Житомирський апеляційний суд
Справа №272/1410/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
потерпілого: ОСОБА_8
прокурора: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000260 за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2021 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено

- за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на два роки і шість місяців, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишено попередній в вигляді особистого зобов`язання.
Стягнуто з ОСОБА_6 , на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 1654,91 грн.
Речові докази: ніж, який знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області знищено; светр зеленого кольору, камуфльована куртка, штани чорного кольору, резинові калоші повернуто ОСОБА_6 , футболка, вилучена в ОСОБА_8 повернута ОСОБА_8 ,

встановила:

Згідно вироку, 04.11.2020 близько 19 год. 00 хв., знаходячись в одній із кімнат житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , який на той час перебував в стані алкогольного сп`яніння, спровокував та вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_8 . В ході вище вказаної словесної суперечки у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, у вказаному місці, близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_6 взявши зі столу ніж, наніс ним один удар в ділянку спини ОСОБА_8 .
Внаслідок заподіяного удару ОСОБА_6 , заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного, проникаючого поранення лівої половини грудної клітки - рана по задньо-підпахвинній лінії, гемопневмоторакс, що ускладнилось розвитком шоку важкого ступеню та відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження, як таке, що є небезпечним для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильності кваліфікації дій обвинувачуваного та доведеності його вини, вважає, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого

На думку прокурора, рішення суду в частині застосування до ОСОБА_6 положень ст. ст. 75, 76 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням - належним чином не мотивоване, є необґрунтованим та безпідставним, а призначене покарання таким, що очевидно не відповідає особі засудженого та тяжкості скоєного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Вважає, що судом не надано належної і достатньої правової оцінки тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, не взято до уваги, що вчинений злочин є тяжким, злочин вчинено із застосуванням ножа та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя потерпілого, обвинувачений наніс удар ножем своєму синові, після чого ніякої допомоги не надав, а пішов на горище де заснув. Крім того злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння, а обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно.
Також судом не враховано зміст досудової доповіді органу пробації про те, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк неможливе без ізоляції від суспільства.
Просить вирок щодо ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення ОСОБА_6 , захисника, потерпілого, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального правопорушення та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то воно на думку колегії суддів є явно несправедливим через його м`якість.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання на думку колегії суддів не врахував вказані вимоги закону.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції було враховано, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин, думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, посилаючись на те, що претензій до батька не має, сварка між ними відбулась вперше, на даний час підтримує з ним нормальні стосунки, те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, відношення винного до скоєного, який щиро розкаявся, до кримінальної відповідальності притягується вперше, у зв`язку з чим прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 зосередився виключно на оцінці пом`якшуючих обставин і враховуючи їх на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Про те, суд не в повній мірі врахував тяжкість та конкретні обставини справи, а зокрема те, що ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий злочин, наслідком якого було заподіяння потерпілому (сину) тілесного ушкодження у вигляді колото-різаного, проникаючого поранення лівої половини грудної клітки - рана по задньо-підпахвинній лінії, гемопневмоторакс, що ускладнилось розвитком шоку важкого ступеню і лише своєчасне надання медичної допомоги врятувало життя потерпілого, а також те, що ОСОБА_6 , вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння та втік з місця скоєння злочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, підстав для застосування положень ст. 75 КК України у суду не було і ОСОБА_6 слід призначити реальне покарання.

Разом з тим, постановляючи новий вирок, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував заподіяну шкоду (витрати на лікування), що підтвердив в судовому засіданні потерпілий.

Також, апеляційний враховує думку потерпілого, який в суді апеляційної інстанції просив не позбавляти батька волі, вказав, що на даний час батько спиртного не вживає, утримує домашнє господарство, допомагає матері, яка хворіє, оскільки він сам зайнятий на роботі, колегія суддів вважає за можливе застосувати положення ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання не передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України перейшовши до іншого більш м`якого покарання у виді обмеження волі, що буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-
ухвалила:

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2021 року відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України 3 (три) роки обмеження волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: