Справа № 439/839/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/109/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 10 січня 2022 року, про продовження строку запобіжного заходу,-

встановила:

даною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, з 10 січня 2022 року по 10 березня 2022 року включно.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що вважає, що на даний час існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України. Суд погодився з прокурором, що оскільки існують обґрунтовані ризики того, що обвинувачений не буде виконувати процесуальні обов`язки визначені ст.177 КПК України, та враховуючи, що останній обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину із застосуванням насильства, вчиненого групою осіб, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років, раніше не судимий, ніде не працює, а тому наявні всі підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності буде переховуватися від суду; може незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити займатися злочинною діяльністю; розголошувати дані досудового розслідування та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. У зв`язку з цим, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою гарантуватиме належну поведінку останнього, а тому подальше його тримання є виправданим, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання у АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вказує, що прокурором не в достатній мірі обґрунтовано подане клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою; не враховано ряд обставин, а саме: що в період інкримінованого йому діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання, внаслідок якого є інвалідом II групи, та потребує госпіталізації до медичного закладу з надання психіатричної допомоги; не враховано, що покази потерпілої є плутані та нелогічні; крім того, потерпіла раніше мала статеві відносини з іншим обвинуваченим ОСОБА_8 ; в результаті дій ОСОБА_7 потерпілій тілесні ушкодження не заподіяні, одяг не пошкоджений; обвинувачений ОСОБА_7 не знав (через особливість свого психічного та розумового розвитку), що потерпіла є неповнолітньою.
На думку апелянта, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив дані про особу обвинуваченого, який страждає на хронічне психічне захворювання та перебуває на обліку у лікаря-психіатра, є інвалідом 2 групи, має постійне місце проживання, раніше не судимий.
Продовжуючи строк тримання обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою на стадії судового розгляду, суд навів єдиний мотив ухвалення такого рішення, а саме не встановлення в судовому засіданні будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для взяття ОСОБА_7 під варту та дійшов висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Вважає, що прокурор, заявляючи у судовому засіданні 10.01.2022 року клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не подав жодного доказу того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, переховувався б від суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому було повідомлено про підозру вчиненні іншого злочину .
Підкреслює, що в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтування наявності ризиків відсутнє, а саме: не доведено, що ОСОБА_7 може ігнорувати судові повістки; не доведено, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків та неповнолітню потерпілу, оскільки потерпіла перебуває в Республіці Польща, і повертатись в Україну ближчим часом не бажає, крім того, майже всі свідки вже були допитані судом. Крім того, жодних насильницьких дій відносно потерпілої ОСОБА_7 не здійснював.
Зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання, є інвалідом II групи, хворіє на психічне захворювання (останній раз перебував на лікуванні у комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 14.01.2019 року по 05.03.2019 року). Ці обставини суд не порахував визначальними при вирішенні клопотання прокурора.
Вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін кримінального провадження про розгляд апеляційної скарги за їх участі, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, на розгляді у Червоноградському міському суді Львівської області перебуває кримінальне провадження № 0000009 від 25.02.2021 відносно ОСОБА_7 , неповнолітнього ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, підставно зазначив, що на даний час існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, існують обґрунтовані ризики того, що обвинувачений не буде виконувати процесуальні обов`язки визначені ст.177 КПК України, та враховуючи, що останній обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину із застосуванням насильства, вчиненого групою осіб, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років, раніше не судимий, ніде не працює, а тому наявні всі підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності буде переховуватися від суду; може незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити займатися злочинною діяльністю; розголошувати дані досудового розслідування та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Так, на переконання колегії суддів, запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку.
При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.
На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, продовжують існувати.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Більше того, за встановлених обставин навіть запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не є достатнім заходом, який би гарантував належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Крім того, колегія суддів вважає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.
Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвала судді про продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 10 січня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, з 10 січня 2022 року по 10 березня 2022 року включно без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4