ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000517 від 28.11.2021 року за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2021 року,-

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст судового рішення.

Цією ухвалою, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, - запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів.

ЄУНСС №713/2618/21 Слідчий суддя в І інстанції: ОСОБА_8
Провадження №11-сс/822/300/21 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 193 КПК України

Строк тримання під вартою обраховано з моменту затримання 21 год. 45 хв. 28 листопада 2021 року. Строк дії ухвали - до 21 год. 45 хв. 26 січня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 , в своїй апеляційній скарзі вважає ухвалу слідчого судді незаконною.

Вважає, що в оскаржуваній ухвалі не заначено, які саме ризики існують для обрання саме такого виду запобіжного заходу, на підставі яких доказів слідчий суддя дійшов того висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде забезпечувати виконання обов`язків покладених на підозрюваного.

Зазначає що доказів, які б прямо вказували на причетність її підзахисного до інкримінованого злочину, стороною обвинувачення не надано, тому і не зрозуміло, проаналізувавши саме які докази, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Стверджує, що під час обрання запобіжного заходу слідчим суддею безпідставно не було визначено розмір застави, так як ОСОБА_7 , жодного прояву насилля до заявників не проявляв, про що свідчить відсутність медичних документів, які б свідчили про виявлені у потерпілих тілесні ушкодження. Більше того, до клопотання додані фото потерпілих, з яких видно, що у останніх відсутні будь-які тілесні ушкодження.

Крім того, вказує на те, що її підзахисний раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає з матір`ю, яка є інвалідом III групи, а від так має сталі соціальні зв`язки. Усі підтверджуючі документи були надані суду для надання їм належної оцінки однак судом проігноровані.

Позиції сторін.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , просила скасувати ухвалу слідчого судді про застосування щодо її підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор просив апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін, зазначивши, що підстав для скасування ухвали слідчого судді немає.

Мотиви суду.

Встановивши суть ухвали та вимоги апеляційної скарги сторони захисту, з`ясувавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 29 Конституції України та ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Так, у клопотанні слідчого зазначено, що 28.11.2021 року біля 18.20 год., ОСОБА_7 знаходився по АДРЕСА_2 , де переслідуючи умисну корисливу мету, направлену на відкрите викрадення чужого майна, шляхом проникнення до житла, вступив у попередню змову із своїм братом ОСОБА_9 , після цього, достовірно знаючи, що за вказаним адресом проживають особи похилого віку, зайшли на територію вказаного господарства, де діючи умисно, шляхом пошкодження вхідних дверей проникли до житлового будинку. Надалі застосовуючи до потерпілих ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її чоловіка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 насильство, яке не є небезпечним для їхнього здоров`я, а саме наносячи потерпілим удари в обличчя, по тілу та кінцівках, пред`явили вимогу видати наявні грошові кошти. У зв`язку з відмовою потерпілих видавати кошти, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжили нанесення потерпілим тілесних ушкоджень, після чого обшукали будинок та не знайшовши грошей з місця вчинення злочину втекли.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , направлених на відкрите викрадення чужого майна, потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя і верхніх кінцівок.

З наданих апеляційному суду матеріалів, які були предметом дослідження судом першої інстанції, вбачається, що суд задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовуючи його, слідчий суддя перевірив обставини, на які були посилання в клопотанні та прийшов до переконливого висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, та про те, що наявні ризики, які визначені в ст. 177 КПК України, свідчать про недостатність застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів.

Встановлено, що 28.11.2021 року до ЄРДР внесені відомості за №0000517 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України.

28.11.2021 року о 21 год. 45 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

29.11.2021 року, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст. 186 КК України.

Так, питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

На стадії вирішення слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя має переконатися у наявності обґрунтованої підозри, а факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Під час апеляційного перегляду зазначеної ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, стороною обвинувачення в суді першої інстанції належним чином доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

За практикою ЕСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року п.32, Series A, N182). Крім того, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Вимога «обґрунтованої підозри» передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують зацікавлену особу з припустимим правопорушенням. Вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, і чим довше триває тримання під вартою, тим вищими мають бути вимоги до підтвердження обґрунтованості підозри (Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, 30 серпня 1990 р.; О`хара проти Сполученого Королівства, 16 жовтня 2001 р. та ін.).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд також враховує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, на чому фактично наполягає сторона захисту, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри, з посиланням на відсутність достатніх доказів на її підтвердження, оскільки, наявні в матеріалах, доданих до клопотання, докази є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний, можливо, міг вчинити злочини, які йому інкримінуються в рамках даного кримінального провадження.

Що стосується обраного слідчим суддею запобіжного заходу ОСОБА_7 , то слід зазначити, що тримання під вартою має зазвичай застосовуватися до особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі.

Винятковий характер тримання під вартою означає, що позбавлення волі, до якого воно призводить, може загалом бути виправданим, лише коли правопорушення, у зв`язку з яким воно застосовується, може, у разі засудження, призвести до певного строку ув`язнення.

Питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою. («Феррарі-Браво проти Італії» 9627/81, 14 березня 1984 р, DR 36,15).

Слідчий суддя, приймаючи рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прийшов до обґрунтованого висновку, що метою і підставою такого запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні є запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, так як після вчинення кримінального правопорушення з місця події втік та переховувався; незаконно впливати на потерпілих, які є місцевими жителями; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому що досудове розслідування лише розпочато, не проведено всіх запланованих слідчих та процесуальних дій, зокрема, не встановлено та не допитано всіх можливих свідків та очевидців події.

При цьому, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор.

Погоджуючись з такими висновками слідчого судді, апеляційний суд вважає, що для запобігання ризиків, які зазначені в клопотанні слідчого та, які доведені прокурором в судовому засіданні, слідчий суддя обґрунтовано обрав підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, зважаючи на характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа його вчинила та покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити одну/будь-яку спробу з передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними, за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Дослідивши обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, не одружений, не працює, відсутні стійкі сімейні зв`язки, паспорт для виїзду за кордон не вилучено, підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства до потерпілих, які є особами похилого віку, колегія суддів вважає, що вказані обставини й не дали суду підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою.

Крім того, згідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Отже, на противагу доводам сторона захисту наведеним в апеляційній скарзі та підтверджених в судовому засіданні апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, передбачених п.п.1, 3, 4, ст. 177 КПК України, тобто визнати доводи захисту такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується тверджень апелянта в частині не застосування до її підзахисного ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то такі доводи захисника не заслуговують на увагу суду.

Оскільки, згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про неспроможність доводів сторони захисту, стосовно незаконності оскарженої ухвали, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, ч.3 ст. 407, 422 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2021 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів - без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3