Номер провадження: 11-кп/813/823/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000011 від 02.01.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Київського райсуду м. Одеси від 29.11.2021 відносно:

ОСОБА_10 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, є особою з інвалідністю 2-ї групи, заміжньої, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_10 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та їй призначено покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 6 800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Запобіжний захід до ОСОБА_10 під час судового розгляду не застосовувався.
Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського райсуду м.Одеси від 03.01.2020 на автомобіль марки «Mitsubishi Carizma», д.р.н. НОМЕР_1 , та автомобіль «Lexus RX400», д.р.н. НОМЕР_2 .
Речові докази: автомобіль марки «Mitsubishi Carizma», д.р.н. НОМЕР_1 , та автомобіль «Lexus RX400», д.р.н. НОМЕР_2 , які передані ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на відповідальне зберігання вважати повернутими власникам.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 6864 грн. 48 коп. та 5 883 грн. 84 коп.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_10 визнана винуватою у тому, що 30.12.2019 приблизно о 07 год. 55 хв., вона, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Carizma» д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Інглезі в напрямку пр-ту. Небесної сотні в м. Одеса зі швидкістю 20-30 км/год, при достатній видимості, в умовах сухої проїзної частини з асфальтобетонним покриттям, по горизонтальній прямій ділянці, на заборонений сигнал світлофора, здійснювала маневр проїзду регульованого перехрестя, вулиць Інглезі та Академіка Корольова.
Виконуючи маневр проїзду вказаного регульованого перехрестя на заборонений сигнал світлофора ОСОБА_10 була неуважна, за дорожньою обстановкою постійно не слідкувала - відповідно не відреагувала на її зміну.
В цей час, з права на ліво, відносно руху керованого ОСОБА_10 автомобіля, по вул. Академіка Корольова, в напрямку вул. Лінія 13-го трамваю, рухався водій ОСОБА_12 з пасажиром ОСОБА_8 , на автомобілі «Lexus RX400» д.р.н. НОМЕР_2 , зі швидкістю 50 км/год. При об`єктивній можливості бачити дорожню обстановку ОСОБА_10 не відреагувала на червоний сигнал світлофора, рух на який заборонено, не урахувала дорожню обстановку та не надала дорогу транспортному засобу, що рухається на зелений сигнал світлофору, та маючи технічну можливість уникнути події, допустила зіткнення з автомобілем «Lexus RX400»д.р.н. НОМЕР_2 , тим самим порушила вимоги п.в 1.5, п.п. «б» п. 2.3, п. 8.7.3 е), «Правил дорожнього руху» України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля «Lexus RX400» д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_8 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом 9 лівого ребра по середній пахвовій лінії, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Дії водія автомобіля «Mitsubishi Carizma» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 , які не відповідали вимогам пункту 8.7.3 е Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Суд 1-ої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину, посилаючись на наступне:
- суд 1-ої інстанції послався, як на доказ, на висновок судово- медичної експертизи тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій ОСОБА_8 № 540 від 25.03.2020, у якому взагалі не вказано хто надав експерту висновок рентгенолога від 13.03.2020. В постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 05.03.2020 не зазначено, що для дослідження був направлений будь-який консультативний висновок, що свідчить про те, що слідчим даний висновок до експерта не направлявся, та, можливо припустити, що даний висновок рентгенолога експерту надала потерпіла ОСОБА_13 , що є грубим порушенням норм кримінального процесуального законодавства;
- суд 1-ої інстанції не надав оцінки тому, що у супровідному листі до слідчого про направлення на його адресу висновку судово-медичної експертизи № 540 консультативний висновок від 13.03.2020, як додаток до експертизи, взагалі не згадується. При цьому, експерт самостійно направив рентгенограму до рентгенолога, самостійно отримав консультативний висновок, що свідчить про те, що він самостійно збирав матеріали, які підлягають дослідженню, що є порушенням п. 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджену наказом МЮ України № 53/5 від 08.10.1998, відповідно до якого експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню;
- суд 1-ої інстанції не надав оцінки тому, що потерпіла за медичною допомогою звернулась лише 08.01.2020, тобто на 9 день після ДТП, а також відсутність будь-якої попередньої медичної документації (довідки з травмопункту, листка непрацездатності та ін.), у зв`язку з чим сторона захисту піддає сумніву висновок про те, що тілесні ушкодження були отримані ОСОБА_14 саме під час ДТП. Окрім того, у підсумковій частини висновку експерт зазначив, що він тільки допускає, що травма могла бути отримана ОСОБА_15 30.12.2019, тобто робить припущення, які не можливо покласти в основу обвинувального вироку;
- суд 1-ої інстанції не надав оцінки тому, що згідно відповіді Директора КНП «MKJI № 1» яка була надана суду стороною обвинувачення, при зверненні ОСОБА_14 до лікарні, було встановлено що її травма носить побутовий характер, яку вона могла отримати в будь-який час з 30.12.2019 по 08.01.2020. При цьому про будь-які зміщення уламків даних не має;
- суду були надані два висновку комп`ютерно-технічної та авто технічної експертизи № 20-1068/1069 від 10.06.2020 та № КСЕ-19-20/24028 від 07.09.2020, які суперечать один одному, та для усунення суперечностей, стороною захисту було заявлено клопотання про призначення повторної комісійної комп`ютерно-технічної та авто технічної експертизи із залученням експерта ДНДЕКЦ Експертної служби МВС України ОСОБА_16 , але в задоволенні даного клопотання судом першої інстанції було безпідставно відмовлено. Крім того, у вироку суд 1-ої інстанції визнав експертизу захисту неналежним і недопустимим доказом, оскільки вона була проведена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, що суперечить нормам закону та позиції Верховного Суду, викладеній в п. 31 Постанови 1-ої судової палати Касаційного кримінального суду від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16;
- суд 1-ої інстанції з формальних підстав відмовив в допиті в якості свідка ОСОБА_17 , однак прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , який у даному провадженні є зацікавленою особою, його показання викликають об`єктивні сумніви в їх правдивості, оскільки саме він перебував за кермом автомобіля «Lexus RX400» р/н НОМЕР_2 та мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом руху з допустимою швидкістю руху та своєчасному застосуванню екстреного гальмування, тому, з технічної точки зору, в його діях убачаються невідповідності вимогам п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху;
- заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди ОСОБА_13 не надала жодного належного і допустимого доказу на підтвердження будь-яких моральних страждань, не розкрила в чому саме полягали її моральні страждання, а стягуючи розмір відшкодування шкоди суд також не зазначив в чому саме визначаються ті самі страждання.
Посилаючись на викладене, обвинувачена ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та кримінальне провадження закрити на підставі п.п. 2, 3 ст. 284 КПК України.
В судові засідання апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_10 та її захисник ОСОБА_18 не з`явились, причини неявки апеляційному суду не повідомили.
Так, згідно матеріалів провадження, ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до судового розгляду на 20.04.2022 обвинувачена ОСОБА_10 особисто отримала 08.02.2022 (т. 3 а.п. 10), однак в зазначене судове засідання не з`явилась без поважних причин, клопотань про відкладання апеляційного розгляду не заявляла.
Згодом, захисник ОСОБА_18 повідомлений 04.05.2022 про призначення судового засідання на 13.07.2022, зобов`язався повідомити обвинувачену ОСОБА_10 (т. 3 а.п. 13).
Натомість, обвинувачена ОСОБА_10 та її захисник ОСОБА_18 не з`явились в судові засідання апеляційного суду, призначені на 13.07.2022 та 28.09.2022, незважаючи на належне сповіщення про дату, час та місце судового розгляду, при цьому жодних заяв та клопотань про неможливість з`явитись в судові засідання на адресу апеляційного суду не надсилали.

У зв`язку з відсутністю в апеляційному суді можливості направляти поштову кореспонденцію, про що свідчить Акт від 22.06.2022 (т. 3 а.п. 18), апеляційним судом були вжиті всі можливі заходи, щодо сповіщення сторони захисту в апеляційному провадженні, шляхом сповіщення про дати судових засідань засобами телефонного зв`язку.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_10 та її захисник ОСОБА_18 зловживають своїм процесуальним правом доступу до правосуддя, а саме участі в апеляційному провадженні, у зв`язку із чим, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, та приймаючи до уваги позицію прокурора, потерпілої та її представника, які не заперечували проти продовження розгляду справи, апеляційний суд продовжив апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_18 , оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої та вона не наполягала на її обов`язковій участі в апеляційному проваджені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілої та її представника які заперечували проти задоволення апеляційної скарги,просили залишити вирок без змін,перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, що їй інкримінується, суд 1-ої інстанції послався на показання ОСОБА_10 , яка частково визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, визнала, що порушила Правила дорожнього руху, а саме здійснила рух на заборонений сигнал світлофору, але не визнала, що внаслідок ДТП потерпіла отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також на показання потерпілої ОСОБА_8 , допитаної в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, яка пояснила, що 30.12.2019, вранці вона зі своїм співмешканцем ОСОБА_19 , який був за кермом автомобіля «Lexus», їхали на роботу, рухались зі швидкістю близько 40 км/год. Вона та водій ОСОБА_20 були пристебнуті ременями безпеки. Автомобіль під керуванням обвинуваченої вона не бачила, побачила його після зіткнення. В результаті ДТП вона отримала травму, декілька днів відчувала біль, але не звернулась до лікаря, сподіваючись, що біль пройде. Однак, біль не проходив, тому вона звернулась до лікарні, де було встановлено, що у неї перелом ребра;

- показання свідка ОСОБА_12 допитаного в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, який пояснив, що 30.12.2019 він керував автомобілем «Lexus», рухався зі швидкістю 40-45 км./год. по вул. Люстдорфська дорога в напрямку вулиці Ак. Корольова. Він і потерпіла були пристебнуті ременями безпеки. Перехрестя перетинав на зелений сигнал світлофору, автомобіль під керуванням ОСОБА_10 рухався з лівої сторони. Зіткнення сталося в русі, він намагався уникнути зіткнення та удар стався у ліве крило його автомобіля, від чого його автомобіль відкинуло в праву сторону. Від удару в їх автомобілі спрацювали подушки безпеки. В результаті ДТП потерпіла отримала перелом ребра.

Окрім того, суд 1-ої інстанції посилався на досліджені під час судового розгляду наступні докази:

- протокол огляду місця події від 30.12.2019 з фото-таблицями та схемою ДТП;

- висновок експерта №20-45/46/47/48/49/901 по авто-технічному дослідженню технічного стану автомобілів «Mitsubishi Carisma» та «Lexus RX400» від 14.02.2020, яким встановлено, що до моменту події ДТП ходова частина, рульове керування, гальмова система, на досліджуваних автомобілях Mitsubishi Carisma, д.р.н. НОМЕР_1 , та Lexus RX400, д.р.н. НОМЕР_3 перебували в працездатному стані й могли виконувати задані функції по керуванню автомобілем, та зниженню швидкості з відомою водієві ефективністю, що свідчить про відсутність технічний несправностей на досліджуваних автомобілях, які б могли привести до втрати курсової стійкості та керованості даного транспортного засобу;

- висновок експерта №20-50/51 по транспортно-трасологічному дослідженню обставин і механізму зіткнення автомобілів Mitsubishi Carisma та «Lexus RX400», згідно якого встановлені елементи механізму ДТП, а саме: - в початковий період розвитку ситуації ДТП, автомобілі Mitsubishi Carisma д.р.н. НОМЕР_1 , та Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 рухалися у перехресних, перпендикулярних, напрямках; - мало місце контактна взаємодія ударного характеру між рухомими у перпендикулярних напрямках автомобілем Mitsubishi Carisma д.р.н. НОМЕР_1 та автомобілем Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 - між передньою правою частиною кузова автомобіля Mitsubishi Carisma д.р.н. НОМЕР_1 і передньою лівою частиною автомобілю Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 ; - в початковий момент взаємного контактування автомобіль Mitsubishi Carisma д.р.н. НОМЕР_1 та автомобіль Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 розташовувались на проїжджій частині таким чином, що кут між поздовжніми осями становив близько 90° справа наліво і спереду назад, щодо автомобіля Mitsubishi Carisma д.р.н. НОМЕР_1 і спереду назад і зліва направо відносно кузова автомобіля Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 . З урахуванням основної слідової інформації, яка розташована в межах перехрестя вул. Ак. Корольова та вул. Інглезі м. Одеси, кінцевого розташування транспортних засобів, характеру та початкового напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, слід прийти до висновку про те, що місце зіткнення розташовувалось в межах перехрестя вул. Ак. Корольова та вул. Інглезі м. Одеси, перед початком слідів юзу автомобіля Lexus RX400, д.р.н. НОМЕР_3 на асфальтовому покритті. Встановити місце зіткнення, як геометричну точку на проїзної частині, та як розміщувались автомобілі Mitsubishi Carisma д.р.н. НОМЕР_1 та Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 згідно меж проїзної частини в момент первинного контактування, не вбачається можливим, в зв`язку з відсутністю слідової інформації, яка б вказувала на характер та траєкторію руху автомобілів Mitsubishi Carisma д.р.н. НОМЕР_1 та Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 до моменту зіткнення, та в момент зіткнення. Встановити якою була швидкість руху автомобілю Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 , на момент дорожньо- транспортної події, не вдалося за можливе. Виходячи із зафіксованої на місці ДТП слідової інформації, механізму контактування та кінцевого положення транспортних засобів, та оскільки дане зіткнення перехресне, поперечне, перпендикулярне, що свідчить про те, що автомобіль Mitsubishi Carisma д.р.н. НОМЕР_1 в момент первинного контакту з автомобілем Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 перебував у русі;

- висновок експертів №20-1068/1069 комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів Mitsubishi Carisma та Lexus RX400 від 10.06.2020, яким встановлено, що дії водія автомобіля Mitsubishi Carisma, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 , у розглянутій дорожньо-транспортній ситуації, регламентувалися вимогами 8.7.3е) Правил дорожнього руху України, згідно з якими на червоний сигнал світлофора будь-який рух заборонений. В даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних, водію автомобіля Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_12 , в момент виникнення небезпеки для руху, який наступав для нього в момент перетинання автомобілем Mitsubishi Carisma умовної лінії межі перехрестя, було необхідно вжити заходи зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу, тобто він повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В розглянутій дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля Mitsubishi Carisma д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 мала технічну можливість запобігти події, належним виконанням вимог пункту 8.7.3е) ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних, водій автомобіля Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_12 не мав технічної можливості запобігти зіткненню своєчасним гальмуванням з зупинкою транспортного засобу до місця зіткнення, тобто шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. Оскільки водій автомобіля Mitsubishi Carisma д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 належним виконанням вимог пункту 8.7.3 е) ПДР України мала технічну можливість запобігти зіткнення, з технічної точки зору, та з позицій експертного аналізу, її дії, що не відповідали вимогам даного пункту Правил, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП. В даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних, в діях водія автомобіля Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_12 , з технічної точки зору, невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходилися причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події, не вбачається;

- висновок експерта №540 від 25.03.2020, яким встановлено, що у ОСОБА_8 малося наступне тілесне ушкодження: закритий перелом 9 лівого ребра по середній пахвовій лінії. Зазначене ушкодження утворилося від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону рухаючогося автомобіля в момент зіткнення транспортних засобів та утворились 30.12.2019. Описане ушкодження не було небезпечним для життя, а викликає тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- постанову слідчого від 05.03.2020, якою до початку проведення експертного дослідження, рентген знімок 1 шт., довідка з КНП «МКЛ№11» на 1 арк. на ім`я ОСОБА_8 визнані документами у кримінальному провадженні;

- протокол огляду предмету від 09.01.2020, згідно якого слідчим у присутності понятих проведений огляд флеш-накопичувача чорного кольору, з написом «VERICO CORDIAL 08», на якому міститься відеозапис з камери відео реєстратора, який розміщений в автомобілі Lexus RX400 д.р.н. НОМЕР_3 , на якому зафіксовані події, які мали місце 30.12.2019 близько 07.55 годин, наданого водієм ОСОБА_12 ;

- відеозапис, відтворений у судовому засіданні, яким зафіксовані події, які мали місце 30.12.2019 близько 07.55 годин, а саме дорожньої обстановки на 3-й ст. Люстдорфської дороги в м. Одесі, автомобіль рухається в сторону Люстдорфської дороги. З початку перегляду відео файлу встановлено, що фіксація дати та часу ведеться в лівому нижньому куті відео файлу, відео програється без звукового запису. Час та дата, які ведуться в вищезазначеному відео не співпадають з реальним часом. В ході відтворення встановлено, що 2019.12.29 о 13:43:47 в радіусі фіксації записуючого пристрою, а саме під час руху по вул. Ак. Корольова від вул. Люстдорфська дорога в напрямку вул. Тополева в м. Одесі, з`являється транспортний засіб темно сірого кольору; марку, модель та реєстраційний номер якого встановити по наданому відео не є можливим. В 13:43:49 відбувається зіткнення транспортного засобу, безпосередньо з якого ведеться відео фіксація, з транспортним засобом, який рухається зліва направо по ходу його руху. З наданого відео встановлено, що автомобіль темно сірого кольору виїжджає на перехрестя на заборонний сигнал світлофора, внаслідок чого сталося зіткнення;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.12.2019, згідно якого ОСОБА_12 перебував у тверезому стані;

- постанову слідчого про долучення та визнання речових доказів від 02.01.2020, згідно якої автомобіль марки «Mitsubishi Carizma» р/н НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 та автомобіль «Lexus RX400» р/н НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_6 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000011 від 02.01.2020.

Надавши юридичну оцінку дослідженим в судовому провадженні доказам, суд 1-ої інстанції визнав їх допустимими, належними та достовірними і достатніми, на підставі чого зробив висновок про наявність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за кваліфікуючими ознаками - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що суду були надані два висновки комп`ютерно-технічної та авто технічної експертизи № 20-1068/1069 від 10.06.2020 та № КСЕ-19-20/24028 від 07.09.2020, які суперечать один одному, та суд, у вироку визнав експертизу сторони захисту неналежним і недопустимим доказом, оскільки вона була проведена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, що суперечить нормам закону та позиції Верховного Суду, викладеній в п. 31 Постанови 1-ої судової палати Касаційного кримінального суду від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Так, законодавець, передбачивши у ч. 2 ст. 101 КПК право сторони захисту надати суду висновок експерта, тим самим установив і обов`язок суду його розглянути в сукупності з іншими доказами. ВС наголошує, що у кримінальних провадженнях, які стосуються ДТП, експертне дослідження може вплинути на остаточне рішення або позначитися на остаточному рішенні суду. Тому право захисту спростовувати висновки експертів, надані обвинуваченням, за допомогою іншого висновку, наданого захистом, має бути забезпечене судом. Як убачається з матеріалів цього кримінального провадження, з метою забезпечення дотримання принципу змагальності сторін за клопотанням захисника суд долучив до матеріалів кримінального провадження висновок експертів, підготовлений за заявою захисника.

Апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції, навівши обґрунтування, врахувавши принцип внутрішнього переконання та взаємозв`язок сукупності інших доказів у справі, вірно не прийняв до уваги та не визнав висновок експерта №КСЕ-19-20/24028 від 07.09.2020 допустимим доказом.

Так, суд 1-ої інстанції зазначив, що зазначена комп`ютерно-технічна та автотехнічна експертиза була проведена на підставі заяви захисника ОСОБА_18 . Предметом дослідження при проведенні експертизи була копія протоколу огляду місця події від 20.12.2019 та флеш-накопичувач з відеозаписом. Вихідні дані для проведення експертизи були отримані експертом з тексту заяви захисника ОСОБА_18 , яку стороною захисту суду не надано, матеріалів кримінального провадження у розпорядженні експертів не було. Також до проведення експертизи не були залучені сторони кримінального провадження.

Окрім того, запитання, поставлені експерту стосуються тільки одного учасника ДТП - автомобіля «Lexus RX400» р/н НОМЕР_2 , в якому знаходилась потерпіла, а саме швидкості руху зазначено автомобіля та відповідність чи невідповідність дій водія автомобіля «Lexus RX400» вимогам Правил дорожнього руху України.

Суд 1-ої інстанції вважав, що зазначений висновок є не об`єктивним, отриманий в порушення норм КПК України, тому визнав висновок експерта №КСЕ-19-20/24028 від 07.09.2020 недопустимим доказом та не прийняв його до уваги при ухваленні вироку.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що цей висновок не є доказом відсутності в діях водія ОСОБА_10 невідповідностей вимогам ПДР, оскільки саме висновок №20-1068/1069 комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів Mitsubishi Carisma та Lexus RX400 від 10.06.2020 відповідає з`ясованим обставинам, був складений з урахуванням більш широкого обсягу вихідних даних та в частині визначення моменту виникнення небезпеки для руху водія узгоджується з дослідженим відеозаписом ДТП, на якому зафіксовано, що автомобіль темно сірого кольору виїжджає на перехрестя на заборонний сигнал світлофора, внаслідок чого сталося зіткнення.

Згідно з матеріалами кримінального провадження суд першої інстанції на підставі досліджених доказів встановив, що водій автомобіля Lexus RX400, д.р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_12 не мав технічної можливості запобігти зіткненню своєчасним гальмуванням з зупинкою транспортного засобу до місця зіткнення, тобто шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з позицією, викладеною в постанові ВС від 05.08.2020 у справі № 753/10028/18 (провадження № 51-121км 20).

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що суд 1-ої інстанції послався, як на доказ, на висновок судово- медичної експертизи тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій ОСОБА_8 № 540 від 25.03.2020, який, на думку сторони захисту повинен бути визнаний недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням вимог закону, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Так, вказані доводи сторони захисту були перевірені під час судового розгляду та ним була надана оцінка у вироку та встановлено, що в період досудового розслідування стороною обвинувачення відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України забезпечено проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою.

Зазначена судово-медична експертиза, проведена експертом відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», який має другу кваліфікаційну категорію судово-медичного експерта та попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку експерта, відповідно до ст.ст. 384, 385 КК України, експертом було надано відповіді на поставленні питання.

Рентгенівський знімок, довідка з КНП «МКЛ№1» на ім`я ОСОБА_8 , які були предметом дослідження при проведенні експертизи, постановою слідчого від 05.03.2020 були визнані документом та долучені до матеріалів кримінального провадження до початку проведення експертного дослідження, тобто є належними та допустимими доказами.

Твердження сторони захисту про те, що суд 1-ої інстанції не надав оцінки тому, що потерпіла за медичною допомогою звернулась лише 08.01.2020, тобто на 9 день після ДТП, а також відсутність будь-якої попередньої медичної документації (довідки з травмопункту, листка непрацездатності та ін.), у зв`язку з чим вважає тілесні ушкодження отримані ОСОБА_14 , могли виникнути не під час ДТП, апеляційний суд вважає голослівними.

Так, у висновку експерта №540 вказано, що зазначене ушкодження утворилося від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону рухаючогося автомобіля в момент зіткнення транспортних засобів та утворились 30.12.2019. Вказаний висновок узгоджується з іншими матеріалами провадження, показаннями потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 . Звернення потерпілої за медичною допомогою лише 08.01.2020 не може свідчити про неналежність доказу висновку експерта, оскільки отримані нею ушкодження в момент спричинення не мали видимий характер.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає правильними висновок суду 1-ої інстанції, який визнав допустимим доказом судово-медичну експертизу, якою було встановлено ступінь тяжкості спричинених потерпілій тілесних ушкоджень та механізм їх утворення, що узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.01.2020 (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218 кмо19)

Таким чином, із фактичних обставин цього кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями обвинуваченої ОСОБА_10 , яка порушила ПДР, що всупереч викладеним у апеляційній скарзі доводам свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу злочину причинного зв`язку між порушенням ПДР і зазначеними наслідками.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд 1-ої інстанції з формальних підстав відмовив в допиті в якості свідка ОСОБА_17 , однак прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , який у даному провадженні є зацікавленою особою, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не свідчать про неповноту судового розгляду, оскільки ОСОБА_17 безпосереднім очевидцем ДТП не був, а його показання, на яких наполягає захист про те, що ОСОБА_13 після ДТП не скаржилась на стан здоров`я, не впливають на фактичні встановлені обставини справи, оскільки отримані нею тілесні ушкодження підтверджуються медичною документацією та висновком експерта № 540 від 25.03.2020, який визнаний належним та допустимим доказом.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди ОСОБА_13 не надала жодного належного і допустимого доказу на підтвердження будь-яких моральних страждань, не розкрила в чому саме полягали її моральні страждання, а стягуючи розмір відшкодування шкоди суд також не зазначив в чому саме визначаються ті самі страждання, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань потерпілої, суттєві негативні зміни в її подальшому житті, судова колегія не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що потерпіла не розкрила в чому саме полягали її моральні страждання, оскільки обвинувачена ОСОБА_10 в добровільному порядку матеріальну та моральну шкоду потерпілій не відшкодувала, а її противоправними діями ОСОБА_8 завдані тілесні ушкодження, які призвели до втрати працездатності та відірваності від активного соціального життя, моральних та фізичних стражданнях.

Таким чином, апеляційний суд вважає посилання обвинуваченої ОСОБА_10 на неправильність вирішення судом цивільного позову, в частині стягнення з неї моральної шкоди в розмірі 5000 грн. - безпідставними.

З урахуванням матеріалів справи, колегія суддів визнає правильними та обґрунтованими висновки суду 1-ої інстанції про підстави та розміри задоволеного цивільного позову потерпілої.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України судом 1-ої інстанції враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується за місцем роботи, є особою з інвалідністю 2 групи, має на утриманні малолітню дитину.

Визначаючи обвинуваченій покарання суд 1-ої інстанції врахував характер та мотиви допущених обвинуваченою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень, тому прийшов до висновку, що з метою виправлення обвинуваченої та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, необхідним призначити ОСОБА_10 покарання у виді штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами, що, на думку апеляційного суду, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже апеляційний суд вважає вирок суду законним та справедливим, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_10 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду 1-ої інстанції щодо неї підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 128, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Київського райсуду м. Одеси від 29.11.2021, яким ОСОБА_10 визнана винуватоюу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4