Номер провадження: 11-сс/813/1388/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000061 від 12 січня 2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, яка становить 953 400 гривень.

Строк дії запобіжного заходу визначено на тридцять один день, тобто до 03 жовтня 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що слідчим суддею істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.

Захисник стверджує, що ОСОБА_8 не є підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування та прокурором не дотримано передбачені кримінальним процесуальним законом вимоги щодо такого повідомлення.

Зокрема, в клопотанні слідчого зазначеного, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру поштовим шляхом за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, слідчий також зазначає, що ОСОБА_8 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_8 не володіє державною мовою, а надіслане органом досудового розслідування повідомлення про підозру не містило перекладу на зрозумілу йому мову.

Таким чином, захисник стверджує, що з матеріалів кримінального провадження неможливо встановити, як саме ОСОБА_8 повідомлено про підозру, проте слідчий суддя не врахував такі порушення та дійшов висновку про належне повідомлення.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали за клопотанням слідчого та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 21.02.2020 в період часу з 13-ої години 10 хвилин до 13-ої години 50 хвилин ОСОБА_8 , який перебував за адресою: АДРЕСА_3 , вступив в злочинну змову з ОСОБА_10 , направлену на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , знаходячись за вищевказаною адресою, розподілили ролі між собою, відповідно чого, ОСОБА_10 , перетнув паркан яким огороджений приватний двоповерховий будинок, після чого впевнившись, що на прилеглій території будинку та в самій будівлі нікого немає відчинив хвіртку через яку здійснюється вхід до вищевказаного будинку, тим самим подавши сигнал ОСОБА_8 , який в свою чергу повинен був усунути перешкоди для проникнення у будинок за допомогою заздалегідь заготовлених предметів.

Перебуваючи на прилеглій території будинку по АДРЕСА_3 , розподіливши ролі між собою та діючи відповідно до попередньої домовленості ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_10 , використовуючи заготовлені будівельні інструменти пошкодили грати, які були розміщені на зовнішній частині вікна першого поверху, відтиснувши які таємно проникли до приміщення будинку та викрали майно, належне потерпілому на загальну суму 952 тисячі 095 гривень.

Після чого з місця злочину з викраденим майном зникли, розпорядившись їм на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 952095 гривень.

03 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 03 жовтня 2021 року та визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, у розмірі 953 400 гривень.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 ;

- протоколом огляду місця події від 21.02.2020, в ході якого оглянуто приміщення 2х поверхового будинку АДРЕСА_3 , звідки було вилучено слідову картину вчинення злочину;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , від 21.02.2020, яка надала інформацію щодо які як мали місце 21.02.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 21.02.2020, як була присутня під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 21.02.2020, як була присутня під час огляду місця події за пресою: АДРЕСА_3 ;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 , від 21.02.2020, про обставини вчиненого відносно нього кримінального правопорушення;

- протоколом огляду предмету від 04.03.2020, а саме відео записів з камер відео спостереження на яких зафіксовані обставини вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 26.03.2020, який надав інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення;

- висновком експерта №410-Д від 01.04.2020, відповідно до якого було досліджено вилучені вході огляду місця події сліди пальців рук придатних для ідентифікації, які, відповідно до криміналістичного обліку належать ОСОБА_10 та ОСОБА_8 ;

іншими матеріалами кримінального провадження №0000061 в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується також тим, що ОСОБА_8 є громадянином іншої держави, у зв`язку з чим має об`єктивну можливість з метою уникнення покарання виїхати за межі України.

Крім того, ОСОБА_8 оголошувався у розшук та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді, що свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що відносно ОСОБА_8 18.01.2017 Одеською місцевою прокуратурою №3 до Приморського районного суду м. Одеси направлений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003792 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та на теперішній час, він притягується до кримінальної відповідальності Шевченківським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та Біляївським ВП ГУНП в Одеській області ч.3 ст.185 КК України.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_8 місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжити злочинну діяльність та вчиняти корисливі злочини проти власності.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним на потерпілих та свідків, оскільки підозрюваному відоме їх місце проживання, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд враховує обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_8 не працевлаштований, неодружений, не має утриманців, не має постійного місця проживання у м. Одеса, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Щодо тверджень захисника про те, що ОСОБА_8 не є підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування та прокурором не дотримано передбачені кримінальним процесуальним законом вимоги щодо такого повідомлення, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Положеннями КПК України встановлено, що у разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи, тобто шляхом надіслання поштою, електронною поштою.

Відповідно до матеріалів доданих до клопотання слідчого, повідомлення про підозру ОСОБА_8 було направлене поштовим відправленням за останнім відомим органу досудового розслідування місцем його проживання.

Між тим, враховуючи, що ОСОБА_8 перебував у розшуку та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає, що надіслання ОСОБА_8 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення засобами поштового зв`язку відповідає вимогам КПК України, оскільки слідчий, прокурор з причин неможливості встановлення місця перебування ОСОБА_8 , були позбавлені можливості безпосередньо вручити йому цей процесуальний документ.

Під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що під час затримання ОСОБА_8 , за участю понятих, слідчий намагався вручити ОСОБА_8 повідомлення про підозру, проте останній відмовився його отримувати.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень ч.5 ст.182 КПК України, особи підозрюваного, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , розміру майнової шкоди, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 420 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 953 400гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2021, якою до ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, яка становить 953 400 гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3