Справа № 306/2490/17
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
08.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ :
Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2018 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, розлучений, непрацюючий, раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_6 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у розмірі 2360 (дві тисячі триста шістдесят) гривень.
Речові докази: картонну коробку, упаковану в чорний поліетиленовий пакет, в якій знаходиться автомобільна фара від а/м «Опель-Варіо», спец. пакети № № 1142837, 1142838, 1142839, 3559134, 3559137, в яких упаковано сліди одорологічного походження, - ухвалено знищити; чохли підголівника, чохол спинки сидіння, чохол сидіння водія та 1 (одну) гривню, які містяться в спец. пакетах № № 4253930, 4253932, 4405010, НОМЕР_1 , - ухвалено передати ОСОБА_6 ; спец. пакет № 4404719, в якому упаковано лівий жіночий тапок; спец. пакет № 3559135, в якому упаковано фрагмент пластику чорного кольору; спец. пакет № 3559130, в якому упаковано лампочку; спец. пакет № 4305188, в якому упаковано пластиковий фрагмент білого кольору, спец. пакет № 3559133, в якому упаковано пластиковий фрагмент чорного кольору, спец. пакет № 4305194, в якому упаковано пластиковий фрагмент чорного кольору, спец. пакет № 4305195, в якому упаковано пластиковий фрагмент чорного кольору, спец. пакет № 0340010, в якому упаковано пластиковий фрагмент чорного кольору, спец. пакет № 4305193, в якому упаковано пластиковий фрагмент чорного та сірого кольору, - ухвалено знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
19 жовтня 2017 року о 20 год. 40 хв, обвинувачений ОСОБА_6 , рухаючись автодорогою сполученням Перечин-Свалява-Липча у напрямку с. Голубине Свалявського району, керуючи технічно справним автомобілем марки ОРЕL моделі VIVARO, д. н. з. НОМЕР_2 , у населеному пункті с. Солочин Свалявського району, навпроти санаторію Квітка Полонини, у порушення вимог, передбачених пунктами 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України (далі - Правил), проявив неуважність до дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив наїзд на гр. ОСОБА_9 у, яка рухалася автодорогою в зустрічному напрямку автомобіля, внаслідок чого остання від отриманих тілесних ушкоджень померла до приїзду швидкої медичної допомоги. Невиконання обвинуваченим ОСОБА_6 вимог, передбачених пунктами 12.2, 12.3 Правил, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків ДТП, у результаті якої потерпіла ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які в свою чергу знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.
Вищевказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, вказує на те, що вирок суду в частині призначеного покарання є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Посилається на те, що, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не врахував роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в постановах № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті». При цьому, вказує на те, що санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено як основне покарання у виді позбавлення волі, так і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, однак, у резолютивній частині вироку не зазначено про призначення чи не призначення судом обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання, а в мотивувальній частині вироку відсутні будь-які мотиви з приводу цього. Разом із тим, прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 75 КК України та звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного йому основного покарання. В обґрунтування тверджень посилається на те, що суд першої інстанції належним чином оцінив наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих, однак, не врахував те, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_6 Правил відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_9 .. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, а в решті вирок залишити без зміни.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , вказує на те, що така є безпідставною. Посилається на те, що ОСОБА_6 повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, як під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, так і на час розгляду справи морально та матеріально підтримує потерпілу ОСОБА_10 , про що свідчить відсутність у неї будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 . Також указує на те, що вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанцію дав правильну оцінку всім обставинам кримінального провадження, врахувавши обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції врахував те, що в обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей та пристарілий батько, а тому, право на керування транспортними засобами є єдиним способом заробітку для утримання сім`ї, а також те, що дорожньо-транспортна пригода сталася за несприятливих погодних умов у темну пору доби та у зв`язку з тим, що потерпіла ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухалася у попутному із транспортним засобом напрямку по проїжджій частині дороги. Разом із тим, посилається на те, що суд відповідно до ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, а також із урахуванням даних про особу обвинуваченого, має право не призначати обвинуваченому додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України. Просить вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які судове рішення вважають законним та обґрунтованим і заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_10 , неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілої береться до уваги те, що вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження, що обвинувачений, захисник та прокурор не заперечували щодо апеляційного розгляду кримінального провадження без участі потерпілої ОСОБА_10 .
Дослідивши матеріали кримінального провадження, давши оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, яке призвело до настання її смерті, а також вид призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється, дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно. З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з призначеним обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покаранням у виді позбавлення волі.
Тому, з огляду на вищенаведене, вирок переглядається у частині строку призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги про те, що вирок суду у частині строку призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необґрунтоване звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від його відбування, та не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів визнає обґрунтованими, такими, що підлягають до задоволення.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 статті 65 КК України).
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно з п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином умотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму ВСУ № 18 від 19.12.2008), при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статей Кримінального кодексу України не були дотримані, що при призначенні покарання судом першої інстанції в достатній мірі не враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.
Зокрема, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання місцевим судом враховано те, що вчинене ним кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких, - скоєне з необережності, обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та витрат на поховання померлої, - відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про його особу, а саме те, що він: позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, яке є мінімальним, відповідно до санкції частини другої статті 286 КК України.
Одночасно, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував конкретні обставини, за яких скоєно кримінальне правопорушення: ОСОБА_6 свідомо знехтував Правилами дорожнього руху України, внаслідок чого настала смерть потерпілої, а також те, що потерпіла ОСОБА_9 рухалася автодорогою в зустрічному напрямку з керованим ОСОБА_6 транспортним засобом. Окрім того, колегія суддів вважає, що, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, а також не призначаючи йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд не навів у вироку підстав, які б давали можливість такого звільнення, належним чином не вмотивувавши висновок у цій частині.
При оцінці заперечень адвоката ОСОБА_7 про те, що потерпіла ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухалася у попутному із керованим ОСОБА_11 транспортним засобом та пояснень обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_7 у цій частині під час розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів бере до уваги те, що з обвинувального акту та мотивувальної частини вироку вбачається, що потерпіла рухалась у зустрічному напрямку з керованим ОСОБА_11 автомобілем, що відповідно до обвинувального акту та мотивувальної частини вироку не встановлено, що потерпіла у час події перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Відхиляючи вказані доводи сторони захисту, колегія суддів не розцінює їх як повне визнання обвинуваченим вини у скоєнні кримінального правопорушення за обставин встановлених судом і не вважає, що за таких обставин має місце щире каяття обвинуваченого. При цьому, колегія суддів зазначає, що стороною захисту висновок суду у частині встановлених кримінально-карних діянь не оспорюється.
Указане на переконання апеляційного суду свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 необґрунтовано звільнений від відбування покарання з випробуванням із застосуванням щодо нього положень ст. 75 КК України, що суд першої інстанції, застосовуючи щодо обвинуваченого положення цієї норми права, належним чином не вмотивував свої висновки.
Колегія суддів вважає, що наведені у вироку місцевого суду обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та витрат на поховання померлої, не свідчать про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 необгрунтовано не призначено додаткове покарання, колегія суддів задовольняє з таких підстав.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що вищевказані діяння свідчать про небезпечність обвинуваченого ОСОБА_6 як водія під час керування транспортними засобами, і вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не призначив обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, належним чином не вмотивувавши свій висновок.
Колегія суддів відхиляє заперечення на апеляційну скаргу, подані адвокатом ОСОБА_7 та пояснення сторони захисту в апеляційному суді про те, що право на керування транспортними засобами є єдиним способом заробітку ОСОБА_6 для утримання його сім`ї, а відтак позбавлення цього права буде надмірним тягарем як для обвинуваченого, так і для його родини, вважаючи їх такими, що не дають підстав для не призначення обвинуваченому цього додаткового покарання, при цьому доводи прокурора у цій частині вважає такими, що узгоджуються з фактичними обставинами.
Задовольняючи доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині, апеляційний суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання відповідатиме як характеру та ступеню вчинених ним кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, сприятиме досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у тому числі й попередження вчинення ним аналогічних злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує положення ст. ст. 65, 75 КК України, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, у тому числі вищенаведені конкретні обставини, за яких скоєно кримінальне правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_6 строку покарання у виді позбавлення волі та не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 і ч. 2 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого відповідно до ст. ст. 412, 415 цього Кодексу, є підставами для скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.
Згідно зі ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції й ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання або у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Тому, апеляційний суд визнає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк без застосування ст. ст. 75, 76 КК України, яке належить відбувати реально і яке, на переконання апеляційного суду, буде необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим, і, своєю чергою пом`якшує призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів також вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2018 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасовує, подану апеляційну скаргу задовольняє і, відповідно до ст. ст. 415, 420 КПК України, ухвалює новий вирок.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість висновків суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 та, які є безумовною підставою для його скасування із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався, клопотання про обрання такого прокурором не заявлялось, тому апеляційним судом рішення у цій частині не приймається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412-414, 418, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , задовольнити.
Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2018 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 у частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_6 покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня його проголошення.

Судді: