Справа № 643/3545/20
Провадження № 1-кп/643/484/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000152 від 09.01.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Очамчира Автономної республіки Абхазії, Грузія, який офіційно не працевлаштований, має малолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання в Україні не зареєстрований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) 20.10.1994 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 майна; 2) 11.08.1998 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 17.11.2004 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна;4) 22.12.2015 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки; ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.12.2015 року вирок скасовано та постановлено новий вирок, яким призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 30.05.2018 року умовно достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 24 дні
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Грузії, уродженця м. Очамчира Автономної республіки Абхазія, Грузія, який офіційно не працевлаштований, за місцем проживання в Україні не зареєстрований, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

У вказаному провадженні відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в судовому засіданні заявлено усне клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на строк 60 діб.

Захисник обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , та просив змінити запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримав позицію свого захисника щодо зміни запобіжного заходу.

Вирішуючи клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту щодо запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_7 , суд керується наступним.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, а також до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 11.01.2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 перебуває під вартою понад 1 рік 10 місяців.

Судове провадження триває з 02.03.2020, коли обвинувальний акт надійшов до суду.

Ризик впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків, а також ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на даній стадії судового провадження фактично відсутній, оскільки судом допитано потерпілого та всіх свідків, а також долучено до справи та досліджено всі документи, надані учасниками судового провадження.

Розгляд справи в судовому засіданні 30.11.2021 року не може бути закінчений, оскільки прокурором заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для надання суду додаткових доказів.

При цьому суд враховує, що попередні судові засідання також багаторазово відкладались саме за клопотання сторони обвинувачення.

Таким чином, розгляд кримінального провадження судом не закінчений через численні клопотання сторони обвинувачення про відкладення розгляду справи.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Прокопенко проти України», вказаний суд неодноразово зауважував, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), заява № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та «І.А. проти Франції» (І.A. v. France), заява № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII).

В рішенні від 20.08.2010 у справі «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Однак, з плином часу ці підстави ставали усе менш обґрунтованими. Тому Суд повинен встановити, чи були інші підстави, наведені судами, зокрема тяжкість імовірного покарання, ризик того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання, «достатніми» та «відповідними» (див. рішення у згаданій вище справі «Кудла проти Польщі»). Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року). Щодо ризику того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання Суд зазначає, що у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою чи продовження тримання під вартою, органи державної влади не вказали жодних конкретних причин, на підставі яких вони дійшли такого висновку (див. пункти 6 і 14 вище). Крім того, по мірі прогресу провадження та завершення збирання доказів ризик того, що заявник загрожуватиме певним свідкам також ставав усе меншим (див. згадане вище рішення у справі «Невмержицький проти України» (Nevmerzhitsky v. Ukraine), пункт 136). Також Суд зазначає, що державні органи не розглядали жодних інших альтернатив забезпечення явки заявника до суду (див. там же, пункт 137 з подальшими посиланнями).

В п. 86 рішення Європейського суду з прав людини від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» зазначено, що презумпція завжди діє на користь звільнення.

Суд враховує, що судове провадження триває більше 1 року 8 місяців, при цьому останнім часом розгляд справи відкладався за клопотаннями сторони обвинувачення. Останнє відкладення розгляду справи пов`язане із задоволенням клопотання прокурора про надання можливості подати суду додаткові докази.

Також суд враховує, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , хоча і відноситься до тяжких, але не пов`язаний з насильством.

Обвинувачений ОСОБА_9 перебуває під вартою понад 1 рік 10 місяців.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, а також практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою вже матиме ознаки непропорційного втручання в його право на особисту свободу, та на даній стадії розгляду справи більш м`які запобіжні заходи вже здатні забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_7 , з тримання під вартою на особисте зобов`язання, та відмовляє в клопотанні прокурора щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст. 179, 181, 183, 314, 331, 369-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні усного клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на особисте зобов`язання задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 з 30.11.2021 року запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на особисте зобов`язання. Покласти на ОСОБА_10 зобов`язання виконувати такі обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти в залі суду негайно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 03.12.2021 року об 11-30 год.

Суддя ОСОБА_1