Справа № 372/2781/21
Провадження № 1-кп-265/21
В И Р О К
іменем України

17 грудня 2021 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , її представника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000410 від 03.06.2021 по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який народився у місті Золотоноша Черкаської області, з середньою освітою, працює трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва на СТОВ «Воля», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

02.06.2021 року, близько 20 години 10 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі О-101606 «Мала Вільшанка Сущани», зі сторони с. Степок в напрямку с. Германівка, що на території Обухівського району Київської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі Правил дорожнього руху), згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну. Таким чином, наближаючись до перехрестя з автодорогою О-101605 «Н-01-Деремезна», грубо ігноруючи вимоги дорожніх знаків 2.4 «кінець головної дороги» та 2.1 «дати дорогу» розділ 33 Правил дорожнього руху, які встановлені завчасно перед перехрестям та які об`єктивно можливо виявити з робочого місця водія, в порушення вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху згідно з яким «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», виїжджаючи на перехрестя з автодорогою О-101605 «Н-01-Деремезна» не надав перевагу в русі водію автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі зі сторони с. Деремезна в напрямку автодороги Н-01 «Київ-Знам`янка», з правої сторони, відносно напрямку його руху, в результаті чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а пасажир автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Грубе порушення ОСОБА_4 вимог пунктів 2.3 б), д), 16.11 Правил дорожнього руху, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 та отриманням потерпілим ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
Суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, на підставі клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , яке було підтримане всіма іншими учасниками кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і встановив порядок дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_6 в частині цивільного позову, потерпілого ОСОБА_8 , висновків експертів, документів, які стосуються цивільного позову. При цьому, суд шляхом опитування сторін пересвідчився в правильному розумінні ними змісту обставин, викладених в обвинувальному акті, добровільності їх позиції, роз`яснив особливості апеляційного оскарження вироку суду.

Провина ОСОБА_4 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю узгоджених між собою доказів, що відповідають критеріям належності, допустимості та достатності.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні провину визнав, обставини, викладені в обвинувальному акті, повністю підтвердив, щиро розкаявся, попросивши вибачення в потерпілих. Зазначив, що 02.06.2021 року, виїжджаючи на належному йому автомобілі із другорядної дороги, не надав переваги в русі транспортному засобу під керуванням потерпілого ОСОБА_9 , який рухався по головній, в результаті чого сталася дорожня-транспортна пригода. Після події він залишився на місці ДТП, дочекавшись приїзду швидкої допомоги та поліції. Цивільний позов визнав частково, зазначивши, що в даний час відшкодував частину коштів в розмірі 40 000 грн. ОСОБА_6 , також має намір відшкодувати шкоду в розмірі близько 200 000 грн. останній. Потерпілому ОСОБА_8 відшкодовано 5000 грн. Просив при призначенні покарання врахувати стан його здоров`я, оскільки він є інвалідом, має дружину інваліда, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні просила цивільний позов задовольнити, зазначивши, що зі смертю її чоловіка змінився звичайний уклад її життя, вона залишилися одна із двома малолітніми дітьми. ОСОБА_9 за життя був добрим батьком та чоловіком, працював, утримував сім`ю. Моральні страждання, яких вона зазнала через цю подію, до теперішнього часу не дозволяють їй повернутися до повноцінного життя, вона не може впоратися із почуттям відчаю та безнадії. Потерпіла наполягала на призначенні обвинуваченому покарання виключно у вигляді реального позбавлення волі на певний строк, підтвердила, що отримала від обвинуваченого у відшкодування шкоди 40 000 грн.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав позицію потерпілої ОСОБА_6 , зазначивши, що в даний час йому відшкодована шкода в розмірі 5000 грн.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 124Е від 22.07.2021 встановлено, що у гр. ОСОБА_8 , 1976 р. н., мало місце ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом селезінки та розвитком внутрішньочеревної кровотечі, закрита травма грудної клітки із наявністю двобічного мотораксу, які належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 244 від 08.07.2021 року встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала внаслідок множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, яка ускладнилася розвитком травматичного шоку.
Пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі узгоджуються із висновком судової інженерно-технічної експертизи № СЕ-19/111-21/32296-ІТ від 16.07.2021 року, відповідно до висновків якої між іншим в діях водія автомобіля «Chevrolet Aveo SF69Y», ОСОБА_4 з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.9 б, 16.11 ПДР України, при цьому невідповідності дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 16.11 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з виникненням досліджуваної ДТП. При цьому експертом не встановлено будь-яких невідповідностей ПДР України в діях водія ОСОБА_9 .
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином із необережної форми вини, завдання шкоди двом потерпілим, посткримінальну поведінку особи, яка залишилася на місці дорожньо-транспортної пригоди, намагалася надати посильну медичну допомогу, особу винного, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом 3 групи безтерміново, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває в офіційному шлюбі, дружина обвинуваченого є інвалідом дитинства, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є визнання провини, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, відшкодування шкоди, намагання надати потерпілому допомогу одразу після вчинення кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Таким чином, суд вважає за доцільне призначити покарання обвинуваченому в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, із врахуванням декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутності обставин, що обтяжують покарання, особи обвинуваченого та тяжкості вчиненого злочину, в розмірі, що дорівнює його мінімальній межі. Суд також не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки за професією ОСОБА_4 є трактористом машиністом сільськогосподарського виробництва, має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину інваліда, тобто позбавлення права керування ОСОБА_4 транспортними засобами поставить членів його родини в скрутне матеріальне становище і фактично перекладе тягар провини на осіб, які не мають відношення до скоєного кримінального правопорушення. До того ж обвинувачений виявив намір відшкодувати шкоду ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , в зв`язку з чим додаткове покарання і в цьому випадку стане перешкодою для отримання належної матеріальної сатисфакції постраждалими особами.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 не обиралась.

В цивільному позові до ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_6 просить стягнути на її користь по 6 014 грн. щомісячно, починаючи з 03.06.2021 року впродовж 36 місяців до 03.06.2024 року, а разом 216 504 грн. у якості шкоди, завданої смертю чоловіка ОСОБА_9 на підставі ст. ст. 1200, 1202 ЦК України.

Суд з цього приводу дійшов наступного висновку.

Позов в цій частині заявлений до неналежного відповідача. Відповідно до висновку постанови Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року № 755/18006/15-ц покладення обов`язку з відшкодування шкоди на винуватця, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, буде суперечити інституту страхування відповідальності.
Як вбачається із полісу № АТ/0064794 від 08.05.2021 року ОСОБА_4 застрахував свою цивільну-правову відповідальність, як власник наземного транспортного засобу, в ПАТ «НАСК «Оранта».
Документами, долученими до позову, доведено, що ОСОБА_9 за життя мав двох дітей, Назара та АДРЕСА_2 та 7 років відповідно, які народилися в зареєстрованому шлюбі із позивачкою ОСОБА_6 .
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон 1961-IV).
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.
Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплені у книзі п`ятій - зобов`язальне право, главі 82 - відшкодування шкоди, розділі 2 - відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1200 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.
Вказана позиція знайшла своє відображення в Постанові ВС в справі від 05.02.2020 року № 326/440/19.
Таким чином, законодавство України визначає порядок відшкодування шкоди, завданою застрахованою особою, страховиком, тобто страховою компанією, якою в даному випадку є ПАТ «НАСК «Оранта». Оскільки в своєму позові позивачка просить відшкодувати в порядку ст. 1200 ЦК України шкоду в загальному розмірі 216 504 грн., ця сума охоплюється страховою сумою, передбаченою в полісі № АТ/0064794 від 08.05.2021 року, яка дорівнює 260 000 грн., і тому відсутні підстави для стягнення різниці із ОСОБА_4 .
Стосовно моральної шкоди слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди.
За правилами ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
ОСОБА_6 є дружиною ОСОБА_9 , який помер в результаті вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) при цьому обов`язковим є застосування положень Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .
Як вже зазначалося вище цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10 застрахована в СК ПАТ «НАСК «Оранта».
Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), при цьому загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
З урахуванням цих положень, суд вважає, що одночасно із відшкодуванням моральної шкоди страховиком в розмірі, який передбачений п. 27.3 Закону, моральна шкода підлягає відшкодуванню і з обвинуваченого, якщо суд прийде до висновку, що загальний розмір моральної шкоди, перевищує ліміт, що дорівнює 12 мінімальним заробітним платам.
Вказана позиція знайшла своє відображення в постанові ВС від 02.09.2021 року в справі № 645/4359/18.
Позивачкою заявлений розмір моральної шкоди в розмірі 2 000 000 грн. В своєму позові позивачка посилається на висновок судової психологічної експертизи від 19.10.2021 року № 26871/21-61.
Суд, враховуючи конкретні обставини справи, приходить до висновку про доцільність зменшення розміру заявленої моральної шкоди із обвинуваченого ОСОБА_4 до 200 000 грн., при цьому суд переконаний, що розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_6 , перевищує розмір 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Відшкодування моральної шкоди зі страховика відповідно до п. 27. 3 ст. 27 Закону повинно вирішуватися в окремому порядку.
Суд також вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів, але із врахуванням положень ч. 1 ст. 119 КПК України, за власної ініціативи вважає за доцільне зменшити їхній розмір, окрім витрат за проведення судової психологічної експертизи рівня моральних страждань ОСОБА_6 , понесених останньою.

Порядок відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілої особи та цивільної позивачки ОСОБА_6 ОСОБА_7 , суд вирішує на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України із застосуванням норм ЦПК України. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу, які належать до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, підлягає зменшенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений на 9%, то відповідно витрати на правничу допомогу в розмірі, заявленому позивачкою 28 850 грн., повинні бути відшкодовані на 9% (28850 х 100% :9%) = 2596 грн. 50 коп.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Початок строку відбуття покарання обраховувати з моменту приведення його до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) грн., в якості компенсації витрат за проведення судової психологічної експертизи 6 177 грн., у відшкодування витрат на правничу допомогу 2596 грн. 50 коп., а всього 208 773,50 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз в в розмірі 3000 грн.

Речові докази у кримінальному провадженні копію медичної картки ОСОБА_8 зберігати при матеріалах кримінального провадження; автомобіль марки «Chevrolet Aveo SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання на майданчик тимчасового утримання за адресою: пров. Боженка, 23, с. Борисів, Обухівський район Київської області, повернути ОСОБА_10 ; автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на зберігання на майданчик тимчасового утримання за адресою: пров. Боженка, 23, с. Борисів, Обухівський район Київської області, передати ОСОБА_6 ; інші речові докази у вигляді змивів з різних частин транспортних засобів, частину лобового скла, вилучену із автомобіля «Chevrolet Aveo SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які запаковані в паперові конверти, та передані на зберігання до кімнати речових доказів Обухівського РУП ГУНП в Київській області знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення із особливостями, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1