справа № 399/283/21
провадження № 1-кп/399/16/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року смт Онуфріївка
Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351 від 15.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вірменії, тимчасово проживаючий за адресою АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Павлиш Кіровоградської області, проживаючий за адресою АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
потрепілого ОСОБА_6
представника потерпілого, адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника обвинувачених, адвоката ОСОБА_8
встановив:
Ухвалою суду від 01.10.2021 року призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

21.12.2021 року захисником обвинувачених, адвокатом ОСОБА_8 через канцелярію суду подано клопотання в порядку п.3 ч.3 ст.314 КПК України про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000351від 15.10.2020 року прокурору, через його невідповідність вимогам КПК України, в якому останній просить обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 15.10.2021 року за № 0000351 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, повернути прокурору для усунення недоліків.
Кклопотання обґрунтовано тим, що вiдповiдно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засiданнi суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не вiдповiдають вимогам цього Кодексу. Вiдповiдно до ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, серед іншого, має містити такі вiдомостi: 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону i статтi (частини статтi) закону України про кримінальну вiдповiдальнiсть та формулювання обвинувачення. Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням. Елементами будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторони та суб`єкт кримінального правопорушення. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є кримінальним правопорушенням.
Зазначає, що Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 11.11.2020 року у справі №750/9145/18 категорично зазначив, що: «Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року, межі гарантій, передбачених пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпункти «a» і «б» п. 3 ст. 6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту»
Та, зазначає, що в даному випадку, вiдповiдно до обвинувального акта ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні вимоги передачі чужого майна та права на майно з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження та знищення майна (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. Виходячи з вказаної фабули обвинувачення, об`єктивна сторона кримінального правопорушення полягає в наступних діях: вчинення вимоги передачі чужого майна; - Вчинення вимоги передачі права на майно; погроза насильства над потерпілим та його близькими родичами, погроза пошкодження та знищення майна; погроза вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Як вбачається зі змісту обвинувального акта, обвинувачення висунуте ОСОБА_3 та ОСОБА_9 є різним за своїм змістом та обсягом. В обвинуваченні ОСОБА_3 вказано: "Поiнформувавши ОСОБА_4 щодо своїх злочинних намiрiв, запропонував останньому спiльну участь у їx реалiзацiї шляхом вчинення вимагання iз застосуванням при цьому погроз вчинення насильницьких дiй."
Захисник стверджує, що таким чином, виходячи з висунутого обвинувачення, ОСОБА_3 не пропонував та не інформував ОСОБА_4 та вiдповiдно мiж ними не було попередньої змови на здiйснення погроз пошкодження та знищення майна та погроз вбивства чи заподiяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Та, стверджує, що таким чином, висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 189 КК України, з такими квалiфiкуючими ознаками як з погрозою вбивства чи заподiяння тяжких тілесних ушкоджень та з пошкодженням чи знищенням майна - є неконкретним та суперечить інший частинi обвинувального акта, в якiй зазначено на що, нiбито, була попередня змова мiж ОСОБА_9 та ОСОБА_3 та з якої вбачається, що попередньої змови на вказане мiж обвинуваченими не iснувало.
Також захисник звертає увагу на те, що в обвинувальному актi зазначено, що ОСОБА_4 достеменно було вiдомо, що роль особи, яка безпосередньо висловлює погрози та вдається до застосування насильства є ОСОБА_3 . Тобто, нi погроз, нi насильства з боку ОСОБА_4 не було та бути не могло. Проте одразу в наступному абзацi обвинувачення вказано, що ОСОБА_10 неодноразово погрожував потерпiлому з метою заволодiння майном останнього.
Та, зазначає, що з метою забезпечення можливостi захисту вiд обвинувачення, законодавець висуває конкретну вимогу - обвинувачення має бути конкретним. З вказаного обвинувального акта взагалі не вбачається об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 189 КК України в діях ОСОБА_11 тобто час, місце та якi саме погрози висловлювались ОСОБА_4 потерпілому. Є очевидним, що не будь-які погрози утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 КК України.
Звертає увагу, що в наступних судових засіданнях буде оголошений обвинувальний акт та ОСОБА_4 буде поставлено питання, про те чи розуміє він зміст обвинувачення, та, на думку захисника, очевидно, що обвинувачений не зможе дати ствердну відповідь на вказане запитання, оскільки в обвинувальному акті навіть не вказано, які діяння були ним вчинені та які можуть утворювати склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 КК України.
Також зазначив, що, в формулюваннi обвинувачення викладеному в обвинувальному акті взагалi не вказано хто, в який час та в якому мiсцi здiйснив погрозу вбивством чи заподiяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та в чому це виражалось. Так само в обвинувальному актi не вказано кому саме з близьких родичiв потерпiлого висловлювались погрози насильства.
Також, що не зрозумiло, яким чином, подiї, якi за версією обвинувачення вiдбувались 09.12.2020 та 18.12.2020 року зареєстровано в iнформацiйно-телекомунiкацiйнiй системі "Iнформацiйний портал Нацiональної полiцiї Украi'ни" (журнал єдиного обліку) Онуфріївського ВП ГУНП в Кiровоградськiй областi 04.12.2020 року.
Таким чином, викладенi в обвинувальному актi фактичнi обставини, якi прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення не мiстять повного викладу yсix мiнiмально необхідних складових кримінального правопорушення. За таких обставин, обвинувачення не є конкретним, що порушує права обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд.
Посилаючись на пп.а, п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, низку рішень ЄСПЛ, ч.4 ст. 110 КПК України та абз. 2 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» зазначає, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку, відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. Також зазначає, що згідно з чинним кримінальним процесуальним законом обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт має бути конкретним за своїм змістом. Та, зазначає, що неконкретність такого обвинувачення порушує право обвинуваченого на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи зазначене, захисник у клопотанні зазначає, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам КПК України, а саме п.5 ч.2 ст. 291 КПК України так як в ньому не зазначено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які утворюють об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінального правопорушення, відповідно неможливо здійснювати ефективний захист особи, оскільки судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення у обвинувальному акті. Вважає зазначені обставини істотними та такими, що можуть при судовому розгляді кримінального провадження по суті призвести до суттєвого порушення прав на захист, призвести до порушення КПК України, тому, перешкоджають суду призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинувачених, адвокат ОСОБА_8 заявлене клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав зазначених у клопотанні та додатково зазначив, що у формулюванні обвинувачення зазначено про кваліфікуючу ознаку погроза вбивством, але у фактичних обставинах кримінального правопорушення про такі ознаки мова не йде. Захисник зазначив, що дійсно перевірка доказів та доведеності обвинувачення здійснюється на стадії судового розгляду, але неконкретність обвинувачення позбавляє можливості готуватися до захисту, зокрема визначення кола свідків захисту та інше.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю підтримали клопотання захисника.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акта, обґрунтовуючи свою позицію тим, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.291 КПК України, у тому числі п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. У обвинувальному акті встановлені та викладені всі фактичні обставини кримінального правопорушення час, місце, спосіб, кваліфікація дзеркальна, але кваліфікуючі ознаки можуть бути різними. Щодо близьких родичів, прокурор зазначив, що є свідки, які будуть допитуватися в суді. Також прокурор зазначив, що на стадії досудового розслідування сторона захисту не висловлювала жодних зауважень, а зараз зазначає про невідповідність обвинувального акта. Вважає, що всі підстави на які вказує захисник в клопотанні, з`ясовуються судом під час судового розгляду кримінального провадження та надається судом оцінка доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення у справі, відповідно такі обставини не можуть бути предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні. Також прокурор зазначив про право прокурора змінити обвинувачення, у тому числі кваліфікуючі ознаки. А тому прокурор вважав, що клопотання не підлягає задоволенню.
Потерпілий та його представник не підтримали сторону захисту, а повністю погодилися з думкою прокурора.
Заслухавши клопотання та думку учасників судового провадження щодо нього суд приходить наступних висновків.

Відповідно до п.13, ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Вимоги до обвинувального акта викладені у ст. 291 КПК України. Так, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
У будь-якому разі такий виклад повинен бути конкретним і зрозумілим, з тим, щоб не було порушено право обвинуваченої особи на захист.
Значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення полягає в тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває особі доступ до правосуддя.
Виходячи із змісту положень ст.ст. 291, 314 КПК України єдині процесуальні документи, що підлягають дослідженню судом під час підготовчого судового засідання є обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, відповідність яких вимогам кримінального процесуального закону має перевірити суд.
Так, у підготовчому провадженні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, зокрема, про призначення судового розгляду.
При цьому, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню судового розгляду і не можуть бути усунені під час судового розгляду.
Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Ознайомившись з обвинувальним актом та додатками до нього, судом встановлено наявність у ньому відомостей передбачених, зокрема, ч.2 ст. 291 КПК України.
Аналізуючи доводи захисника стосовно наявності підстав для повернення обвинувального акта прокурору та вирішуючи питання щодо їх обґрунтованості, суд виходить з наступного.
Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо. Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.
Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст.291 КПК України) по суті є консистенцією усього обвинувального акта.
Відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права підозрюваного на захист.
Згідно з пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні вимоги передачі чужого майна та права на майно з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження та знищення їхнього майна (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України.
Виходячи із фабули обвинувачення об`єктивна сторона кримінального правопорушення полягає в наступних діях вчинення вимоги передачі майна, вчинення вимоги передачі права на майно, погроза насильства над потерпілим та його близькими родичами, погроза пошкодження та знищення майна, погроза вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Зі змісту обвинувального акта, фактичних обставин кримінального правопорушення, обвинувачення висунуте ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є різним за своїм змістом та обсягом. Так, в обвинуваченні ОСОБА_3 зазначено: «Проінформувавши ОСОБА_4 щодо своїх злочинних намірів, запропонував останньому спільну участь у їх реалізації шляхом вчинення вимагання із застосуванням при цьому погроз вчинення насильницьких дій». Враховуючи висунуте обвинувачення, ОСОБА_3 не пропонував та не інформував ОСОБА_4 та відповідно між ними не було попередньої змови на здійснення погроз пошкодження та знищення майна та погроз вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Таким чином, висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч.2 ст. 189 КК України, з такими кваліфікуючими ознаками як погроза вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та з пошкодженням чи знищенням майна є неконкретним та суперечить іншій частині обвинувального акта, в якій зазначено на що, нібито, була попередня змова між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та з якої вбачається, що попередньої змови на вказане між обвинуваченими не існувало. В обвинувальному актів зазначено, що ОСОБА_4 достеменно було відомо, що роль особи, яка безпосередньо висловлює погрози та вдається до застосування насильства є ОСОБА_3 . Тобто, ні погрози та їх характер ні насильства та його характер з боку ОСОБА_4 в обвинувальному акті не зазначено. При цьому, на а.с.8 обвинувального акта зазначено, що ОСОБА_4 неодноразово погрожував потерпілому з метою заволодіння майном останнього.
Таким чином, з обвинувального акта не вбачається об`єктивної сторони складу злочину в діях ОСОБА_4 , а саме час, місце, спосіб та які саме неодноразово погрози висловлювалися ОСОБА_4 потерпілому.
Крім того, у обвинуваченні не зазначено хто, в який час та в якому місці, у який спосіб здійснив погрозу вбивством чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та в чому це виражалось.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 КПК України, з урахуванням ст. 189 КК України, близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Проте, в обвинувальному акті не вказано кому саме з близьких родичів потерпілого висловлювались погрози насильства. В обвинувальному акті (а.с.7, 10 у четвертому та другому абзацах відповідно), лише зазначено, що: «Оскільки ОСОБА_6 від виконання вимог ОСОБА_3 відмовився, то того ж дня, останній поїхав за адресою проживання батьків ОСОБА_6 , а саме АДРЕСА_3 , де також стукав у двері та ворота, однак батьки ОСОБА_6 на це не відреагували» та у п`ятому та третьому абзацах а.с.7, 10 відповідно, що: «Продовжуючи реалізацію злочинного плану, 15.12.2020 року, ОСОБА_3 здійснював телефонні дзвінки потерпілому ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_6 , в ході яких продовжував словесні погрози з вимогами передачі грошових коштів або підписання вищевказаного договору». При цьому, одночасно, стороню обвинувачення не зазначено дати, часу та способу початку погроз насильства дружині.
Вказані вище недоліки формулювання обвинувачення об`єктивно вбачаються зі змісту обвинувального акта та, на думку суду, можуть негативно вплинути на ефективність реалізації сторонами їх процесуальних прав, а крім того і захисту обвинуваченого та реалізацію цього процесуального права, що в будь-якому випадку призводить до порушення розумних строків судового розгляду, що гарантується нормами ст. ст. 17, 20, 28 КПК України. Тобто за змістом вказаних у обвинувальному акті фактичних обставин не зрозуміло усіх обставин, які б вказували на фактичне вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Недотримання вимог закону при складенні обвинувального акта може негативно вплинути на право обвинуваченого ефективно підготуватися для захисту від висунутого обвинувачення, що стане порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вказаних обставин суд позбавлений можливості виконати вимоги, передбачені ч.1 ст. 348 КПК України, зокрема, щодо роз`яснення суті обвинувачення .

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; забезпечення обвинуваченому права на захист; розумні строки розгляду справи судом.
Відповідно до підпунктів a, b, d п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року, межі гарантій, передбачених пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпункти «a» і «б» п. 3 ст. 6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.

Про вказане зазначено у постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.11.2020 року у справі №750/9145/18.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню судового розгляду і не можуть бути усунені під час судового розгляду.
Аналогічні висновки містяться і у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК.
Таким чином суд дійшов висновку, що доводи, які викладені стороною захисту у клопотанні знайшли своє підтвердження, а тому клопотання про повернення обвинувального акта прокурору підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110, 291, 314, 392 КПК України, суд,
постановив:

Клопотання захисника обвинувачених, адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акта прокурору - задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000351 від 15.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 08:15 год. 25.02.2022 року.

Суддя Онуфріївського районного

суду Кіровоградської області ОСОБА_1