ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2358/22 Справа № 202/2239/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за № 0000870 від 13 грудня 2021 року на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слов"янка, Межівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-
за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гаупвахти до 24 вересня 2022 року включно.
Мотивуючи постановлене рішення суд, врахувавши те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, внаслідок вчинення якого спричинено загибель людини та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, а також стадію судового провадження, на якій свідки ще не допитані, дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати, та більш м"які запобіжні заходи не зможуть їм запобігти, тому продовжив застосування цього запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити міру запобіжного заходу на більш м"який, зокрема на особисте зобов"язання.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення. Апелянт зазначає, що суд, перевіряючи доводи клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу, не з"ясував та не надав належної оцінки тому, що будь-яких доказів, які б підтверджували реальність існування заявлених ризиків у цьому провадженні, прокурором надано не було. При цьому, вказує, що тяжкість можливого покарання, яким прокурор обґрунтовує своє клопотання, не може бути єдиною підставою для підтвердження існуючих ризиків та застосування саме цього запобіжного заходу.

Разом з тим, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_6 добровільно з"явився до відділу поліції, де його було затримано в порядку ст. 208 КПК України та жоден зі свідків, із заявою про вчинення на них впливу зі сторони обвинуваченого, до правоохоронних органів не звертався, що спростовує заявлені ризики сторони обвинувачення.

Окрім того, розглядаючи можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м"який, апелянт вказує, що жодних обставин, які б виправдовували застосування найсуворішого запобіжного заходу прокурором також надано не було. При цьому, зауважує, що ОСОБА_6 має боєвий досвід та бажання захищати Вітчизну, що на думку захисника, є достатньою підставою для зміни йому запобіжного заходу на особисте зобов"язання, тому просить ухвалу скасувати.

З огляду на те, що від прокурора не надходило клопотання про його обов`язкову участь у судовому засіднанні, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд скарги за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000870 від 13.12.2021 щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України.
На стадії досудового розслідування 16.12.2021 ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання прокурора неодноразово продовжувався, останній раз 27.07.2022.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд також врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, який відноситься особливо тяжкого, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, у разі визнання винуватим, особу обвинуваченого, а також стадію судового провадження, та дійшов правильного висновку, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, те, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який не буде свавільний чи безпідставний.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого запобіжного заходу, в тому числі особистого зобов"язання, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника, який на цей час не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Разом з цим, доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
При цьому, переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4