Справа № 243/444/21
Провадження № 1-кп/243/225/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ст. 126-1, ч. 2 ст. 342 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ст. 126-1, ч. 2 ст. 342 КК України.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 , звернувся до суду з клопотанням про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу. В обґрунтування заявленого клопотання стороною захисту наведено, що позиція сторони обвинувачення та попередні рішення суду, якими відносно ОСОБА_6 продовжувалось застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не в повній мірі відповідають фактичним обставинам та матеріалам кримінального провадження, а також зібраним доказам. Крім того, потерпілою ОСОБА_4 подані до суду заяви, в яких вона просить пом`якшити ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід, та закрити провадження по справі у зв`язку з її відмовою від обвинувачення. Такої самої позиції притримується у своїй заяві потерпіла ОСОБА_8 , яка також просить обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою. З огляду на зазначене, сторона захисту вважає твердження сторони обвинувачення про можливість впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків по кримінальному провадженню не доведеним. Прокурором також, на думку захисника, не доведені ризики, зокрема, про відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків до його затримання, оскільки раніше він проживав разом з потерпілою ОСОБА_4 однією сім`єю, мав постійне місце роботи (працював наладчиком-фасувальником харчової продукції філії ТОВ СП «Донецьк» у м. Слов`янську), має родину рідного брата, ОСОБА_9 , який мешкає в м. Краматорськ Донецької області та наразі проходить військову службу в лавах ЗСУ, а в разі необхідності, може забезпечити ОСОБА_6 фактичне місце проживання. В разі неможливості проживати надалі з потерпілою ОСОБА_4 . ОСОБА_6 може проживати в м. Житомирі, де він наразі знаходиться, тим паче, всім відомо, що потерпілих та свідків зараз за місцем мешкання немає, та впливати на них у ОСОБА_6 немає можливості. Крім того, сторона захисту звертає увагу на те, що ОСОБА_6 , перебуваючи під вартою протягом року, фактично відбув призначені судом покарання, в тому числі й арешт, визначений рішенням суду в лютому 2021 року. У спілкуванні ОСОБА_6 зі свідками та потерпілими взагалі немає сенсу, оскільки вони вже допитані в ході судового розгляду. Також захисник зауважив, що вчинення окремих правопорушень, які інкриміновані ОСОБА_6 , пов`язані із зловживанням алкоголем, та водночас ОСОБА_6 погодився пройти курс лікування від алкогольної залежності в Центрі ресоціалізації наркозалежної молоді «Перемога» та отримав відповідний документ від Донецької Обласної Громадської Організації «Перемога» від 07.12.2021 року за вихідним № 414, який наявний у підзахисного. Перебуваючи в умовах СІЗО, ОСОБА_6 не має можливості зловживати алкоголем, а тому правомірність врахування так званого «синдрому залежності» теж викликає суттєвий сумнів. Крім того в умовах СІЗО обвинувачений не має можливості реалізувати своє право, визначене ст. 616 КПК України, та не може елементарно пройти медичний огляд на придатність до військової служби в умовах позбавлення волі. Стороною обвинувачення не зазначено жодного мотиву, чому інші, більш м`які запобіжні заходи, не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності чи від явки до правоохоронних органів чи суду не ухилявся та належним чином виконував свої процесуальні обов`язки. При обранні запобіжного заходу стороною обвинувачення акцентовано увагу лише на тяжкості правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, хоча правомірність та правильність такої кваліфікації дій обвинуваченого ще не перевірена. Посилаючись на наведене, сторона захисту просить змінити обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

В судовому засіданні 06.09.2022 року потерпіла ОСОБА_4 клопотання захисника, адвоката ОСОБА_7 , підтримала, просила змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, що не пов`язаний з триманням під вартою, пояснювала, що вона має намір покинути територію України, а тому у обвинуваченого більше не буде можливості чинити тиск на неї.

В додатках до клопотання сторони захисту значиться також заява потерпілої ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, що не пов`язаний з триманням під вартою, фотокопія якої додана до клопотання. Однак, вказану заяву потерпілої ОСОБА_8 суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до п. 7 наказу голови Слов`янського міськрайонного суду № 29-к від 10.05.2022 року, яким тимчасово, з 11.05.2022 року та до закінчення воєнного стану в Україні, впроваджено дистанційну роботу суду, прийнято рішення до відновлення процесу реєстрації вхідної поштової кореспонденції за юридичною адресою суду здійснювати прийом вхідної кореспонденції від осіб та учасників судового процесу по справах, які перебувають в провадженні суду (заяви, скарги, відзиви, пояснення, клопотання тощо), в електронному вигляді лише за наявності електронного цифрового підпису та через особистий кабінет в системі «Електронний суд». Заява ОСОБА_8 електронного цифрового підпису потерпілої не містить, подана до суду в якості додатка до клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 , який не представляє та не може представляти інтереси потерпілої в цьому кримінальному провадженні, а отже, вказана заява не може вважатися поданою належним чином.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання свого захисника підтримав, наполягав на його задоволенні, просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, додатково пояснив, що він не має наміру переховуватися від суду або впливати на потерпілих та свідків по кримінальному провадженню. Крім того, звернув увагу суду, що потерпілі ОСОБА_4 , та ОСОБА_8 не проти обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Зауважив, що він є переселенцем, та має такі самі права, як і всі інші громадяни України, бажає служити у лавах Збройних Сил України та, перебуваючи під вартою, позбавлений можливості це зробити. Просив обрати йому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, пояснив, що запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 на теперішній час, незважаючи на те, що він є найсуворішим з усіх інших запобіжних заходів, є єдиним, що може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання завдань кримінального провадження, зазначених у ст. 2 КПК України. Під час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та в подальшому при вирішенні питання про його продовження, судом були враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ймовірність переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також можливість вчинення інших кримінальних правопорушень. На теперішній час зазначені ризики не відпали та продовжують існувати. Сторона захисту посилається на те, що потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_10 надали заяви з проханням змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на більш м`який. Однак, у кримінальному провадженні є ще й потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , від яких подібні заяви не надходили, їх позиція залишається не врахованою, та імовірність незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, у випадку перебування на свободі, залишається. Те, що потерпіла ОСОБА_4 відмовляється далі підтримувати обвинувачення та просить закрити кримінальні провадження за фактами вчинення у відношенні неї ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 125, 126-1 КК України, то це її право, оскільки ці злочини відносяться, відповідно до ст. 477 КПК України, до проваджень у формі приватного обвинувачення. Однак, сам факт їх скоєння, обставини за яких вони вчинялися, залишаються підтвердженням характеристики обвинуваченого та його можливої поведінки на волі. Те, що раніше ОСОБА_6 погрожував потерпілій ОСОБА_4 вбивством, та остання протягом тривалого часу намагається уникати контактів з ОСОБА_6 , в буквальному сенсі переховувалася від нього, побоюючись за своє життя та здоров`я, то це дійсно було. Припис співробітників поліції від 20.01.2021 року щодо заборони контактувати з потерпілою ОСОБА_4 обвинуваченим ігнорувався, у період часу з 20.01.2021 року по 30.01.2021 року ОСОБА_6 продовжував вчиняти психологічне насильство відносно потерпілої ОСОБА_13 , що зафіксовано в постанові Слов`янського міськрайонного суду від 02.02.2021 року. Всі ці події вже відбулися і можуть охарактеризувати обвинуваченого як маючого схильність до вчинення насильства. Під час вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, ОСОБА_14 також застосував насильство, хоча і психологічне, продемонструвавши ніж та бажання спричинити працівникам поліції шкоду здоров`ю, і лише професійна підготовка поліцейського, його навички боротьби та прийомів рукопашного бою змогли зупинити злочинні дії ОСОБА_6 . Обвинувачений також притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину у сфері проти життя та здоров`я особи, за посягання на найвищу людську цінність життя людини, відбував покарання за вчинення умисного вбивства людини. Після звільнення на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, що виразилася у вчиненні нових умисних злочинів, в тому числі і з застосуванням насильства. Сторона захисту зазначає, що за час, який обвинувачений перебуває під застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній змінив свої погляди на життя, готовий пройти курс лікування від алкогольної залежності, влаштуватися на роботу, виконувати зобов`язання, які будуть на нього покладені судом, у випадку обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Однак, враховуючи, що обвинувачений раніше тривалий час відбував покарання у місцях позбавлення волі, і після звільнення його поведінка не змінювалася, що підтверджується вчиненням нових умисних злочинів із застосуванням насильства, в більшості в стані алкогольного сп`яніння. Тобто, процедура притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не стримує його протиправну поведінку. Тому прокурор вважає, що, перебуваючи на свободі, з високою долею ймовірності ОСОБА_6 може продовжити свою злочинну діяльність, а також може вжити заходи, спрямовані на переховування від суду. Європейський суд з прав людини у параграфі 33 свого рішення по справі «В. проти Швейцарії» № 14379/88 від 26.01.1993 року стверджує: «Небезпеку переховування від правосуддя неможна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з урахуванням низки інших факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя або ж зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням тримання під вартою… При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти та зв`язки з державою…». Із зазначеного рішення Європейського суду вбачається, що під час вирішення питання щодо можливості застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід брати до уваги не тільки тяжкість вчиненого злочину, а й інші чинники, зокрема характер обвинуваченого, його моральні якості та інше. Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи фізично здоровою особою, до обрання запобіжного заходу, ніде не працював, постійного джерела доходу не мав, через що і вчиняв корисні кримінальні правопорушення, він не одружений, малолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, місця мешкання також не має. Перебуваючи на свободі, вів аморальний спосіб життя, зловживаючи спиртними напоями. Прокурор звертає увагу суду, що станом на сьогодні країна перебуває в умовах війни. На території Донецької області проводяться активні бойові дії (в містах, які зазначає сторона захисту, Слов`янськ та Краматорськ, триває евакуація мешканців, оскільки залишатися в них дуже небезпечно, практично кожного дня вони піддаються ворожим обстрілам). Змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, пов`язаний з перебуванням на волі, це значить залишити обвинуваченого в небезпеці, без постійного житла, засобів та коштів на проживання, та ще й з виконанням певних обов`язків. Виходячи із вищезазначеного, прокурор вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню встановленим ризикам, належної поведінки останнього та виконання завдань кримінального провадження.
Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні участь не брав, надіслав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю технічної можливості, не приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Статтею 2 КПК України встановлено, що до завдань кримінального провадження відносяться: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінальних правопорушень КПК передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, зокрема особисте зобов`язання, на застосуванні якого по відношенню до обвинуваченого наполягає сторона захисту, та тримання під вартою (статті 131, 176, 179, 183).

У відповідності до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Частиною першою статті 201 КПК України також передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Запобіжні заходи обираються виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 та іншими нормами КПК.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Приймаючи рішення про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження цього запобіжного заходу в подальшому, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризик переховування обвинуваченого від суду, ризик ймовірного впливу на потерпілих або свідків по кримінальному провадженню, а також ризик вчинення ОСОБА_6 будь-якого іншого кримінального правопорушення.

Існування зазначених ризиків, на думку суду, стороною обвинувачення доведено та обґрунтовано.

Наявність ризику переховування обвинуваченого від правосуддя ґрунтується на тому, що одне з інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, зокрема ч. 2 ст. 194 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, та за вчинення вказаного кримінального правопорушення передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років, про що обвинувачений достовірно обізнаний та може вирішити, що переховування від суду тягне менш тяжкі наслідки аніж процедура відбування покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Та обставина, що обвинувачений не ухилявся від явки до суду до обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на що посилається захисник, не гарантує його відповідальність та дисциплінованість в майбутньому.

Крім того, судом вбачається, що протягом судового розгляду кримінального провадження під головуванням судді ОСОБА_15 відносно ОСОБА_6 судом двічі приймались рішення про здійснення примусового приводу обвинуваченого внаслідок його неявки в судові засідання, що, зі свого боку, спростовує доводи захисника стосовно того, що обвинувачений жодного разу не уникав прибуття до суду.

Також, як вже було раніше визначено судом, існує ризик психологічного та фізичного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих у справі з метою уникнення відповідальності, оскільки ОСОБА_8 , яка є свідком у кримінальних правопорушеннях, які інкримінуються ОСОБА_6 за іншими статтями КК України (ст. 126-1, ч. 2 ст. 342), визнана потерпілою в рамках кримінального провадження за ч. 2 ст. 194 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 .

Ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу ОСОБА_4 підтверджується тим фактом, що у період слухання кримінального провадження ОСОБА_6 неодноразово погрожував їй фізичною розправою. Крім того, дійсно, припис співробітників поліції, винесений 20.01.2021 року, щодо заборони контактувати з потерпілою ОСОБА_4 обвинуваченим проігноровано, оскільки саме у період дії заборонного припису - з 20.01.2021 року по 30.01.2021 року, ОСОБА_6 продовжив вчиняти психологічне насильство щодо ОСОБА_4 , та вчинив низку адміністративних правопорушень.

Суд приймає до уваги доводи потерпілої ОСОБА_4 стосовно того, що вона має намір покинути територію України та можливість їхньої з обвинуваченим зустрічі в подальшому малоймовірна, однак, зауважує, що станом на сьогодні потерпіла перебуває на території України, та новим складом суду на теперішній час ще не вирішено питання про подальший порядок розгляду справи, не з`ясовано думку всіх учасників кримінального провадження стосовно того, від якої стадії проводити судовий розгляд, а отже, у разі прийняття судом рішення розпочинати судовий розгляд спочатку, відповідно до положень ч. 1 ст. 319 КПК України, потерпіла, яка у відповідності до ст. 57 КПК України, має певні обов`язки як учасник кримінального провадження, буде зобов`язана з`явитися за викликом суду для надання показань по суті кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд розпочинає дослідження доказів спочатку, зокрема допит свідків та потерпілих по кримінальному провадженню.

Тож, з огляду на вказане вище, доводи сторони захисту стосовно відсутності ризику впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих по кримінальному провадженню суд вважає необґрунтованими.

Крім того, судом визнано існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, про що свідчить наявність у обвинуваченого судимостей за інші кримінальні правопорушення.

Також під час перебування цього кримінального провадження в провадженні суду, відносно ОСОБА_6 було відкрите інше кримінальне провадження за ч. 3 ст. 296 КК України, обвинувальний акт по якому направлений до суду.

Все наведене вище у своїй сукупності може свідчити про наявність схильності у обвинуваченого до порушення Закону.

Що стосується посилань сторони захисту на неможливість реалізувати обвинуваченим його право, передбачене ст. 616 КПК України, суд дійшов наступних висновків.

Законом України від 15.03.2022 року № 2125-IX внесені зміни до КПК України, доповнено Кодекс статтею 616 щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або його зміни з інших підстав.

Так, за приписами ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Слідчий суддя або суд, який розглядає кримінальне провадження, розглядає клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період невідкладно. За наявності достатніх підстав слідчий суддя або суд має право скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для подальшого проходження підозрюваним, обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Підозрюваний, обвинувачений, стосовно якого скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має невідкладно, не пізніше 24 годин, з`явитися до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації. У разі нез`явлення такої особи у зазначений в абзаці першому цієї частини строк до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації прокурор подає клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Контроль за виконанням ухвали слідчого судді або суду про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період покладається на прокурора.

Таким чином, вказаною нормою Закону визначено конкретний механізм для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в період воєнного стану як на стадії досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_6 взагалі звертався до прокурора з клопотанням про застосування до нього вимог ст. 616 КПК України, стороною захисту суду не надано. Разом з тим, саме на прокурора покладено функцію звернення з відповідним клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, однак, прокурор з таким клопотанням до суду не звертався.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки за місцем мешкання, а саме має родину (рідного брата), який мешкає в м. Краматорську Донецької області, суд не приймає, оскільки ОСОБА_6 не мешкав з братом однією сім`єю до обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вони з братом мешкали в різних містах, та членом сім`ї обвинуваченого на той момент була потерпіла ОСОБА_4 , з якою вони мешкали однією сім`єю, однак, на теперішній час жодних стосунків не підтримують, що також підтверджується поясненнями самої потерпілої, наданої в судовому засіданні.

Отже, доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, або виникли нові обставини, які унеможливлюють перебування обвинуваченого під вартою, стороною захисту суду не надано.

За відсутності достатніх гарантій належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим у разі зміни запобіжного заходу, інші запобіжні заходи можуть не запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання сторони захисту про зміну відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Суд відмовляє у задоволенні клопотань про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на більш м`який, оскільки підстави для цього відсутні, в той час як ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

В силу змагальності сторін кримінального провадження, захистом не спростовано тверджень прокурора, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 179, 183, 201, 331, 336, 371-372, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 , про зміну відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 09.09.2022 року о 14-40 год.

Суддя ОСОБА_1