У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000608 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, працює неофіційно, без зареєстрованого місця проживання, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_6 покарання частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11.03.2021, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів.

27 січня 2022 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2021 року, в якій він просить вищезазначений вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання яке є співрозмірним його діянню та особі обвинуваченого, із застосуванням ст.69 КК України.

Разом з апеляційною скаргою захисник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначає, що 24 грудня 2021 року увечері обвинувачений повідомив його про те, що він бажає написати апеляційну скаргу, раніше не міг цього сказати оскільки хворів та не міг найти контактні дані адвоката. Після того адвокат невідкладно підготував апеляційну скаргу і відправив її в перший робочий день після вихідних, вважав, що існують підстави для поновлення строку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта, думку прокурора, який вважав, що клопотання слід залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом того ж строку з дня вручення копії вироку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при оголошенні вироку суду 19 листопада 2021р. був присутній обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 . Копію вироку, обвинувачений отримав в той же день, 19 листопада 2021 року. Зважаючи, що адвокат ОСОБА_5 знаходився у судовому засіданні 19 листопада 2021року, де брав участь в судових дебатах, та був присутнім при оголошені вироку, а тому він обізнаний про судове рішення і не був позбавлений можливості оскаржити це рішення у передбачений законом строк, так як жодних поважних та об`єктивних причин пропуску ним процесуального строку апеляційного оскарження або ж обставин, які б могли перешкодити звернутися з апеляційною скаргою в передбачений законом строк, адвокатом в клопотанні не наведено.

Натомість апеляційна скарга захисника надійшла до апеляційного суду лише 27 січня 2021р., а сама дата складання апеляційної скарги датована 28 грудня 2021 року, тобто через місяць після оголошення вироку.

При цьому, доводи апелянта про пропуск строку на апеляційне оскарження вироку суду через те, що обвинувачений не міг з ним зв`язатися, не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають, оскільки не свідчать на наявність об`єктивних причин, які б унеможливлювали апеляційне оскарження у визначений законом строк,

При реалізації норм національного процесуального законодавства, яке регламентує порядок поновлення строку на апеляційне оскарження, необхідно ураховувати і правові позиції ЄСПЛ сформульовані, зокрема, в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03), згідно яких вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення (принцип res judicata).

Будь яких поважних причин, які б перешкодили адвокату ОСОБА_5 оскаржити рішення суду першої інстанції в строк, передбачений ст. 395 КПК України, клопотання не містить, не навів таких доводів апелянт і під час розгляду його клопотання апеляційним судом. А тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для поновлення захиснику ОСОБА_5 строку на оскарження вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2021 року.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовується як джерело права.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини від 29жовтня 2010року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У справі «Індепендент ньюс енд медіа» та «Індепендент ньюспейперс» проти Ірландії», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що юридична визначеність передбачає повагу до принципу, що є принципом остаточності рішень. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.
В апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження такі обставини значного та непереборного характеру апелянтом не наведені і необґрунтовані відповідними правовими нормами Кримінального процесуального Закону України. З урахуванням вищезазначеного апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про наявність поважної причини пропуску строку на оскарження вироку суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються жодним доказом та спростовується матеріалами кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 376, 395, 399 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2021 року, ухваленого щодо ОСОБА_6 .
Апеляційну скаргу повернути апелянту. Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та додатками до неї невідкладно надіслати особі які її подала.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді