Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/49/21
У Х В А Л А
25 жовтня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

потерпілих - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_17 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_11 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_12 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, а також:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася у м. Одесі, має вищу освіту, не працює, не заміжня, не судима, зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів за таких обставин.

Стороною обвинувачення вказано, що у вересні 2003 року ОСОБА_10 надала добровільну згоду організатору та керівнику злочинної організації Особі 1 на вчинення за попередньою змовою з іншими учасниками злочинної організації Особою 2, Особою 15, Особою 21 та Особою 22 незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_18 .

У вересні 2003 року ОСОБА_10 від знайомої дізналася що ОСОБА_18 має намір взяти у кредит кошти у сумі 3000 доларів США для особистих потреб. Діючи відповідно до завчасно розробленого Особою 1 плану, відповідно до розподілених ролей, 23.09. 2003 ОСОБА_10 зустрілася з ОСОБА_18 та запросила її для розмови до офісу по вул. Мала Арнаутська у м. Одесі, де познайомила з Особою 21 для вирішення питання кредитування. Особа 21 увійшов в довіру до ОСОБА_18 і переконав її отримати кредит у більшому розмірі, ніж необхідно їй, та передати частину грошей йому на розвиток бізнесу з правом входження у цей бізнес інвестором з подальшим отриманням відсотків від прибутку. ОСОБА_18 погодилась на умови Особи 21 та разом з ним та ОСОБА_10 прибула до офісу ПТ «Міар» (ломбард) за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 88 для отримання кредиту. Там вони представили ОСОБА_19 Особу 22, як особу, що буде займатися наданням їй кредиту, але не повідомили, що Особа 22 не є працівником цієї установи.

Особа 22 повідомив потерпілу, що може видати кредит в сумі 10000 доларів США на 1 рік під заставу її квартири за вказаною вище адресою, на що вона погодилась, маючи намір 3000 доларів США залишити собі, а 7000 доларів США передати ОСОБА_10 і Особі 21 за домовленістю з ними. Також Особа 22 запропонував ОСОБА_18 оформити заставу квартири шляхом укладення формального договору купівлі-продажу, без нотаріального посвідчення, а також договору найму цієї квартири.

Після цього ОСОБА_18 , будучі впевненю у правдивості намірів Особи 22, підписала заднім числом під його диктовку: бланк договору купівлі-продажу квартири Особі 15, договір найму квартири за 400 доларів США у Особи 1, бланк розписки про отримання від Особи 15 107000 грн. як оплату за продану квартиру, бланк заяви до суду про отримання позову Особи 15 до неї та Особи 3 про визнання угоди дійсною і визнання права власності. Також ОСОБА_18 погодилась видати довіреність для представництва Особою 3 її інтересів у суді.

24.09.2003 потерпіла прибула до нотаріальної контори за адресою м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 88, де була складена і посвідчена довіреність серії ВАМ №804970, якою ОСОБА_18 уповноважила Особу 3 бути її представником у всіх судових та інших державних установах. Зазначену довіреність ОСОБА_18 передала Особі 22.

Особа 3, що діяв відповідно до відведеної йому ролі у реалізації злочинного плану, у невстановленому слідством місці на невстановленому комп`ютері виготовив текст про отримання від Особи15 200 грн. як оплату за послугу, надану ним при купівлі квартири Особою 15 у ОСОБА_18 , де зазначив, що зобов`язується нотаріально оформити договір купівлі-продажу з особою 15 від імені ОСОБА_18 , та передав цю розписку Особі 15 для надання до суду в якості доказу.

23.09.2003 Особа 15 подав до Малиновського районного суду м. Одеси позов про стягнення з ОСОБА_18 107000 грн. у зв`язку з її ухиленням від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Пізніше Особа 15 змінив позовні вимоги у просив суд визнати дійсною угоду купівлі-продажу вказаної квартири та визнати за ним право власності на цю квартиру.

Особа 3 визнав вказані позовні вимоги в суді, не повідомив ОСОБА_18 про розгляд справи в суді і про її виклик до суду, не забезпечив її явку в судове засідання, внаслідок чого 30.10.2003 Малиновським районним судом м. Одеси ухвалене рішення про визнання за Особою 15 права власності на квартиру потерпілої, що набрало законної сили 01.12.2003. Крім цього Особа 3 подав до суду як представник ОСОБА_18 заяву від її імені, де вказав, що вона отримала копію заяви про скасування арешту майна за позовом Особи 15, та повністю з нею згодна.

30.10.2005 року Особа 15 зареєстрував у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості» за собою право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2003 року.

Також, відповідно до обвинувального акту, у січні 2004 року організатор і керівник злочинної організації Особа 1 з метою незаконного заволодіння належною ОСОБА_16 квартирою за адресою: АДРЕСА_3 створив для вчинення цього злочину окрему злочинну групу, до складу якої увійшли Особа 2, Особа 6, Особа 12, Особа 16, Особа 19, Особа 21 та ОСОБА_10 .

Після того, як ОСОБА_10 та Особа 21 увійшли в довіру до потерпілої ОСОБА_16 та дізналися від неї про потребу у грошових коштах на лікування сина, 13.01.2004 року вони познайомили її з Особою 2, який погодився надати їй гроші у кредит під заставу квартири за вказаною адресою. Для цього ОСОБА_10 , Особа 2, Особа 21 супроводжували ОСОБА_16 при отриманні приватизаційного сертифікату, після чого Особа 2 залишив сертифікат у себе.

В подальшому ОСОБА_10 та Особа 21 умовили ОСОБА_16 збільшити суму кредиту до 12000 доларів США та передати їм, при цьому пообіцяли, що свою частину кредиту та супутні витрати будуть сплачувати самостійно. 01.02.2004 року, використовуючи тяжкий психологічний стан потерпілої після смерті сина, вони привели її до офісу за адресою АДРЕСА_4 , де знаходилися Особа 2 і Особа 6. Там Особа 2 шляхом обману переконав ОСОБА_16 підписати документи нібито для надання кредиту під заставу квартири.

За вказівкою і під диктовку Особи 6 потерпіла заповнила графи наданих їй документів і поставила свій підпис, не маючи можливості ознайомитися з документами в цілому, а саме: договір купівлі-продажу від 31.01.2004, відповідно до якого вона продала Особі 19 квартиру за вказаною адресою за 108000 грн. із зобов`язанням нотаріального оформлення до 01.02.2004; розписку від 31.01.2004 про отримання нею від ОСОБА_20 108000 грн. як оплату за продану нею квартиру; заяву від 02.02.2004, відповідно до якої вона доручила Особі 12 представляти її інтереси в суді за позовом Особи 19 про визнання угоди дійсною і визнання права власності; заяву до суду про отримання нею копії позовної заяви Особи 19 та дозвіл на розгляд справи в присутності її представника Особи 12; договір найму, відповідно до якого прийняла від Особи 12 у користування квартиру за вказаною адресою з виплатою орендної плати 720 доларів США щомісяця; комерційну угоду від 01.02.2004 щодо пропозиції купити квартиру ОСОБА_16 . Особі 19; акт прийому-передачі квартири, відповідно до якого ОСОБА_16 передала квартиру Особі 19 і виселилася з неї, звільнивши від майна.

02.02.2004 ОСОБА_10 та Особа 21 прибули разом зі ОСОБА_16 до нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_5 , де була посвідчена довіреність потерпілої Особі 12 на її представництво. Після цього Особа 12 передав ОСОБА_16 11900 доларів США і 100 грн., а також підписаний нею раніше договорі оренди квартири.

Наприкінці серпня 2004 Особа 16, діючи відповідно до розробленого плану і за вказівкою Особи 2, прийшов до ОСОБА_16 за адресою АДРЕСА_3 , та повідомив, що у неї наявний борг перед Особою 2. Після цього ОСОБА_16 приїхала до офісу Особи 2 за адресою АДРЕСА_4 , де той став вимагати від потерпілої виплати 3900 доларів США як погашення боргу по сплаті відсотків, та погрожував позбавити її квартири.

14.09.2004 Особа 2 забрав у ОСОБА_16 ключі від квартири, вказав умови виплати боргу в сумі 24841 доларів США у строк до 24.09.2004 року. 16.10.2004 Особа 16, діючи відповідно своєї ролі, підселив у квартиру до ОСОБА_16 двох осіб чоловічої статі у якості охоронців квартири.

25.10.2004 Особа 12 метою реалізації розробленого раніше з Особою 1 злочинного плану, без відома і згоди ОСОБА_16 , з метою конспірації злочинної діяльності, направленої на приховування вчиненого злочину, на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу (реєстр 1839), продав вказану квартиру Особі 16, який також продав її 24.11.2004 року іншій особі за 11600 грн.

Крім того, відповідно до обвинувального акту, у квітні 2004 року ОСОБА_10 надала добровільну згоду організатору та керівнику злочинної організації Особі 1 на вчинення за попередньою змовою з іншими учасниками злочинної організації Особою 7 та Особою 21 незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_21 і ОСОБА_22 .

ОСОБА_10 та Особа 21, діючи відповідно до завчасно розробленого Особою 1 плану, перебуваючи у довірчих відносинах з Хмарськими, не маючи наміру виконати свою обіцянку, запропонували потерпілим взяти у повному товаристві «Міар» (ломбард) під заставу їх квартири за вказаною адресою кредит в сумі 11500 доларів США для їх потреб, на умовах щомісячної виплати ОСОБА_22 400 доларів США, ремонт їх дачі за рахунок її та Особи 21, а також виплати сієї суми кредиту.

06.05.2004 за попередньою домовленістю ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 і Особа 21 прийшли до повного товариства «Міар» (ломбард) за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 88, де на них чекала Особа 7, яка відповідно до розробленого Особою 1 плану повідомила про згоду на видачу кредиту за умови укладення договору найму квартири на одного зі співпрацівників. Після цього Особа 7 взяла правовстановлюючі документи на квартиру та паспорти громадян України ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , та надала вказівку підписати складені завчасно договори займу та оренди між потерпілими та нею.

Того ж дня Особа 7, зловживаючи довірою ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , прибула разом з ними до нотаріальної контори, де приватним нотаріусом було нотаріально посвідчено підписи Особи 7, ОСОБА_21 і ОСОБА_22 у договорі іпотеки серії ВВС №655997 від 06.05.2004, відповідно до якого потерпілі передали, а Особа 7 прийняла у іпотеку нерухоме майно квартиру за вказаною вище адресою, а також, що квартира передана у іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором займу від 06.05.2004, відповідно до якого вони позичили у Особи 7 гроші в сумі 99360 грн., що на той час еквівалентно 18400 доларів США, на строк до 06.05.2005 зі щомісячними виплатами, еквівалентними 575 доларів США. Відповідно до п. 12 договору іпотеки, у випадку порушення Хмарськими зобов`язань та неналежного виконання обов`язків щодо повернення боргу за договором займу, задоволення вимог Особи 7 здійснюється шляхом позасудового врегулювання і є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Після цього Особа 7 передала ОСОБА_21 грошову суму в розмірі 11500 доларів США, яку одразу забрав Особа 21, а ОСОБА_10 передала ОСОБА_22 400 доларів США.

19.08.2005 Особа 7 подала до Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічною інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості» заяву про реєстрацію на неї квартири за вказаною адресою, але 16.09.2005 отримала відмову.

Після ухвалення 05.07.2006 Приморським районним судом м. Одеси рішення про задоволення позову Особи 7 до КП «Одеське міське бюро технічною інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості», 27.07.2006 Особа 7 зареєструвала право власності на зазначену квартиру, а 25.09.2006 продала зазначену квартиру ОСОБА_23 .

Інкриміновані ОСОБА_10 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 1 ст. 255 КК України як участь у вчиненні особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації.

В судовому засіданні підсудна ОСОБА_10 не визнала свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині її обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Судом роз`яснено підсудній ОСОБА_10 суть обвинувачення щодо неї, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують.

Підсудна повідомила, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягала на задоволені свого клопотання.

Прокурор зазначив, що не має інформації щодо притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності у інших кримінальних провадженнях. Разом з тим, він заперечував проти задоволення клопотання підсудної, оскільки, на його думку, передбачені ст. 49 КК України строки давності не закінчилися.

Інші присутні обвинувачені і захисники не заперечували проти задоволення клопотання. Потерпілі підтримали думку прокурора і заперечували проти звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), та виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені п. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КПК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України (1960) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло 15 років.
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці кримінальні правопорушення встановлений у 15 років.

З викладених в обвинувальному висновку відомостей вбачається, що ОСОБА_10 обвинувачується у кримінальних правопорушеннях, які були вчинені не пізніше 25.09.2006 року (дата реєстрації права власності на квартиру ОСОБА_24 за громадянкою Сидорською). Після цього підсудна ОСОБА_10 інших злочинів не скоювала, від досудового слідства або суду не ухилялася. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання підсудної ОСОБА_10 , звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині її обвинувачення.

Застосований до підсудної запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання підсудної ОСОБА_10 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, у зв`язку із звільненням підсудної від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Заявлені по справі до ОСОБА_10 цивільні позови залишити без розгляду. При цьому за потерпілими зберігається право заявити позови у порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3