Провадження № 1-кс/761/9844/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, в рамках кримінального провадження №0006854 від 01.06.2016,

ВСТАНОВИЛА:

31 серпня 2022 року ОСОБА_3 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, в рамках кримінального провадження №0006854 від 01.06.2016, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Так, 07.07.2016 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва винесено ухвалу, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0006854 від 01.06.2016, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та накладено арешт на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 23 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 00, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник стверджує, що арешт було накладено з метою захисту права приватної власності ОСОБА_3 , для забезпечення схоронності майна та недопущення його відчуження на користь третіх осіб, забезпечення цивільного позову, з метою збереження речових доказів, оскільки ОСОБА_6 шахрайством, шляхом підробки, та використання підроблених документів намагався заволодіти гаражним боксом № НОМЕР_1 , в Гаражно-будівельному кооперативі «Лук`янівець-2».

Водночас, посилаючись на мирову угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 затверджену ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року № 761/41299/16-ц, а також нотаріально завірену заяву ОСОБА_6 щодо визнання прав ОСОБА_3 як власника гаражного боксу № НОМЕР_1 , в Гаражно-будівельному кооперативі «Лукянівець-2» заявник стверджує, що на момент подачі даного клопотання до суду ОСОБА_6 визнав ОСОБА_3 власником гаражного боксу № НОМЕР_1 , в Гаражно-будівельному кооперативі «Лук`янівець-2» в Шевченківському районі м. Києва.

Враховуючи все зазначене вище, заявник вважає, що спір про право в межах зазначених правовідносин відсутній, подальша необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення відсутня, а відтак арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, в рамках кримінального провадження №0006854 від 01.06.2016 підлягає скасуванню.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та дату проведення розгляду був повідомлений завчасно та належним чином, разом з цим, 05 вересня 2022 року до канцелярії суду подав заяву, в якій просив розглянути дане клопотання за його відсутності, при цьому у заяві вказав, що своє клопотання підтримує та просить задовольнити.

Уповноважені слідчий та прокурор у кримінальному провадженні №0006854 від 01.06.2016 в судове засідання не з`явились, були повідомлені заздалегідь, належним чином.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що 07.07.2016 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва винесено ухвалу, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0006854 від 01.06.2016, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та накладено арешт на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 23 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 00, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року, арешт на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 23 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 00, розташований за адресою: м. Київ, «Лук`янівець-2» накладався з метою забезпечення повернення майна потерпілому, заявлення в подальшому цивільного позову, а також з метою запобігання ризикам у вигляді відчуження майна третім особам з метою знищення слідів вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, зі змісту вказаної ухвали вбачається, що слідчий обґрунтовував необхідність накладення арешту тим, що до Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві звернувся ОСОБА_3 , з заявою про вчинення шахрайських дій гр. ОСОБА_6 , щодо незаконного, з використанням підробленого документу оформлення право власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 , розташованого в Гаражно-будівельному кооперативі «Лук`янівець-2» що за адресою: м. Київ, провулок Делегатський, 14, який був відчужений ОСОБА_3 ОСОБА_7 в 2012 році.

Разом з цим, як вбачається з долучених до клопотання документів, цивільно-правовий спір про право власності між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був вирішений 15 червня 2021 року, шляхом укладання між собою мирової угоди, яка була затверджена 15 червня 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва № 761/41299/16-ц.

Відповідно до ст. 207 ЦПК України укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ст. 208 ЦПК України у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявником доведено відсутність спору про право щодо права власності на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 23 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 00, розташований за адресою: АДРЕСА_1 відтак подальше застосування арешту вказаного майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (заявлення цивільного позову) суд вважає недоцільним, адже в даному випадку відпали самі підстави для можливого заявлення цивільного позову.

Разом з тим, слідчим суддею на даній стадії досудового розслідування не отримано даних і на підтвердження того, що вказаний гараж відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Так, додаткових доказів чи документів, які б свідчили про те, що на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 23 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 00, розташований за адресою: АДРЕСА_1 набутий кримінально-протиправним шляхом, є знаряддям кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчому судді не надано.

Отже, викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту гаража № НОМЕР_1 , загальною площею 23 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 00, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання про скасування арешту майна.

Крім того слідчому судді не наведено додаткових переконливих доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Також, слідчий суддя звертає увагу й на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_3 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки заявником доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, в рамках кримінального провадження №0006854 від 01.06.2016, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, в рамках кримінального провадження №0006854 від 01.06.2016, підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, в рамках кримінального провадження №0006854 від 01.06.2016, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, в рамках кримінального провадження №0006854 від 01.06.2016 на:

гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 23 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 00, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1