Справа № 307/794/22
Провадження № 1-кс/307/177/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м.Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ознайомившись з клопотанням слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 погоджене прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000104 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.02.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотання, погодженим прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000104 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.02.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 21.02.2022 року, близько 17:00 год., заступником директора ДП «Брустурянське ЛМГ», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , в с. Лопухово, по вул. Верховинській, біля автобусної зупинки «Усть-Прочка», було зупинено вантажний транспортний засіб, марки: «Урал», д.н.з. « НОМЕР_1 », до якого прикріплений причіп д.н.з. « НОМЕР_2 », на якому знаходиться деревина кругляк породи «Ялина», в кількості 49 штук, однак водій даного транспортного засобу до приїзду працівників поліції, покинув місце події в невідомому напрямку та залишив даний автомобіль на місці події.
22 лютого 2022 року, відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.
22.02.2022 року, в період часу з 00 год., 35 хв., по 01 год., 00 хв., слідчим СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 , було проведено огляд місця події, в якому під час огляду виявлено вантажний транспортний засіб, марки: «Урал», д.н.з. « НОМЕР_1 », до якого прикріплений причіп д.н.з. « НОМЕР_2 », на якому знаходиться деревина типу кругляк породи «Ялина», в кількості 49 штук, який припаркований в с. Лопухово, по вул. Верховинській, біля автобусної зупинки «Усть-Прочна», крім цього встановлено, що на деревині відсутні будь-які маркуванні позначення, та встановлено відсутність водія даного транспортного засобу.
Слідчий вказує, що згідно реєстраційної картки транспортного засобу марки: «Урал», д.н.з. « НОМЕР_1 », його власником є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. смт. Усть-Чорна, Тячівського району Закарпатської області, а власником транспортного засобу марки: «ТМЗ 802, типу Причіп-розпуск-е, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_2 , даний т/з зареєстрований по місцю роботи « ОСОБА_8 »
Слідчий зазначає, що враховуючи те, що деревина типу кругляк породи «Ялина», в кількості 49 штук, яка знаходиться на вантажному транспортному засобі, марки: «Урал», д.н.з. « НОМЕР_1 », до якого прикріплений причіп д.н.з. « НОМЕР_2 », що припаркований в с. Лопухово, по вул. Верховинській, біля автобусної зупинки «Усть-Прочка», є безпосереднім предметом злочинного посягання, визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, виникла необхідність у накладенні на неї та даного автомобіля арешту з метою недопущення подальшого її відчуження, що надалі може призвести до труднощів під час досудового розслідування та розгляду справи в суді.
Просить задовольнити клопотання та постановити ухвалу про накладення арешту на вантажний транспортний засіб, марки: «Урал», д.н.з. « НОМЕР_1 », до якого прикріплений причіп д.н.з. « НОМЕР_2 », та на деревину типу кругляк, породи «Ялина», в кількості 49 штук, яка знаходиться на даному транспортному засобі, шляхом заборони розпоряджатися ними.
Дослідивши клопотання та додані до нього документи, приходжу до висновку про необхідність його повернення прокурору, який погоджував клопотання для усунення недоліків виходячи з наступного.
Згідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
При цьому, за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
За приписами п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з клопотання про арешт майна, всі доводи в обґрунтування необхідності застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження зводяться лише до необхідності забезпечення збереження речових доказів з метою недопущення їх відчуження.
Проте, в матеріалах клопотання відсутня постанова про визнання речовими доказами вантажного транспортний засіб, марки: «Урал», д.н.з. « НОМЕР_1 », до якого прикріплений причіп д.н.з. « НОМЕР_2 », та деревини типу кругляк, породи «Ялина», в кількості 49 штук, яка знаходиться на даному транспортному засобі, та на які слідчий просить накласти арешт.
Разом з цим, слідчий суддя зазначає, що з огляду на положення ст. 98 КПК України, слідчий, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення збереження речового доказу, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом.
За таких обставин, враховуючи, що до клопотання про арешт майна стороною обвинувачення не додано постанови про визнання майна речовим доказам в рамках кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість стороною обвинувачення зазначених у клопотанні доводів.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Слідчим не конкретизовано та клопотання не містить виклад обставин на підтвердження того, що майно, яке за твердженням слідчого належить арештувати, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застосування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його слідчому, прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
За наведених обставин слідчий суддя вважає, що відповідно до наведених вимог кримінального процесуального закону клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору , який його погодив, а для усунення недоліків клопотання слід встановити строк в сімдесят дві години, початок обчислення якого рахувати з моменту фактичного отримання вказаного клопотання прокурором.
Керуючись ст. ст. 98, 170-172 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ :
Клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , погоджене прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000104 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.02.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України - повернути прокурору Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , для усунення недоліків.
Встановити строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
Роз`яснити, що повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до слідчого судді з клопотанням про вжиття заходів кримінального провадження (арешт майна).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1