Справа № 167/228/20 Провадження №11-кп/802/609/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої

адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 07 червня 2021 року, яким -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Луцьк, Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, із середньою спеціальною освітою, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, приватний підприємець, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Вироком частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 стягнуто з ОСОБА_10 в користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. та процесуальні витрати пов`язаних з наданням правової допомоги в сумі 5000 гривень.
Вироком вирішено питання про речові докази, судові витрати та арешт майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він, 20 жовтня 2019 року близько 19:20год., всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW-320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче» із сторони м.Ковель в напрямку м.Луцьк у с.Кременець, Рожищенського району, Волинської області, з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху у населених пунктах (понад 50 км/год), проявив безпечність та неуважність під час руху, в районі повороту на вул.Хвильову, перед виконанням маневру обгону попутних транспортних засобів не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де продовжив рух і допустив зіткнення із автомобілем марки «VOLKSWAGEN-PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , що виконував маневр повороту ліворуч.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «VOLKSWAGEN-PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичного експерта №479 від 14 листопада 2019 року отримала тілесні ушкодження: закрита тупа травма грудного відділу, розрив між хребцевими ділянками в грудному відділі хребта з повним розривом спинного мозку, злами ребер з обох сторін із розривами пристінкової плерви в ділянках переломів ребер, гемоторакс (кров у грудній порожнині), крововиливи в межистіння, крововиливи та надриви в ділянці коренів легень, закриті злами обох ключиць, садна та синці тіла. Комплекс виявлених тілесних ушкоджень виник внаслідок різкого струсу тіла і контактів потерпілої із тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі всередину деталі салону автомобіля. Дані ушкодження виникли в швидкій послідовності одне за одним. Комплекс даних тілесних ушкоджень відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і в даному конкретному випадку спричинили смерть потерпілої.
Причиною смерті ОСОБА_13 є закрита тупа травма грудної клітки у вигляді повного розриву між хребцевими ділянками в грудному відділі хребта з повним розривом спинного мозку, що призвело до розвитку травматичного шоку.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспорної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями), а саме:
- п.2.3 Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…;
- згідно п.10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним та не створить перешкод або безпеки іншим учасникам руху;
- згідно п.12.4 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
- згідно п.12.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7…;
- згідно п.14.6 Правил дорожнього руху України, обгін заборонено:
а) на перехресті;
в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і за 100 м поза населеним пунктом.
У поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання без застосування вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_10 вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив злочин з необережною формою вини, має на утриманні дружину, яка перебуває в декретній відпустці та двох малолітніх дітей, працює, за місцем проживання характеризується позитивно, після ДТП відшкодував витрати на поховання, моральну шкоду в сумі 50 000грн., облаштування пам`ятника 10 200грн. та оплатив лікування водія ОСОБА_12 . Крім того, судом не в повній мірі враховано, обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також, надання медичної допомоги, або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину. Не враховано, що загибла та свідок ОСОБА_12 , не були пристебнуті ременями безпеки. Вважає, що думка потерпілої щодо призначення суворого покарання не є підставою його призначення. Також, суд задовольняючи частково суму моральної шкоди не навів обґрунтувань заявленої суми, доказів й розрахунку, не врахував, що сума 60 200грн., уже відшкодована. Крім того, оскільки перевезення вантажу та товарів є єдиним видом заробітку ОСОБА_10 просить не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобами. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та без позбавленням права керувати транспортними засобами, зменшити розмір моральної шкоди до суми 39 800 грн.

В запереченні на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_8 просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку прокурора, потерпілої та її представника, які апеляційну скаргу заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_10 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_10 вчинив необережний злочин, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується та частково відшкодував шкоду потерпілій, однак, правопорушення вчинено з грубими порушенням Правил дорожнього руху, що є наслідком у вигляді смерті потерпілої.

Обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 , суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено та з чим повністю погоджується апеляційний суд.

З огляду на те, що смерть потерпілої ОСОБА_13 настала відразу після ДТП, а тому, доводи апеляційної скарги, щодо наявності обставини, передбаченої п.2-1 ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання, а саме, надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, в їх сукупності, а також врахувавши наслідки вчиненого злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення основного покарання за ч.2 ст.286 КК України на мінімальний строк, яке необхідно відбувати реально, оскільки відсутні підстави для можливості звільнення обвинуваченого від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Доводи сторони захисту, що призначення додаткового покарання призведе до неможливості ОСОБА_10 утримувати себе та членів сім`ї жодними доказами не підтверджені. В матеріалах провадження відсутні дані про те, що право керувати транспортним засобом безпосередньо пов`язане із родом діяльності ОСОБА_10 , або ж позбавить його джерела доходу, а тому підстав для зміни вироку суду в цій його частині, апеляційний суд не знаходить.

Апеляційний суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Потерпіла сторона, користуючись наданими їй процесуальним законом правами (ст. 56 КПК України), під час судового провадження у суді першої інстанції пред`явила цивільний позов, шляхом подачі позовної заяви, у тому числі, про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями обвинуваченого.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні судом першої інстанції розміру моральної шкоди в повному обсязі враховано характер та обсяг страждань (душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла, характер немайнових втрат, з урахуванням часткового відшкодування моральної шкоди та зміни позовних вимог, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості, тому підстав для його зменшення, як просить у апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 07 червня 2021 року щодо ОСОБА_10 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді