», на ліжку № 1 виявлені подушка з плямами бурого кольору, на ліжку № 3 виявлена куртка з плямами бурого кольору на внутрішній підкладці. На лівій ніжці ліжка № 3 та під цим ліжком виявлені плями бурого кольору. У кутку кімнати виявлена дошка з плямами бурого кольору.

Однак суд звертає увагу, що згідно з вказаним протоколом слідчим вилучені лише предмети одягу, змиви слідів бурого кольору з підлоги та ніжки ліжка не вилучались.

Прокурором на підтвердження висунутого обвинувачення суду надані камерні картки, згідно з якими за станом на 16.04.2019 у камері № 214-А ДУ «Київський слідчий ізолятор» перебували: ОСОБА_3 - з 23.03.2019, ОСОБА_4 - з 29.03.2019, ОСОБА_1 - з 10.04.2019, ОСОБА_2 - з 15.04.2019.

Протоколом огляду місця події від 17.04.2019 у обвинуваченого ОСОБА_2 вилучені змиви та зрізи нігтів з обох рук, вилучений одяг - кепка, футболка, штани, пара шкарпеток.

Відповідно до висновку від 26.06.2019 № 091-143-2019 судового експерта Київського міського бюро СМЕ ОСОБА_18. кров потерпілого ОСОБА_1 належить до групи АВ ізосерологічної системи АВО. При судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту рук ОСОБА_2 знайдена кров людини, статева належність якої не визначена через відсутність клітинних елементів крові. Клітини з ядрами не знайдені. При визначенні групової належності крові виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження крові від потерпілого ОСОБА_1 . При судово-цитологічному дослідженні змивів з рук ОСОБА_2 кров та клітини з ядрами не знайдені.

Під час огляду місця події відповідно до протоколу від 17.04.2019 вилучені зрізи нігтів з правої та лівої рук ОСОБА_3 , а також предмети його одягу - куртка, штани, спортивна кофта, шкарпетки, капці.

Згідно з висновком від 26.06.2019 № 091-144-2019 судового експерта Київського міського бюро СМЕ ОСОБА_5 при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту та змиву з правої руки свідка ОСОБА_3 знайдена кров людини, статева належність якої не визначена через відсутність клітинних елементів крові. Клітини з ядрами не знайдені. При визначенні групової належності крові виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження крові від потерпілого ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 17.04.2019 у гр. ОСОБА_4 вилучені зрізи нігтів з правої та лівої рук, а також предмети його одягу - кофта, спортивні штани, кросівки, шкарпетки.

Згідно з висновком від 26.06.2019 № 091-145-2019 судового експерта Київського міського бюро СМЕ ОСОБА_5 при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту та змиву з лівої руки свідка ОСОБА_4 знайдена кров та слина людини, статева належність яких не визначена через відсутність клітинних елементів крові та малу кількість клітин з ядрами, придатними для аналізу. Клітини з ядрами не знайдені. При визначенні групової належності слідів виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження слідів від потерпілого ОСОБА_1 .

Суд відмічає, що на руках усіх осіб, що утримувалися на день події - 16.04.2019 у камері № 214-А ДУ «Київський слідчий ізолятор», а саме - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виявлена кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_1 не виключається.

Як зазначив обвинувачений, сліди крові на його руках та одязі могли утворитися від контакту з потерпілим, однак не через побиття останнього, а під час надання ОСОБА_2 допомоги ОСОБА_1 , коли той без свідомості перебував на підлозі камери.

Частиною 3 статті 23 КПК на сторону обвинувачення покладений обов`язок забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на їх допит.

У той же час, прокурором зазначений обов`язок не виконаний, прибуття до суду свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не забезпечене, внаслідок чого суд позбавлений можливості з`ясувати обставини походження крові на їх руках, у тому числі відомості, кому саме належала ця кров, чи не брали вони участь у побитті потерпілого, чи відомі їм дані щодо участі обвинуваченого у завданні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку від 05.07.2019 № 081-143-2019 судового експерта Київського міського клінічного бюро СМЕ ОСОБА_19. кров потерпілого ОСОБА_1 відноситься до групи АВ (IV).

На наданій на дослідження парі рукавичок виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові виявлені антигени А і В, що не виключає походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_1 .

Відповісти на питання про можливість походження цієї крові від ОСОБА_2 не є можливим через відсутність відомостей про групову належність його крові. Зразок крові ОСОБА_2 у відділення не доставлений.

Як свідчить висновок від 04.07.2019 № 081-141-2019 судового експерта Київського міського клінічного бюро СМЕ ОСОБА_20. кров потерпілого ОСОБА_1 відноситься до групи АВ (IV).

На наданих на дослідження спортивній кофті, куртці, які були вилучені під час огляду місця події - камери № 214-А ДУ «Київський слідчий ізолятор», виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові виявлені антигени А і В, що не виключає походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_1 .

Відповісти на питання про можливість походження цієї крові від підозрюваного ОСОБА_2 не є можливим через відсутність відомостей про групову належність його крові. Зразок крові ОСОБА_2 у відділення не доставлений.

Відповідно до висновку від 05.07.2019 № 081-144-2019 судового експерта Київського міського клінічного бюро СМЕ ОСОБА_19. кров потерпілого ОСОБА_1 відноситься до групи АВ (IV).

На наданій на дослідження футболці виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові виявлені антигени А і В, що не виключає походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_1 .

Відповісти на питання про можливість походження цієї крові від ОСОБА_2 не є можливим через відсутність відомостей про групову належність його крові. Зразок крові ОСОБА_2 у відділення не доставлений.

Згідно з висновком від 05.07.2019 № 081-142-2019 судового експерта Київського міського клінічного бюро СМЕ ОСОБА_6 кров потерпілого ОСОБА_1 відноситься до групи АВ (IV).

На наданій на дослідження футболці, спортивних штанях, кепці, шкарпетках, вилучених у ОСОБА_7 , виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові виявлені антигени А і В, що не виключає походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_1 .

Відповісти на питання про можливість походження цієї крові від ОСОБА_2 не є можливим через відсутність відомостей про групову належність його крові. Зразок крові ОСОБА_2 у відділення не доставлений.

З досліджених під час розгляду справи судових експертиз № 081-141-2019, № 081-142-2019, № 081-143-2019, № 081-144-2019 вбачається, що судовими експертами не надані висновки, що виявлена на предметах одягу, руках обвинуваченого ОСОБА_2 , а також свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кров належать саме потерпілому ОСОБА_1 , а не будь-якій іншій особі.

При цьому суд звертає увагу, що органом досудового розслідування експертне дослідження крові свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не ініціювалося. Результати такого дослідження могли би як виключити походження крові на об`єктах експертизи від цих осіб, або ж підтвердити збіг їх характеристик - групової належності крові, наявність антигенів А і В з кров`ю потерпілого ОСОБА_1 .

Відсутність зазначених даних дає суду підстави ставити під сумнів як єдино можливу версію сторони обвинувачення щодо отримання 16.04.2019 потерпілим тяжких тілесних ушкоджень від обвинуваченого ОСОБА_2 , а не від інших осіб.

Через те, що зразок крові обвинуваченого ОСОБА_2 для проведення експертизи до відповідного відділення Київського міського клінічного бюро СМЕ не доставлений, дослідження крові свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проводилося, відсутні підстави для однозначного висновку, що виявлена органом досудового розслідування кров належала виключно ОСОБА_1 , а не будь-якій іншій особі, яка утримувалася до 16.04.2019 у камері № 214-А ДУ «Київський слідчий ізолятор» або контактувала з цією особою за обставин, що могли залишити сліди крові.

Як на доказ вини ОСОБА_2 у завданні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 сторона обвинувачення посилається на відомості, які отримані 17.04.2019 під час слідчого експерименту із свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Перебіг та результати цих слідчих дій зафіксовані на технічних носіях-DVD-R дисках, які долучені до матеріалів судового провадження.

Обвинувачений та його захисники наполягали на визнанні цих доказів недопустимими, оскільки доступ стороні захисту до них у порядку, який передбачений кримінальним процесуальним законом, не відкривався.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до протоколу надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 04.11.2019 підозрюваний ОСОБА_2 , за участі перекладача ОСОБА_21., у період з 15.30 по 17.40 год. у приміщенні кабінету № 9 ДУ «Київський слідчий ізолятор» ознайомився з першим томом кримінального провадження № 120 191 001 000 035 91 від 17.04.2019, у тому числі з DVD-R дисками до протоколів допитів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , під час яких застосувалися технічні засоби, слідчих експериментів із застосуванням технічних засобів за участі свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Таким чином, вказаний протокол свідчить, що ознайомлення тривало 1 годину 10 хвилин, захисник ОСОБА_22. участі в ознайомленні не брав.

При цьому відповідно до протоколів перегляду відеозаписів від 17.04.2019 допит ОСОБА_4 тривав з 15.42 до 16.03 год. (21 хв.), допит ОСОБА_3 відбувався з 17.02 до 17.33 год.(31 хв.), слідчий експеримент з ОСОБА_3 здійснювався з 17.52 по 18.03 год. (11 хв.), слідчий експеримент з ОСОБА_4 мав місце з 18.21 по 18.44 год. (23 хв.).

Отже, сумарний обсяг відеозаписів складає 1 годину 25 хвилин, тобто на 15 хвилин більше, ніж тривало ознайомлення ОСОБА_2 з усіма матеріалами, що містилися на той час у першому томі кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про порушення органом досудового розслідування права підозрюваного ОСОБА_2 на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування підтверджуються також відповіддю начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_23 від 28.11.2019 № 27350, згідно з якою матеріали особової справи ОСОБА_2 не містять дозволу на користування під час проведення слідчих дій на території ДУ «Київський слідчий ізолятор» будь-якими технічними засобами.

Долучена до зазначеної відповіді копія дозволу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_24 № 21/3-29058-18 на видачу 04.11.2019 слідчому Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_25 підозрюваного ОСОБА_2 для проведення слідчих та процесуальних дій в умовах ізолятора також не містить дозволу на пронесення до слідчого ізолятора та використання будь-яких технічних засобів.

Крім того, протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 04.11.2019 не містить інформації, що під час ознайомлення використовувалися відповідні технічні засоби, що давали можливість перегляду дисків для лазерних систем зчитування.

З огляду на зазначене, суд вважає доведеним обставину, що ОСОБА_2 стороною обвинувачення не були відкриті матеріали досудового розслідування, що містилися на технічних носіях інформації.

Суд зазначає, що ознайомлення з матеріалами досудового розслідування є правом підозрюваного, обвинуваченого, тобто саме ця особа та її захисник приймають рішення, з якими з матеріалів вони мають намір ознайомитися. На сторону обвинувачення покладається обов`язок забезпечити стороні захисту можливість, у тому числі технічну у повному обсязі реалізувати назване право.

Таким чином, висновок суду про не надання обвинуваченому права на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не спростовується підписом ОСОБА_2 у протоколі про надання йому доступу до файлів, які містяться на дисках для лазерних систем зчитування.

Згідно з ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою з-поміж іншого звуку, зображення відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів можуть належати матеріали звукозапису, відеозйомки та інші носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії.

Таким чином, відеозапис слідчої дії є доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні.

Згідно з ч. 12 ст. 290 КПК, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Враховуючи, що стороною обвинувачення як доказ суду надані відеозаписи слідчих експериментів із свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до яких сторона захисту не мала доступу у порядку ст. 290 КПК, суд визнає вказані докази недопустимими.

На обґрунтування висунутого ОСОБА_2 обвинувачення суду надані також висновок експерта Київського міського клінічного бюро СМЕ ОСОБА_26. від 12.07.2019 № 042-1017-2019, згідно з яким у ОСОБА_1 виявлені - закрита травма грудної клітки: садна у ділянці правої реберної дуги; правобічний пневмоторакс; пневмомедіаструм; підшкірна емфізема грудної стінки білатерально; яка супроводжувалась розвитком шоку (зафіксоване падіння артеріального тиску до рівня 60/20 мм рт.ст., прискорення частоти пульсу до 110 ударів на хв.).

Вказані тілесні ушкодження віднесені до тяжких за критерієм небезпеки для життя.

Як свідчить висновок комісійної судово-медичної експертизи від 05.12.2019 № 031-130-2019, у ОСОБА_1 мала місце тупа травма грудей, яка проявилася у вигляді правобічного пневмотораксу, пневмомедіаструму, підшкірної емфіземи м`яких тканин грудей та шиї, що супроводжувалося розвитком шоку важкого ступеню, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

При цьому експерти зазначили, що недостатність даних інструментальних методів дослідження не дозволяє висловитись про причину вищенаведених наслідків травми грудної клітки.

Отже, суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень.

Дослідивши усі надані суду докази на обґрунтування обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме у заподіянні ним ОСОБА_1 умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, оцінивши надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відсутність достатніх даних, які б підтверджували факт вчинення вказаного злочину обвинуваченим ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та у передбачених КПК випадках на потерпілого.

Суд під час судового розгляду всебічно дослідив надані сторонами кримінального провадження докази та зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні у рамках кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

У справі «Барбера, Мессегуо і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Отже, суд може постановити обвинувальний вирок лише у тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином, причетність обвинуваченого ОСОБА_2 до заподіяння потерпілому ОСОБА_1 тяжкого тілесного ушкодження не підтверджується достатніми, належними та допустимими фактичними даними у їх сукупності та взаємозв`язку, а також викликає обґрунтовані сумніви.

Наявність таких сумнівів не узгоджується з принципом доказування «поза розумним сумнівом», що застосовується під час оцінки доказів, що дає підстави відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК для постановлення виправдувального вироку, оскільки в суді не доведено, що кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст.121 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_2 .

Отже, з урахуванням викладеного, за наслідками всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження у ході судового розгляду, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_2 , оскільки достатніх, допустимих та належних доказів на підтвердження вчинення цього кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_2 органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним у силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, його виправдати.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Під час досудового розслідування понесені процесуальні витрати на залучення судових експертів у сумі 1 947, 70 грн., які належить віднести на рахунок держави.

Речові докази, які долучені до матеріалів судового провадження, необхідно зберігати при матеріалах судового провадження, решта речових доказів підлягає знищенню.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 121, ст. 65 КК України, ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_2 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдати у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_2 .

Судові витрати на залучення експертів у сумі 1 947, 70 грн. віднести на рахунок держави.

Речові докази - DVD-R диски, долучені до матеріалів судового провадження, зберігати при матеріалах судового провадження; дві футболки темного кольору, спортивні штани темного кольору, куртку темного кольору, які запаковано до поліетиленового пакету; пару капців чорного кольору, які запаковано до поліетиленового пакету; кофту чорного кольору, дві футболки чорного кольору, які запаковано до поліетиленового пакету; куртку синього кольору, подушку білого кольору, які запаковано до поліетиленового пакету; куртку темно-синього кольору, штани темного кольору, кофту біло-чорного кольору, які запаковані до поліетиленового пакету; пару рукавичок «MADMAX» чорного кольору, які поміщено до паперового конверту; змив речовини червоного кольору з підлоги біля ліжка, який поміщено до паперового конверту; змив речовини червоного кольору зі стіни біля ліжка, який поміщено до паперового конверту; змив речовини червоного кольору з металевої ніжки ліжка, який поміщено до паперового конверту; змив речовини червоного кольору з поверхні дерев`яної дошки, який поміщено до паперового конверту; зрізи з нігтів та змиви з рук ОСОБА_3 , які поміщено до паперових конвертів; штани темно-синього кольору, шкарпетки чорного кольору, спортивну кофту темно-синього кольору з вставками червоного кольору, куртку темно-синього кольору, пару капців чорного кольору з маркуванням «JOSS», які поміщено до поліетиленового пакету; зрізи з нігтів та змиви з рук ОСОБА_4 , які поміщено до паперових конвертів; кофту чорного кольору, спортивні штани з вставками білого кольору, кросівки чорного кольору зі шнурками білого кольору, підошвою білого кольору, шкарпетки, які поміщено до поліетиленового пакету; зрізи з нігтів та змиви з рук ОСОБА_2 , які поміщено до паперових конвертів; футболку чорного кольору, штани чорного кольору, кепку чорного кольору, пару шкарпеток чорного кольору, які поміщено до поліетиленового пакету; чорну спортивну кофту, спортивні штани, пару шкарпеток, нижню білизну, покривало, які поміщено до поліетиленового пакету; зразок крові ОСОБА_1 , який поміщено до паперового конверту скріпленого печаткою «відділення судово-медичної імунології» знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження, не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми у судовому засіданні.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати у суді копію цього вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_8