Справа № 556/816/20 Провадження №11-кп/802/129/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_9 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Володимирець, Рівненської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з вищою освітою, одружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працює директором ПП «Північ-Енерго», раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 12 квітня 2020 року приблизно о 18 год. 29 хв. у денну пору доби, в порушення вимог підпункту а) пункту 2.9, пункту 10.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем AUDI A6 реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Соборній в смт. Володимирець, Рівненської області, зі сторони с. Жовкині, Володимирецького району, Рівненської області у напрямку вул. Грушевського в смт. Володимирець, Рівненської області, поблизу будинку №123 по вул. Соборній, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, перед початком зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, здійснив відворот керма свого транспортного засобу вправо та допустив його виїзд за межі проїзної частини на праве узбіччя, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась вказаним узбіччям попереду у попутному напрямку. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.
Порушення ОСОБА_7 пункту 10.1 Правил дорожнього руху, який вимагає від водія перед зміною напрямку руху переконуватися, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Не погоджуючись із вироком суду прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначає, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, судом не надано належної правової оцінки тому, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок вчинення якого настали тяжкі незворотні наслідки смерть людини. Вказує, що звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням не є достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання, якою, у тому числі, є також попередження вчинення нових злочинів. У зв`язку із цим, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі, обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, відносно задоволення апеляційної скарги заперечили, просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України є правильними та ніким із учасників судового провадження не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості із звільненням від його відбування з випробуванням, на думку апеляційного суду, є підставними.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Застосовуючи по відношенню до ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачений ст. 75 КК України, суд першої інстанції не з достатньою повнотою врахував тяжкість вчиненого ним злочину, конкретні обставини його вчинення, у тому числі, перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, а також тяжкі та незворотні наслідки - смерть людини.

За таких обставин, вирок суду в означеній частині не можна визнати законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України скасуванню, з ухваленням у цій частині нового вироку.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує, що вчинений обвинуваченим злочин, у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких.

Також бере до уваги дані про особу винного, який є особою молодого віку, до кримінальної відповідальності притягається вперше, вчинив необережний злочин, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, а також займається суспільно-корисною працею, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей. Враховує і позицію потерпілого, яка не є визначальною при обранні виду та міри покарання, проте враховується у сукупності із іншими обставинами справи.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 апеляційний суд відносить: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також повне відшкодування завданої злочином майнової та моральної шкоди.

Стан алкогольного сп`яніння характеризує певний психофізичний (фізіологічний) стан засудженого, який сприяє порушенню ним інших норм правил безпеки дорожнього руху (які безпосередньо викликають наслідки), тому вказівка у формулюванні обвинувачення на порушення водієм транспортного засобу підпункту а) пункту п. 2.9 ПДР деталізує, уточнює, конкретизує правопорушення, його суспільну небезпечність, стан суб`єкта кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Хоча керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і становить порушення відповідних вимог ПДР, однак само по собі не може виступати прямою безпосередньою причиною настання ДТП та її наслідків у вигляді заподіяння потерпілому (потерпілим) тілесних ушкоджень або смерті. Стан сп`яніння не охоплюється об`єктивною стороною (не є кваліфікуючою ознакою) складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, а тому при призначенні покарання враховується апеляційним судом як обставина, яка обтяжує покарання, що не оспорюється і учасниками судового провадження.

Враховує апеляційний суд і конкретні обставини вчиненого, зокрема тяжкі та незворотні наслідки - загибель людини.

Сукупність вказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь вчиненого, з урахуванням особи винного, дають апеляційному суду підстави призначити обвинуваченому на підставі ст. 69 КК України більш м`який вид основного покарання у виді обмеження волі.

Таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню з постановленням у цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 серпня 2020 року в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: