Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кс/644/1516/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2021 року м. Харків

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Хруп №2 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001414 від 25.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшло вищевказане клопотання слідчого про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001414 від 25.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, в якому сторона кримінального провадження просить накласти арешт на мобільний телефон Nokia RM 1111 IMEI НОМЕР_1 , що був добровільно виданий потерпілим ОСОБА_5 .

В обґрунтування підстав накладення арешту на майно зазначено, що у провадженні СВ ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0001414 від 25.11.2021 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України; відомості про скоєний злочин внесено до ЄРДР за фабулою: 02.11.2021 ОСОБА_5 за місцем мешкання за адресою АДРЕСА_1 виявив відсутність своїх особистих речей.

Під час досудового розслідування встановлено особу - ОСОБА_6 , який може бути причетний до викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 .

Слідчий у своєму клопотанні зазначає правову підставу для накладення арешту-збереження речових доказів . Сторона обвинувачення зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 170 КПК України необхідно накласти арешт на мобільний телефон Nokia RM 1111 IMEI НОМЕР_1 , що був добровільно виданий потерпілим ОСОБА_5 .

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, обґрунтовуючи свої доводи аналогічно викладеному в ньому.
Володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.
Перевіривши доводи клопотання, додані матеріали на підтвердження підстав для накладення арешту, заслухавши пояснення слідчого , слідчий суддя дійшов таких висновків.

У клопотанні слідчий наводить підставу застосування арешту майна - те, що накладення арешту необхідне з метою забезпечення збереження речового доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Як убачається з наданих суду матеріалів, у кримінальному провадженні №0001414 від 25.11.2021 ОСОБА_6 підозру не оголошено.

За таких обставин, ОСОБА_6 на даному етапі досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні має статус третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт на майно може бути накладено з метою збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.
Відповідно до частини першої зазначеної статті речовими доказами зокрема є матеріальні об`єкти, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Так, 26.11.2021 постановою слідчого вказаний мобільний телефон Nokia RM 1111 IMEI НОМЕР_1 визнано речовими доказом.
На переконання слідчого судді, інформація, що міститься у мобільному телефоні , може мати суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження, що розслідується (кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочинів, дані про номери мобільних телефонів, використані під час вчинення злочину, зв`язки між особами, причетними до вчинення злочину тощо).
Таким чином, мобільний телефон відповідає критеріям речового доказу, що визначені у ст. 98 КПК. Отже, на нього необхідно накласти арешт з метою забезпечення збереження речового доказу.
Стороною обвинувачення доведено, що вказане в клопотанні майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України.
Вирішуючи питання про арешт майна з посиланням на зміст ст. 170 КПК України слідчий суддя враховує, що в ньому йдеться не про арешт майна підозрюваного, а про арешт майна, передбачений ч. 2 ст. 170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.
Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті.
КПК у частині четвертій статті 173 визначає, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).
На думку слідчого судді, накладення арешту на мобільний телефон є розумним та співрозмірним із завданням цього кримінального провадження. При цьому суд враховує, серед іншого, суспільну небезпеку можливого кримінального правопорушення, його специфіку, тяжкість.
У ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено негативних наслідків арешту майна для третіх осіб. Що стосується правта законних інтересів ОСОБА_6 , то слідчий суддя вважає, що такі обмеження не є занадто обтяжливими для власника майна. Тимчасове обмеження права власності на мобільний телефон не може бути надто обтяжливим заходом та не призводить до надмірних негативних наслідків. З урахуванням зазначеного, слідчий суддя переконаний, що накладення арешту у цьому випадку є пропорційним та співрозмірним із завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Також слідчий суддя вважає обґрунтованим застосувати заборону користування та розпорядження майном, зважаючи на встановлені ризики знищення, приховування, псування майна, яке є речовим доказом.
Накладення арешту на майно не є припиненням або позбавленням права власності на нього. Такий захід є лише тимчасовим обмеженням права власності.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому наявні підстави для задоволення клопотання про арешт майна.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Хруп №2 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001414 від 25.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України- задовольнити.

Накласти арешт (у виді заборони на користування, розпорядження та відчуження)на мобільний телефон Nokia RM 1111 IMEI НОМЕР_1 , до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Майно, на яке накладений арешт, залишити на зберіганні в камері зберігання СВ ВП №1 Хруп №2 ГУНП в Харківській області.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1