Справа №484/4697/21
Провадження №1-кп/484/134/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2022 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1
секретар судового засідання: - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000301 по обвинуваченню:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Мазниця, Вільшанського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, не працюючого, що має повну середню освіту, який має на утриманні трьох дітей, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України;
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:
11.05.2017 року ОСОБА_4 у встановленому законодавством України порядку набув право керування транспортними засобами категорії «В», у зв`язку з чим, під час керування транспортним засобом даної категорії повинен був дотримуватися та виконувати вимоги Закону України «Про дорожній рух», а також вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 із змінами та доповненнями, ведених в дію з 01.01.2002 (далі - Правил дорожнього руху України).
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року (зі змінами і доповненнями) містить загальне поняття учасників дорожнього руху, а саме - «Учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії...».
Згідно з частиною 5 цієї ж статті Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, між іншим, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з ч. 3 ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону і стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Так, 23 травня 2021 року близько 12 год. 55 хв. ОСОБА_4 , в порушення підпункту «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим позбавив себе можливості адекватно сприймати дорожню обстановку та належним чином переконатися в безпеці інших учасників дорожнього руху, керував на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 11.05.2017 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 22.03.2003 року та діючого полісу №202305476 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , на якому рухався у світлу пору в умовах необмеженої видимості, у сприятливих погодних та дорожніх умовах, по безіменному провулку між вулицями Велика та Шевченка в с. Лиса Гора, Первомайського району, Миколаївської області, зі сторони вул. Велика в напрямку вул. Шевченка.
В цей же час по вул. Шевченка, зі сторони сільської амбулаторії (вул. Велика) в напрямку вул. Тобілевича в с. Лиса Гора, Первомайського району, Миколаївської області, рухався технічно справний автомобіль марки «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який наближався до перехрестя з вказаним вище безіменним провулком, що є другорядною дорогою по відношенню до вул. Шевченка (ліворуч по відношенню до напрямку руху автомобіля «ВАЗ-2106» р.н., НОМЕР_3 ).
Під час зближення автомобілів «Ford Scorpio» р.н. НОМЕР_5 та «ВАЗ-2106» р.н. НОМЕР_3 до зазначеного вище нерегульованого перехрестя, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2106» р.н. НОМЕР_3 , діючи з необережністю, проявляючи крайню неуважність до зміни дорожньої обстановки, яка полягала у появі іншого транспортного засобу, маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху шляхом дотримання вимог Правил дорожнього руху України, грубо та умисно порушив вимоги ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а також наступні вимоги Правил дорожнього руху України:
- п. 1.3. - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;
- п. 1.5. - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- підпункту «б» п.2.3. - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- підпункту «а» п.2.9. - Водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;
- п. 16.11 та п.16.3 ПДР України, які зобов`язують на перехресті нерівнозначних доріг водія транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, а також зобов`язують водія у разі необхідності надання переваги у русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Внаслідок чого виїхав на смугу руху автомобіля «Ford Scorpio» р.н. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_7 та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів. При цьому ОСОБА_7 мав перевагу у русі та не мав технічної можливості попередити дану дорожньо-транспортну пригоду.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 5-ї зап`ястної кістки справа.
Отже, через необережність у виді злочинної недбалості, умисно та грубо порушуючи зазначені вище вимоги Правил дорожнього руху України, ОСОБА_4 не передбачав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, однак повинен був і міг їх передбачити, оскільки в силу свого віку та життєвого досвіду, відсутності медичних протипоказань щодо керуванням транспортними засобами добре розумів, що, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не зможе, у випадку виникнення небезпеки для руху або різкої зміни дорожньої обстановки, вжити достатніх та своєчасних заходів для відвернення такої небезпеки, враховуючи вплив алкоголю на ступінь уваги та швидкість його реакції. При цьому ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди шляхом дотримання технічних вимог п. 16.11 та п. 16.3 Правил дорожнього руху України.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 16.11 та п. 16.3 ПДР України, яке знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, які настали.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вину в скоєному кримінальному правопорушенні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю.
Між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 03.02.2022 року укладено угоду про примирення.
Сторонами узгоджено, що ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, має бути призначено покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортним засобами на 3 роки.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив затвердити вказану угоду про примирення, при цьому вказав, що повністю визнає свою вину, згоден з викладеними обставинами в обвинувальному акті та на виконання умов угоди, яку уклав добровільно.
В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просив затвердити вказану угоду про примирення.
Потерпілий, ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні підтвердив, що йому обвинуваченим повністю відшкодована шкода, матеріальних претензій до нього він не має, угоду про примирення з ним уклав добровільно і просить її затвердити.
В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з такого.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.
Потерпілий розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені у п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , віднесено до категорії нетяжких злочинів, згідно ч. 4 ст. 12 КК України. Потерпілий претензій матеріального характеру немає.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені п. п. 1, 4 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Вказана угода не суперечить вимогам КПК України та КК України, відповідає інтересам суспільства, не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Фактичні підстави для визнання винуватості наявні. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно.
Обвинувачений ОСОБА_4 погодився на призначення йому узгодженого покарання, яке з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, особи винного, який раніше не судимий, за наявності пом`якшуючих покарання обставин, якими є його щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, є обґрунтованою та буде відповідати цим цілям покарання.
Прокурор не заперечував проти затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Згідно зі ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Крім того, ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов у справі не заявлено. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Речовий доказ - автомобіль марки "Ford Scorpio", реєстраційний номер НОМЕР_5 зберігається на майданчику тимчасового утримання автотранспорту Первомайського РВП ГУ НП в Миколаївській області за адресою: вул. Київська,79-Б в м. Первомайськ, Миколаївської області суд вважає за необхідне повернути потерпілому ОСОБА_7 .
Речовий доказ - автомобіль марки "ВАЗ-2016", реєстраційний номер НОМЕР_3 зберігається на майданчику тимчасового утримання автотранспорту Первомайського РВП ГУ НП в Миколаївській області за адресою: вул. Київська,79-Б в м. Первомайськ, Миколаївської області суд вважає за необхідне повернути обвинуваченому ОСОБА_4 .
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення судово - технічної експертизи документів в розмірі 5491,84 грн.
Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 03.02.2022 року про примирення між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн., з позбавленням права керувати транспортним засобами на 3 (три) роки.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення судово - технічної експертизи документів в розмірі 5491 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто одна)грн. 84 коп.
Речовий доказ - автомобіль марки "Ford Scorpio", реєстраційний номер НОМЕР_5 зберігається на майданчику тимчасового утримання автотранспорту Первомайського РВП ГУ НП в Миколаївській області за адресою: вул. Київська,79-Б в м. Первомайськ, Миколаївської області - повернути потерпілому ОСОБА_7 .
Речовий доказ - автомобіль марки "ВАЗ-2016", реєстраційний номер НОМЕР_3 зберігається на майданчику тимчасового утримання автотранспорту Первомайського РВП ГУ НП в Миколаївській області за адресою: вул. Київська,79-Б в м. Первомайськ, Миколаївської області - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 .
Уразі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
На вирок може бути подана апеляційна скарга в Миколаївській апеляційний суд протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1