Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/329/22
Провадження № 1-в/553/108/2022
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника установи виконання покарань ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» клопотання ОСОБА_5 , засудженого вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 19.11.2010 за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:
До Ленінського районного суду м. Полтави звернувся засуджений ОСОБА_5 із клопотанням, в якому порушує питання про його умовно-дострокове звільнення, як такого, що фактично відбув визначений ч.3 ст.81 КК України строк покарання та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення.

Беручи участь у справі дистанційно, засуджений ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання повністю, прохав звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Пояснив, що усвідомлює тяжкість вчиненого, зробив для себе висновки, має родину, з якою підтримує тісний зв`язок, під час відбування покарання був постійно працевлаштований, отримані стягнення погашені. Процесуальні витрати у справі сплатив самостійно, а присуджені потерпілій суми не відшкодував, оскільки вона померла у 2012 року.

Захисник засудженого прохала задовольнити клопотання засудженого та зазначила, що ОСОБА_5 відбув більше ѕ строку покарання, довів своє виправлення, має дружину, сина, з якими підтримує зв`язки, за час відбування покарання здобув професію, тому зможе адаптуватись до життя після звільнення.

Представник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» клопотання засудженого підтримав. Пояснив, що засуджений, позитивно характеризується, отримані стягнення наразі є погашеними та знятими, має 22 заохочення, під час відбування покарання отримав професію, витрати за проведення експертиз були самостійно сплачені засудженим. Адміністрація установи вважає, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор проти задоволення клопотання засудженого заперечив, посилаючись на недоведеність виправлення ОСОБА_5 , який вчинив особливо тяжкі злочини та його поведінка не була стабільною і бездоганною протягом всього строку відбування покарання, тому він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

З`ясувавши позиції учасників судового розгляду, дослідивши приєднані до подання матеріали та особову справу засудженого, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 19.11.2010 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та на підставі ст.70 КК України йому призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього особистого майна.

Вказаний вирок суду оскаржений не був та набрав чинності, згідно з розпорядженням про виконання вироку 06.12.2010.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 29.01.2016, у строк покарання призначеного вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 19.11.2020 засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 01.05.2010 по 06.12.2010 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 08.02.2021 було задоволено заяву ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.03.2021 ухвала суду першої інстанції була скасована, у задоволенні заяви відмовлено.

Відповідно до ч.2 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема, - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув, визначений цією нормою строк покарання.

Умовно-дострокове звільнення має важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як визначено статтею 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При цьому, під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Розглядаючи питання ставлення засудженого до вчиненого злочину, суд враховує, що при ухваленні вироку судом в якості пом`якшуючої обставини було враховано щире каяття, засуджений винним себе визнав, вирок суду не оскаржував, добровільно його виконав в частині сплати процесуальних витрат, згідно з психологічною характеристикою засудженого, останній вважає призначене покарання справедливим.

В ході судового розгляду справи про умовно-дострокове звільнення, ОСОБА_5 пояснив, що повністю усвідомлює тяжкість скоєного, осуджує свою поведінку та жалкує про вчинене.

Як убачається з приєднаних до справи матеріалів та матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_5 прибув до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№64)» 28.12.2010, початок строку відбування покарання відраховано з 01.05.2010, кінець строку покарання 23.09.2024, термін застосування умовно-дострокового звільнення згідно з ст.81 КК України 24.12.2020.

Згідно із наданою характеристикою засудженого ОСОБА_5 , останній за період перебування у ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

На початку строку відбування покарання в умовах ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», ОСОБА_5 за порушення встановлених правил поведінки п`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, проте змінив свою поведінку, стягнення достроково зняті та погашені.

Адміністрацією установи засуджений 22 рази заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а також за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України та правилами внутрішнього розпорядку, дотримання трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

ОСОБА_5 працевлаштований днювальним на відділенні, до виконання покладених завдань ставиться добре, дотримується правомірних відносин, та ввічливого ставлення з персоналом установи, дбайливо ставиться до майна установи, виконує роботи з самообслуговування, до виконання робіт з благоустрою ставиться з розумною ініціативою, не допускає порушень правил пожежної безпеки та безпеки праці, підтримує зв`язки з рідними.

За час відбування покарання засуджений здобув професію кухара, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, відвідує лекції.

Рішеннями комісії виправної колонії від 01.04.2017 у зміні умов тримання за відбуттям 1/3 частини строку покарання засудженому відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення. Рішеннями комісії виправної колонії від 01.10.2019 у поданні матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому в порядку ст.82 КК України відмовлено.

Рішенням комісії виправної колонії від 04.01.2021 у поданні матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення було відмовлено, як особі, яка не довела свого виправлення.

За висновком адміністрації установи, станом на 10.06.2022 засуджений довів своє виправлення, за оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення визначено середній рівень.

Слід вказати, що аналогічні позитивні відомості про особу засудженого, його участь у програмах диференційованого виховного впливу, ставлення до інших засуджених, представників адміністрації, праці та робіт з благоустрою, а також зміну його поведінки на кращу містяться у характеристиках, затверджених начальником установи 01.10.2019 та 04.01.2021.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення, складеною адміністрацією установи, ОСОБА_5 за період відбування покарання отримав 22 заохочення. Також засуджений має п`ять стягнень у виді догани, які погашені та зняті достроково, а саме: 26.09.2011, 31.10.2011, 10.10.2018 за не виконання команди відбій, 09.12.2011 за невиконання команди підйом, 05.08.2016 за не вихід до їдальні.

За змістом довідок про доходи ОСОБА_5 , останньому нараховувалась заробітна плата за фактично відпрацьовані місяці з січня 2011 року по травень 2022.

В судовому засіданні представник установи пояснив, що за період відбування покарання засуджений був працевлаштований постійно, за виключенням періоду навчання, і на даний час засуджений продовжує працювати.

Згідно з матеріалами справи засуджений постійно підтримує зв`язок з рідними, матір`ю братами, колишньою дружиною та сином.

Вирішуючи внесене засудженим клопотання, суд вказує, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення особи повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення засудженого до вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Згідно з положеннями ст.81 КК України, ОСОБА_5 відбув більше 3/4 строку покарання, призначеного судом за умисні особливо тяжкі злочини, що свідчить про наявність передумови (формалізованої підстави) для розгляду питання щодо застосування умовно-дострокового звільнення засудженого.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.
Висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
За весь час відбування покарання засуджений мав 5 стягнень за порушення вимог режиму відбування покарання. Водночас, ці стягнення є знятими та погашеними у встановленому законом порядку, і протягом значної частини строку покарання засуджений порушень не допускав, має заохочення, а характеристики засудженого, в тому числі психологічна, працевлаштування протягом всього строку відбування покарання і ставлення до праці, участь у програмах диференційованого впливу, здобуття професії, підтримання зав`язків з рідними, на думку суду свідчать про дійсне прагнення засудженого виправитись і його досягнення станом на момент розгляду справи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що засуджений під час відбування покарання довів своє виправлення, тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно із ст.81 КК України.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
Клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування умовно-дострокового звільнення задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 19.11.2010 за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України, умовно-достроково на 02 (два) роки 01 (один) місяць (24) двадцять чотири дні.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів через Ленінський районний суд м. Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя
Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1