Провадження № 1-кп/344/1111/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської області с.Терешки, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого на посаді слюсаря-сантехніка в ТОВ «СУСТР-19», неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 12.07.2022 року за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_4 , для того, щоб придбати в останнього велосипед марки «Giant» модель «TCR SL 0» чорного кольору. Так, під час огляду велосипеда марки «Giant» модель «TCR SL 0» чорного кольору, у ОСОБА_6 виник неправомірний умисел на його таємне викрадення. Реалізуючи свій протиправній намір, ОСОБА_6 , 14.07.2022 року знову домовився про зустріч з ОСОБА_4 . Цього ж дня, близько 17 год, під час зустрічі, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_4 неправдиву інформацію про необхідність здійснення ним перевірки технічних характеристик велосипеда та попросив проїхатись на ньому, на що потерпілий погодився. В подальшому, ОСОБА_6 , отримавши від потерпілого ОСОБА_4 , велосипед для його перевірки, діючи умисно, з корисливих спонукань та з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, в період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», користуючись тим, що ОСОБА_4 дозволив йому виїхати за межі двору будинку АДРЕСА_2 , тим самим втратив з поля зору свій велосипед, та за діями ОСОБА_6 ніхто не спостерігає, продовжив рух на велосипеді марки Giant» модель «TCR SL 0», вартість якого згідно висновку експерта становить 33158 гривень, тим самим таємно викравши його.

Після вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 , викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду на вказану вище суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Суду пояснив, що проживав на той час в м.Івано-Франківську, орендував квартиру та працював кур`єром. Хотів придбати велосипед, щоб здійснювати доставку. На сайті ОЛХ знайшов оголошення про продаж велосипеду, зв`язався із власником та прийшов оглянути. Під час повторного огляду велосипеду сів на нього та поїхав в м. Бучач, залишивши власнику записку, що розрахується згодом. Підтвердив, що коштів для придбання велосипеду він не мав, а піти на такий поступок наважився вперше, про що шкодує та запевняє суд більше не повториться. До вчиненого обвинувачений ставиться критично, щиро кається, та просить суд його суворо не карати, запевняючи суд, що такого більше не повториться.

Потерпілий в судовому засіданні вказав, що обвинувачений йому зателефонував з приводу купівлі велосипеда. Зустрілися з ним біля його дому, після огляду він захотів провірити технічний стан, проїхався на ньому та сказав, що йому потрібно подумати. Через кілька днів знову зустрілися, він знову попробував їхати і вже не повернувся, телефон його не відповідав, тому він зателефонував в поліцію. Жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_6 , активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення, відшкодування збитків шляхом повернення викраденого майна.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Згідно з ст. 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як зазначено у наведеній вище постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі N 750/5031/18, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 Кримінального кодексу України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній посилатися на ст. 69 Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини щодо тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, позицію прокурора, який просив застосувати ст.69 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 3 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили суворо його не карати та застосувати ст. 69 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 Кримінального кодексу України. Таке покарання є достатнім, справедливим та необхідними для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Процесуальні витрати покласти на обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлявся.

Підстав для зміни запобіжного заходу домашнього арешту ОСОБА_6 суд не вбачає.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 370,373, 374,393 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний домашній арешт.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 943 гривні 90 копійок процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Речові докази:

- куртку темно-зеленого кольору (постанова від 15.07.2022 року) повернути ОСОБА_6 ;

- аркуш паперу з написом, який знаходився в куртці темно-зеленого кольору (постанова від 15.07.2022 року) зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

- оптичний диск із відеозаписом (постанова від 15.07.2022 року) - зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

- велосипед марки «Giant» модель «TCR SL 0» чорного кольору (постанова від 15.07.2022 року) вважати повернутим власнику ОСОБА_4 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_7