Дата документу 07.09.2021 Справа № 337/4040/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/4040/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1127/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
11 квітня 2003 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;
13 грудня 2006 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
30 листопада 2011 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;
30 травня 2016 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.2 ст.190 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Прокурор Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ч.2 ст.190 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Відповідно до ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Строк відбування покарання відраховується з 28 червня 2019 року, з часу фактичного затримання обвинуваченого.
До набрання вироком суду законної сили ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін.
Визнано ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та виправдано його на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, в зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінального правопорушення.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування завданої шкоди 3500,00 грн, на користь ОСОБА_11 2500,00 грн, на користь ТОВ «АТБ-Маркет» - 193,36 грн.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні вказаного злочину та призначити останньому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції надано невірну оцінку:

протоколу огляду від 09 листопада 2018 року гаманця чорного кольору, паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , дисконтної карти ювелірного магазину «Демос», банківської карти Приватбанку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , банківської карти Ощадбанку № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ,
протоколу огляду від 14 листопада 2018 року: гаманця чорного кольору, айді паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_12 , зарплатній картці ОщадБанк, «Моя карта» ОщадБанк, карти для виплат А-Банк, золотій картці Універсальна ПриватБанк, дисконтній картці «Демос», візитній картці сімейного лікаря ОСОБА_13 та фото таблиці до протоколу огляду.
Прокурор вказує на те, що судом зазначено, що зазначені протоколи є підтвердженням лише факту вилучення вказаних речей у ОСОБА_14 , а не доказом скоєння саме ОСОБА_6 відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, щодо ОСОБА_12 . Хоча вказані письмові докази, у своїй сукупності з іншими доказами, наданими в судовому засіданні стороною обвинувачення, підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Згідно з вироком суду, 27 жовтня 2018 року приблизно о 22:15 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в якості гостя у квартирі АДРЕСА_2 , переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, з житлової кімнати викрав ноутбук «Lenovo Idea Rad G500A», вартістю 3999,00 грн, який належить ОСОБА_15 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 29 травня 2019 року приблизно о 17:30 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, перебуваючи біля зупинки громадського транспорту «Каховська» по вул.Гребельній в м.Запоріжжі, діючи з корисливих мотивів, повторно, під приводом здійснення дзвінка, взяв у раніше знайомого ОСОБА_8 мобільний телефон «Xiaomi UA Redmi 4X, black, 16 gb, imei 1 НОМЕР_5 , вартістю 3500,00грн, з сім-картою мобільного оператору «lifecell» та картою пам`яті 8 gb, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють, після чого утримуючи при собі вказаний мобільний телефон, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.
05 червня 2019 року приблизно о 16:30 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, знаходячись біля будинку №1 по провулку Монтажному в м.Запоріжжі, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_11 , який йшов біля вказаного будинку.
В цей час ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, підійшов до потерпілого ОСОБА_11 та наніс йому не менше 3 ударів кулаком по обличчю, від яких потерпілий ОСОБА_11 впав на асфальт, після чого наніс йому не менше 3 ударів взутими ногами по обличчю, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої величної кістки із незначним зміщенням фрагментів, синця в ділянці правої щоки з розповсюдженням на праву бокову ділянку шиї, які згідно з висновком експерта №514 від 02 серпня 2019 року, в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, рану в лівому скаті носу, слідом загоєння якої став рубець, синці на нижніх повіках обох очей, садно у зовнішньому куті правої брови, слідом загоєння якого стала рожева ділянка шкіри, садна голови, обличчя, які згідно з висновком експерта №514 від 02 серпня 2019 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Далі ОСОБА_6 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_11 , знаходиться у безпорадному стані та не чинить ніякого опору, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, заволодів грошовими коштами у сумі 2500,00 грн, які належить ОСОБА_11 , вихопивши їх з лівої руки потерпілого, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, 26 червня 2019 року в період часу з 19:10 години до 19:30 години, ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні магазину «АТБ Продукти-091», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, бул.Будівельників, 4, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, непомітно для сторонніх осіб, поклав до чоловічої сумки жіночу сорочку арт.75Т «ТМ MEGA STIL GRUP», вартістю 143,20 грн ( без ПДВ), а також чоловічий дезодорант 50 мл «OldSpiseWhitewater» антиперспірант, вартістю 50,16 грн (без ПДВ), після чого, не розрахувавшись за вказаний товар, пройшов повз касову зону та покинув приміщення магазину, чим завдав ТОВ «АТБ-Маркет» матеріальну шкоду на загальну суму 193,36 грн (без ПДВ).
27 червня 2019 року у період часу з 00:30 годин до 06:00 години, ОСОБА_6 , перебуваючи в якості гостя у квартирі АДРЕСА_3 , під час раптово виниклої сварки, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс ножем останньому 21 удар в область шиї, тулуба та верхніх кінцівок, чим спричинив поверхневу рану на межі росту волосся у лівій потиличній області, дві поверхневі колото-різані рани на задній поверхні шиї справа на межі росту волосся, поверхневу колото-різану рану на передній поверхні шиї, на рівні правого краю щитоподібного хряща, проникаючу колото-різану рану по парастернальній лінії зліва, яка супроводжується ушкодженням серця, проникаючу колото-різану рану на лівій задній поверхні грудної клітини з ушкодженням лівої легені, дві поверхневі колото-різані рани по біля ключичної лінії зліва, поверхневу колото-різану рану під нижнім краєм мочепоподібного відростку, поверхневу колото-різану рану у проміжку між парастернальною та середньо-ключичною лініями зліва, поверхневу колото-різану рану по середньо-ключичній лінії зліва, дві поверхневі колото-різані рани по передній пахвовій лінії зліва, чотири поверхневі колото-різані рани на лівій передній поверхні грудної клітини, поверхневу колото-різану рану по задній пахвовій лінії зліва на рівні нижнього краю реберної дуги, дві поверхневі колото-різані рани у верхній третині лівого плеча на зовнішній поверхні, поверхневу колото-різану рану на внутрішній поверхні нижньої третини лівого плеча. При цьому, смерть ОСОБА_16 настала на місці вчинення злочину від двох сліпих проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини з ушкодженням серця та лівої легені, які призвели до розвитку гострої крововтрати, яка в даному випадку стала безпосередньої причиною смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, та перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю постраждалого. Таким чином, ОСОБА_6 умисно вбив ОСОБА_16 .
Крім того, органом досудового розслідування, відповідно до обвинувального акту №0002659 від 24 жовтня 2018 року, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 22 жовтня 2018 року приблизно о 18:30 годині, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в якості гостя у квартирі АДРЕСА_4 , відкрито викрав з внутрішнього карману куртки гаманець чорного кольору, який для потерпілого матеріальної цінності не представляє, в якому знаходився паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , банківські картки та грошові кошти у розмірі 300 грн та зі столу в тій же кімнаті, відкрито викрав мобільний телефон «Нокіа» модель 101, вартістю 300 грн, з двома сім-картами мобільного оператору «Водафон», які для потерпілого матеріальної цінності не мають, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 600 грн.
Дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу процесуального прокурора та просила її задовольнити в межах заявлених вимог; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін; потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання, задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані в провадженні докази у їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини провадження та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ч.2 ст.190 КК України, та виправдав останнього за ч.2 ст.186 КК України за недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінального правопорушення.

При цьому, суд навів у вироку належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ч.2 ст.190 КК України ніким не оспоюється, тому, з огляду на вимоги ст.404 КПК України колегією суддів в цій частині зазначений вирок не переглядається.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України.

Переглядаючи вирок в частині виправдання ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав та суду пояснив, що 22 жовтня 2018 року він прийшов до квартири ОСОБА_12 на вул.Профспілок у м.Запоріжжі з метою отримання від ОСОБА_17 щомісячно 20000 грн, оскільки йому було відомо, що ОСОБА_18 займається торгівлею наркотичними засобами. ОСОБА_18 погодився. Мобільний телефон ОСОБА_18 дав йому сам до кінця місяця за те, що у кінці місяця він віддасть йому гроші. Дав телефон, сім-карту, свій паспорт та банківську картку. Він ОСОБА_19 не погрожував, паспорт у нього не вимагав, гаманець у ОСОБА_17 не забирав, не скоював кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_12 . Коли його затримали, все, що йому дав ОСОБА_18 , віддав добровільно.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено належними, допустимими та достатніми доказами винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Вказані висновки, на думку колегії суддів, прокурором не спростовані.

На підтвердження висунутого обвинувачення в цій частині прокурор посилався на показання свідків та письмові докази.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що вона з 2018 року стала проживати разом з ОСОБА_21 . У 2019 році, точну дату не пам`ятає, вони були у місті з ОСОБА_22 і вона зайшла у квартиру до свого знайомого ОСОБА_17 , який винен був їй 500 грн, які позичив приблизно за місяць до того дня. ОСОБА_23 залишився чекати її біля під`їзду. Вона у квартирі ОСОБА_17 сиділа довго і ОСОБА_23 піднявся до них у квартиру, двері якої йому відчинив ОСОБА_12 цей час вона вже була у коридорі квартири та взувалася. ОСОБА_23 сказав, що ОСОБА_18 повинен віддати гроші, які був винен їй, після чого вони посварилися словесно. ОСОБА_18 сказав, що грошей у нього немає, а заробітна плата буде через п`ять днів. ОСОБА_23 запитав про те, що він може віддати взамін і ОСОБА_18 сам запропонував їй та ОСОБА_24 віддати його документи - паспорт, пропуск на завод (в цей час він був у відпустці), та банківські картки, але скільки їх було, не пам`ятає. ОСОБА_18 сам дістав гаманець, у якому все це знаходилося, відкрив його і показав вміст їм, після чого кинув гаманець на підлогу. Грошей у гаманці не було. Гаманець підняв ОСОБА_25 . Потім ОСОБА_23 сказав, що через п`ять днів вони зателефонують і він принесе гаманець, а ОСОБА_18 віддасть гроші. ОСОБА_23 просив у ОСОБА_17 щоб той дав хоч 100 грн, але грошей у ОСОБА_17 не було. Через п`ять днів виявилося, що ОСОБА_18 написав заяву у поліцію.

Судом неодноразово здійснювалися виклики потерпілого ОСОБА_12 у судові засідання, але повістки з викликами потерпілий не отримував, вони повернуті суду поштовим відділенням у зв`язку з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання» ( т.1, а.с.83,85,102,108, 216).
При перевірці відомостей в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян знайдено інформацію про реєстрацію смерті ОСОБА_12 виконавчим комітетом Дашківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області 05 квітня 2019 року, актовий запис №5.
Крім того, на підтвердження висунутого обвинувачення прокурор посилався на письмові докази:

- рапорт пом. о/у Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_26 про те, що 24 жовтня 2018 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 31889 від 24 жовтня 2018 року, як: інші тілесні ушкодження, в результаті опрацювання вказаної інформації встановлено таке:
24 жовтня 2018 року о 12:59 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що «24.10.2018 року о 12:57 за адресою: АДРЕСА_5 , 22.10.2018 року знайома дівчина зайшла до квартири заявника, а за ним. Заявник тел.099-53-87-253».
Грабіж. Дата скоєння 24.10.2018 року 12:57:00.
Зміст: 22.10.2018 року, знайома дівчина зайшла до квартири заявника, а за нею зайшов чоловік, наніс ножем удари по рукам та забрали 300 грн. та банківські картки ( т.5, а.с.134).
Реєстрація повідомлення Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькійобласті про те, що зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що «24.10.2018 року о 12:59 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_5 , 22.10.2018 року знайома дівчина зайшла до квартири заявника а за ним. Заявник тел.099-53-87-253».
Виїздом на МП із заявою звернувся гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає: АДРЕСА_5 , про те, що 22.10.2018 року за місцем мешкання розпивав спиртні напої з малознайомою дівчиною, та ввечері прокинувшись виявив відсутність грошей 300 грн. МП оглянуто, сфотографовано, проводиться подальша перевірка( т.5, а.с. 135);
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 жовтня 2018 року, де ОСОБА_12 зазначив, що 22 жовтня 2018 року, в період часу з 17-00 до 18-00 години, невідома особа ( малознайома жінка на ім`я ОСОБА_27 ), шляхом вільного доступу, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , скоїла крадіжку майна, яке належало ОСОБА_12 ( т.5, а.с.136);
- протокол огляду від 09 листопада 2018 року гаманця чорного кольору, паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дисконтної карти ювелірного магазину «Демос», банківської карти Приватбанку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , банківської карти Ощадбанку № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , які 22.10.2018 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 ( т.5, а.с. 137);
- протокол огляду від 14 листопада 2018 року: гаманця чорного кольору, айді паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зарплатної картки ОщадБанк, «Моя карта» ОщадБанк, карти для виплат А-Банк, золотої карти Універсальна ПриватБанк, дисконтна карта «Демос», візитної карти сімейного лікаря ОСОБА_13 та фото таблиця до протоколу огляду( т.5, а.с. 138, 139-141);
- розписка ОСОБА_12 від 14 листопада 2018 року про отримання вказаних речей ( т.5, а.с. 143).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дав правильну оцінку вказаним доказам, зокрема і протоколу огляду від 09 листопада 2018 року та протоколу огляду від 14 листопада 2018 року, на які посилається прокурор, вказавши на те, що даних, які б підтверджували поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, вказані докази не містять, оскільки вони як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що протокол огляду від 09 листопада 2018 року гаманця чорного кольору, паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дисконтної карти ювелірного магазину «Демос», банківської карти Приватбанку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , банківської карти Ощадбанку № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 (т.5, а.с.137), а також протокол огляду від 14 листопада 2018 року гаманця чорного кольору, айді паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зарплатної картки ОщадБанк, «Моя карта» ОщадБанк, карти для виплат А-Банк, золотої карти Універсальна ПриватБанк, дисконтної карти «Демос», візитної карти сімейного лікаря ОСОБА_13 та фототаблиці до протоколу огляду (т.5, а.с.138, 139-141), є підтвердженням лише факту вилучення вказаних речей у ОСОБА_6 , однак не доказом скоєння ОСОБА_6 відкритого викрадення майна ОСОБА_12 при викладених в обвинувальному акті обставинах.
Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції невірно проаналізовано протокол огляду від 09 листопада 2018 року та протокол огляду від 14 листопада 2018 року, фактично зведені до незгоди прокурора з наданою оцінкою судом першої інстанції вказаних доказів. При цьому, прокурором в апеляційній скарзі не зазначено, які конкретно порушення допущені судом при дослідженні та оцінці доказів, а містяться лише загальні формулювання.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що в самій заяві про вчинене кримінальне правопорушення, зміст якої відображений у відповідному протоколі, потерпілий ОСОБА_12 вказав на те, що в нього малознайомою жінкою на ім`я ОСОБА_27 вчинено крадіжку майна. Про причетність будь-якого чоловіка до цього злочину в заяві не йдеться.
Допитати потерпілого ОСОБА_12 під час судового розгляду не виявилося за можливе з об`єктивних причин - через смерть потерпілого.
Згідно з вимогами п.10 ч.1, ст.7, ч.ч.1, 2, 4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом і встановлено обвинувальним вироком.
У відповідності до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості тлумачаться на її користь.
Однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка декларує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, про що неодноразово наголошувалось у рішеннях Європейського суду з прав людини, в т.ч. і у рішенні по справі «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року.
Колегія суддів вважає, що провівши судовий розгляд кримінального провадження у відповідності до положень ст.337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, діючи в межах своїх повноважень, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дійшов до вірного висновку, що вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не доведено, тому останній підлягає виправданню, про що вірно зазначено як в мотивувальній, так і в резолютивній частині вироку.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки суд першої інстанції дослідив усі докази, які надані стороною обвинувачення, надав цим доказам правильну оцінку, навівши у вироку мотиви, чому приймає одні докази та відкидає інші. Свої висновки суд належним чином вмотивував.
Доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 вчинено злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, щодо ОСОБА_12

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає, а відповідно і підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Істотних порушень процесуального законодавства, які б були підставою для скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.2 ст.190 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4