Справа № 937/8986/20
У Х В А Л А

іменем України

20.04.2022 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с-щі Томаківка Дніпропетровської області клопотання прокурора у кримінальному провадженні по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тирасполь республіки Молдови, особа без громадянства, який має середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст., ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч.2 ст., ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України,
про продовження строку дії застосованого стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
В С Т А Н О В И В:
30.11.2020 до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Мелітопольською окружною прокуратурою по кримінальному провадженню № 0002241 від 08.09.2020 направлено обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст., ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України.
Відповідно до ч.7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", розпорядження Голови Верховного суду України №4/0/9-22 від 10.03.2022, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану, а саме змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області.
14.04.2022 року до Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
У судовому засіданні прокурор заявив клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Захисник обвинувачених проти даного клопотання заперечує, так як клопотання необгрунтоване, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні та недоведені.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
З поданих матеріалів суд вбачає, що 10.09.2020 ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області застосовано міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

04.10.2020 ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області застосовано міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою .
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 02.03.2022 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до 30 квітня 2022 року включно.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Заслухавши клопотання прокурора про необхідність продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити.
Заслухавши прокурора, суд дійшов висновку, що існують наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими умисними корисливими злочинами, поєднаними з насильством над потерпілими та покарання за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, від семи до дванадцяти років та від трьох до семи років відповідно.
Тобто є обґрунтовані підстави вважати, що стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доцільно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення злочинів проти власності з застосуванням насильства, та за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, а саме за ч. 1 ст. 129 КК України.
Разом з цим, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть незаконно впливати на свідків та потерпілих або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, усвідомлюючи тяжкість вчинених ними злочинів та невідворотність покарання.
Крім того, також наявні ризики переховування обвинуваченими від суду з метою уникнення відповідальності, як це вже мало місце з боку ОСОБА_5 у 2020 році до моменту його затримання працівниками правоохоронних органів.
Наявні наведені ризики не зменшились та продовжують існувати, що виключає на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу більш м`яким.
В контексті рішення Європейського суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», заява №14379/88 від 26.01.1993, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст: вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дає можливість достатньою мірою спрогнозувати її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії», заява №33977/96 від 26.07.2001, ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Отже, практика ЄСПЛ при обранні чи продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дає можливість застосовувати аргументовані підстави для захисту такої загальновизнаної цінності, як суспільний інтерес.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно з п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Отже, суд вважає, що окрім наявного обґрунтованого обвинувачення, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим. Ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були доведені прокурором при застосуванні запобіжного заходу не зникли та продовжують існувати, а тому у є всі підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження застосування щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Тобто будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченим необхідно продовжити строк тримання під вартою не більше ніж 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 187, 199, 331 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст., ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 20.04.2022 р. по 18.06.2022 р.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст., ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 20.04.2022 р. по 18.06.2022 р.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.

Суддя: ОСОБА_1

20.04.2022