Номер провадження: 11-кп/813/749/22
Номер справи місцевого суду: 523/6327/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року у кримінальному провадженні №0000660, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Кілійського району Одеської області, непрацюючого, неодруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 20.09.2005 Кілійським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 152, ч. 3 ст. 186 КК України - 5 років позбавлення волі, УДЗ 25.08.2008 1 рік 9 міс. 18 днів; 03.03.2011 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України 6 років позбавлення волі; 17.06.2016 Кілійським районним судом Одеської області за ст. 395 КК України, ухвала апеляційного суду Одеської області від 21.09.2016 1 місяць арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року під час судового розгляду клопотання прокурора задоволено. Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на 60 днів до 18.02.2022 року, включно.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт, зобов`язавши його знаходитися за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 у нічний час, а саме, з 22:00 до 06:00.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що ОСОБА_8 проживає разом з ОСОБА_10 , вони виховують сім дітей, має постійне місце проживання, позитивно характеризується в СІЗО, має хронічні захворювання. Вважає, що наведені обставини свідчать про наявність у нього міцних соціальних зв`язків. Зазначає, що висунуте обвинувачення безпідставне, причетність до вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину не доводиться зібраними у справ доказами. Крім того, вказує, що прокурором відповідно до ст. 177 КПК України не доведені ризики, що обвинувачений з огляду на суворість покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини у висунутому обвинуваченні зможе здійснити дії на спроби переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню та не доведено чому більш м`який вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи в суді.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

На думку апеляційного суду, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції виконав вимоги КПК України та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого з огляду на таке.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно існування ризику переховування обвинуваченого від суду, зважаючи на покарання, яке загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винуватим, тобто має місце наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу на свідків обвинуваченим ОСОБА_8 з метою змінити їх показів, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки потерпілі і свідки у вказаному провадженні ще не допитувалися (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 був неодноразово судимий за кримінальні правопорушення проти власності, що вказує на ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинення іншого злочину.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Доводи захисника ОСОБА_7 відносно наявності у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, зокрема той факт, що він має дружину, з якою вони виховують сім дітей, місце проживання, апеляційний суд приймає до уваги, разом з тим, звертає увагу на те, що наявність соціальних зв`язків не спростовують викладені в ухвалі висновки, а наявність ризиків не дає достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію.

Апеляційний суд також приймає до уваги доводи захисника відносно незадовільного стану здоров`я, разом з тим зауважує, що ОСОБА_8 має можливість отримати медичну допомогу у слідчому ізоляторі, крім того, Малиновським районним судом і Одеським апеляційним судом у межах вказаного провадження зверталася увага державної установи «Одеський слідчий ізолятор» на рекомендовану необхідність медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 , однак захисником не надано доказів того, що ОСОБА_8 звертався за медичною допомогою, та йому було відмовлено у наданні такої, або така допомога, якої він потребує в умовах лікувального закладу вказаного типу не може бути наданою.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 про відсутність доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані питання не вирішуються апеляційним судом в межах апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, а підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

На думку суду апеляційної інстанції, все вищевикладене в своїй сукупності свідчить про те, що до теперішнього часу не відпали та не зменшились ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а суд першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Пунктом 1) ч. 1 ст. 407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Разом з цим аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , пояснень сторони захисту, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року у кримінальному провадженні №0000660, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків у розгляді даного кримінального провадження передбачених ст. 28 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4