Справа №756/9582/21. Провадження №11-кп/824/3690/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

06 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_8
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0001500, внесеному до ЄРДР 24.04.2021 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився у м. Кролевець Сумської області, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 09.11.2018 року,

який визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пунктів 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено відповідні обов`язки.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обрано.

Також вирішені питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

23.04.2021 року близько 16:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №34, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, помітив на землі між рослинними насадженнями поліетиленовий згорток, піднявши який відразу усвідомив, що вмістом знайденого згортку є наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), у результаті чого у цей час та місці в останнього виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу для власного вживання без мети збуту. Реалізуючи наведений умисел, ОСОБА_7 підняв із землі вказаний поліетиленовий згорток та поклав його до лівої кишені брюк, тим самим незаконно придбав та почав зберігати при собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон) для власного вживання без мети збуту, після чого пішки направився у своїх справах.

Цього ж дня, близько 18:00 год., проходячи повз будинок №12-а, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції Оболонського УП ГУНП у м. Києві. На запитання останніх щодо наявності у нього заборонених засобів чи речовин, ОСОБА_7 повідомив, що він незаконно зберігає поліетиленовий згорток, у якому знаходиться кристалічна речовина білого кольору, яку він незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту. Як наслідок, на місце події було викликано ДОГ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, після приїзду яких 23.04.2021 року за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, буд. 12-а, у присутності двох понятих ОСОБА_7 самостійно надав для огляду та вилучення поліетиленовий згорток із вмістом кристалічної речовини білого кольору, наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), який останній незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Під час досудового розслідування встановлено, що вилучена під час огляду місця події та надана на дослідження кристалічна речовина білого кольору містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), маса якого становить 0,056 г.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить: дослідити в ході апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого; вирок Оболонського районного суду міста Києва від 25.06.2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 2 років 6 місяців обмеження волі; у решті вирок залишити без змін.

У поданій апеляційній скарзі не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, прокурор посилається на неправильне застосування ст. 75 КК України та м`якість призначеного покарання. Разом з цим вказує на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття.

Також звертає увагу на те, що місцевим судом не враховано дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він раніше судимий, має незняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення. Водночас суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, не навів жодних переконливих доводів щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого і захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу, без мети збуту за обставин, викладених у вироку, згідно частини 1 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки судовий розгляд проведено без участі сторін в спрощеному порядку, визначеному ст. ст. 381, 382 КПК України, докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_6 не заперечуються.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального проступку, викладених у вироку, правову кваліфікацію діяння, вчиненого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальності, що виявилося у застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_7 закону (ст. 75 КК України), який не підлягав застосуванню та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального проступку та особі обвинуваченого не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції Постанови Верховного Суду №11 від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України (2341-14) стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи принципи індивідуалізації, співмірності заходу примусу характеру вчинених дій та конкретні обставини справи, призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення інкримінованого проступку відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та правильно звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, навівши переконливі мотиви на обгрунтування прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Так, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував всі обставини в сукупності, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Як убачається з мотивувальної частини вироку /а.с. 85/, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував обставину, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, те, що обвинувачений не працює, а отже немає сталого матеріального стану, раніше судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, відсутність завданої шкоди та вважав за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75, 76 КК України.

Крім того, під час апеляційного розгляду захисником обвинуваченого було надано довідки про те, що у обвинуваченого є батьки похилого віку, з яких вбачається, що батьку - ОСОБА_10 71 рік, а матері - ОСОБА_11 68 років. Також надав довідку з місця працевлаштування обвинуваченого та позитивну характеристку з місця роботи, що свідчить про те, що ОСОБА_10 стає на шлях виправлення.

Доводи сторони обвинувачення щодо того, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття є безпідставними, оскільки обвинувачений визнав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повідомив сам про спосіб незаконного придбання та інші відомості щодо обставин вчинення кримінального проступку, погодився на спрощений порядок розгляду кримінального провадження, а отже судом вірно зазначено щире каяття як пом`якшуючу обставину.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції його від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Отже, доказів на спростування висновків місцевого суду прокурором в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418 ч. 1, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0001500, внесеному 24.04.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 р о л ь