БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1935/19
Провадження № 1-в/497/29/22
УХВАЛА
про розгляд подання органу пробації з питання звільнення від покарання
16.08.2022 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград подання провідного інспектора Болградського районного сектору№1 філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_4 , що погоджене з начальником Болградського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_5 про вирішення питання щодо звільнення від покарання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Болград Одеської області, з його слів на момент ухвалення вироку - мав середню освіту, був офіційно непрацевлаштований, періодично працював за наймом, зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:

-18.04.2019р. вироком Болградського районного судк Одеської області за ч.1ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850грн.,

- 16.03.2020р. вироком Болградського районного суду Одеської області за ст.309ч.2 КК України з застосуванням ст.ст.75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки та іспитовим строком в 2 роки з покладенням на нього певних обов`язків,

ВСТАНОВИВ:
01.08.2022р. до суду з вищевказаним поданням звернувся провідний інспектор Болградського районного сектору№1 філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_4 яким вона просить розглянути питання щодо звільнення від покарання гр. ОСОБА_6 , який був засуджений вироком Болградського районного суду Одеської області за ст.309ч.2 КК України з застосуванням ст.ст.75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки та іспитовим строком в 2 роки з покладенням на нього певних обов`язків.

Про час та місце розгляду подання, згідно вимог ч.4ст.539 КПК України, судом були повідомлені прокурор та заявник, які прибули до суду, засуджений у судове засідання не прибув, оскільки перебуває у розшуку. Згідно повідомлення Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 27.07.2022р. (а.с.19), - стосовно засудженого ОСОБА_6 здійснюються комплексні заходи щодо його розшуку, однак встановити його місце перебування до теперішнього часу не вдалося. Відповідно до ч.5ст.539 КПК України, неприбуття у судове засідання осіб, сотсовно яких розглядається клопотання (подання), не перешкоджає судовому розгляду крім випадків, якщо їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття та бажає бути присутньою. Судом не визнавалася явка засудженого обов`язковою.

У судовому засіданні представник органу пробації підторимав подання, просила задовольнити, стверджуючи, що відсутні підстави для продовження випробувального строку, який закінчився, оскільки засуджений протягом іспитового строку до кримінальної відповідальності не притягувався.

Прокурор заперечувала проти задоволення подання, вважаючи його передчасним, оскільки засуджений не виконав усіх покладених обов`язків, а саме, - припинив реєстрацію в органі пробації і зник, перебуває в розшуку.

Вислухавши у судовому засіданні думку прокурора, заявника розглянувши подання, дослідивши додані до нього матеріали особової справи, суд дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до вимог ст.78ч.1 КК України, - "Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання".

Так, згідно наданих суду відомостей та матеріалів, за період випробувального строку засуджений ОСОБА_6 одного разу притягувався до адміністративної вцдповідальності за ст.44-3ч.2 КУпАП - за ознаками перебування у громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутого засобу індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, що закривають ніс та рот, негативна характеристика щодо засудженого відсуня, до кримінальної відповідальності він протягом випробувального тсроку не притягувався, умови випробування виконував сумлінно протягом року - з 27.04.2020р. до 11.05.2021р., що вбачається з лиска реєстрації (а.с.10), згідно якого він з`являвся на реєстрацію регулярно 3-4 рази на місяць відповідно до постанови органу пробації від 27.04.2020р. про встановлення днів явки - кожного 1-го, 2-го та 3-го понеділка кожного місяця (а.с.9), і навіть частіше, оскільки прибував для реєстрації у зазначений період щопонеділка за виключенням вихідного 11.05.2020р.

Однак, вищевказана постанова органу пробації ід 27.04.2020р. про встановлення днів явки не зазначає конкретно дату початку періоду реєстрації і дату його закінчення, тобто, не визначено дату закінчення дії цієї постанови, тому суд не може констатувати факт недостатньо добросовісного та недостатньо ретельного виконання цієї постанови засудженим ОСОБА_6 в повному обсязі.

Відомостей щодо звернення органу пробації дл суду з поданням про скасування випробування у виді іспитового строку у зв`язку з невиконанням умов іспитового строку засудженим ОСОБА_6 та направлення його для виконання покарання - суду не надано.

Крім того, зважаючи на думку прокурора про неможливість звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вищевказаним вироком суду, судом не встановлено наявність законодавчої процесуальної правової норми, якою чинним законодавством передбачено продовження випробувального строку - натомість законодавство чітко встановлює дві умови звільнення засудженого, у такому випадку, від покарання: закінчення строку і не вчинення засудженим нового кримінального правопорушення.

Так, ч.1ст.539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Відповідно до п.9ч.1ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку. Згідно з п.3 ч.2 ст.539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, в разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5,8,9 ч.1 ст.537 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.78 КПК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Частиною 1 статті 164 Кримінально-виконавчого кодексу України регламентовано, що Уповноважений орган з питань пробації: веде облік засуджених протягом іспитового строку; роз`яснює засудженим порядок виконання обов`язків, покладених на них судом; здійснює нагляд за засудженими; вживає заходів з припинення порушень судових рішень; організовує першочергові заходи з виявлення засуджених, місцезнаходження яких невідоме; звертається до відповідних правоохоронних органів щодо розшуку засуджених, місцезнаходження яких невідоме; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом та Законом України "Про пробацію".

Чинним законодавством не визначено, яким чином переривається чи продовжує виконуватися виконання засудженим випробувального строку в разі невиконання засудженим умов випробувального строку. Згідно із частиною 2 статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності положень ст.69 Кримінального кодексу України (КК) (справа про призначення судом більш м`якого покарання) наголосив: «верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності, тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільств».

Статтею 6 Конвенції з прав людини гарантується право людини і громадянина на справедливий суд. У цьому аспекті найбільш розповсюдженим порушенням у справах проти України ЄСПЛ встановлює порушення права кожного на розгляд судом справи протягом розумного строку.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродньо встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження, у тому числі - протягом останньої стадії кримінального провадення - відбування засудженим строку покарання.

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст.6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п.1 ст.6 (див. п.62 рішення ЄСПЛ від 18 січня 2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

Обов`язковість урахування цілої низки конкретних обставин справи при визначенні розумності строку зумовила також необхідність вироблення ЄСПЛ переліку взаємопов`язаних критеріїв. У п.116 рішення ЄСПЛ від 12 березня 2009 року у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див., серед багатьох інших, п.67 рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»). Далі йдеться про те, що обвинувачений у кримінальній справі повинен мати право розраховувати на здійснення провадження в його справі з особливою ретельністю і що положення ст.6 покликані не допускати в кримінальних справах надто тривалого перебування обвинувачуваної особи в стані невизначеності щодо своєї долі (див. п.89 рішення ЄСПЛ від 02 березня 2006 року у справі «Нахманович проти Росії» та п.71 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Іванов проти України»).

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо.

Кримінальне провадження закінчується стадією відбування покарання, призначеного особі вироком суду. Ч.3ст.164 КВК України регламентовано, що "звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу", однак в якості санкції за невиконання цих обов`язків цей же Закон визначає ч.1ст.164 КВК України лише Порядок здійснення нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, згідно якої "...Уповноважений орган з питань пробації: веде облік засуджених протягом іспитового строку; роз`яснює засудженим порядок виконання обов`язків, покладених на них судом; здійснює нагляд за засудженими; вживає заходів з припинення порушень судових рішень; організовує першочергові заходи з виявлення засуджених, місцезнаходження яких невідоме; звертається до відповідних правоохоронних органів щодо розшуку засуджених, місцезнаходження яких невідоме; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом та Законом України "Про пробацію".
Органом пробації здійснювалися усі передбачені чинним законодавством дії щодо виконання вироку суду та щодо розшуку засудженого, та, у зв`язку з тим, що суду не надано доказів вчинення ОСОБА_6 нового злочину або кримінального проступку, суд дійшов висновку, що на підставі закінчення випробувального строку за вищевказаним вироком суду, питання про звільнення від покарання ОСОБА_6 органом пробації ставиться обґрунтовано, та підлягає задоволенню.

Так, відповідно до правових засад, викладених в матеріалах, підготовлених Громадською організацією «Україна без тортур» за підтримки Міжнародного Фонду «Відродження» у межах проекту «Дотримання прав суб`єктів пробації в умовах боротьби та подолання наслідків епідемії», що рекомендовані до видання Науково-дослідним інститутом вивчення проблем злочинності імені акад. В.В. Сташиса НАПрН України (постанова №3 від 24.02.2021р., автори дослідження: Костянтин Автухов, к.ю.н., с.н.с., виконавчий директор ГО «Україна без тортур», старший науковий співробітник Науково-дослідного інституту вивчення проблем злочинності імені акад. В.В. Сташиса НАПрН України, Ірина Яковець, д.ю.н., с.н.с., генеральний менеджер програм і проєктів БО «Вільна зона», головний науковий співробітник Науково-дослідного інституту вивчення проблем злочинності імені акад. В.В. Сташиса НАПрН України, ОСОБА_7 . Правові засади та практика скасування іспитового строку суб`єктів пробації в умовах боротьби та подолання наслідків епідемії, Київ, 2021, вид.ФОП ОСОБА_8 ), інститут звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням покликаний максимально гуманізувати санкції визначені кримінальним законом, при цьому є заходом щодо певної профілактики та запобігання вчинення засудженим нових злочинів. Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування мають вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого. Кримінальним кодексом визначено, що при призначенні низки покарань, зокрема виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи. У випадках, передбачених частинами першою, другою статті 75 КК України, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років, неповнолітнім від одного до двох років. У цьому процесі особливу ролі відіграють органи пробації, на які покладається завдання здійснювати нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку за місцем проживання засудженого. З засудженими, звільненими від відбування покарання з випробуванням, органом пробації проводиться соціально-виховна робота за індивідуальним планом з урахуванням оцінки ризиків повторного вчинення кримінальних правопорушень.

Згідно досудової доповіді Болградського районного відділу пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 18.01.2019року, що міститься у вироку Болградського районного суду Одеської області від 18.04.2019р., обвинувачений оцінюється як правопорушник з середнім рівнем ймовірності вчинення повторних кримінальних злочинів, рівень його небезпеки для суспільства невеликий, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а вирок від 16.03.2020р. суд ухвалив за наслідками розгляду угоди між прокурором та обвинуваченим, що свідчить про визнання ОСОБА_6 вини та бажання стати на шлях випроавлення.
Таким чином, прийшовши до висновку, що органом пробації вчинені усі передбачені чинним законодавством дії щодо виконання вироку суду в частині нагляду за засудженим ОСОБА_6 , у тому числі і щодо його розшуку, керуючись ст.78 ч.1 КК України, ст.ст.537ч.1п.9, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Задовольнити подання провіденого інспектора Болградського районного сектору №1 філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_4 про вирішення питання щодо звільнення від покарання засудженого ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був засуджений вироком Болградського районного суду Одеської області від 16.03.2020р. - звільнити від призначеного йому цим вироком покарання - у зв`язку з закінченням випробувального строку.
Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні - у той же строк і спосіб з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1