ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/554/22 Номер провадження 11-сс/814/182/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою задоволено частково клопотання слідчого СВ Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_7 та в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 лютого 2022 року за №0000084, накладено арешт на вилучені деревину породи "акація", пари резинових калош і взуття «DRAGOBRAT» з їх зберіганням у Лубенському РВП ГУНП у Полтавській області до скасування арешту майна в установленому КПК України порядку.

Відмовлено в задоволенні клопотання в частині арешту автомобіля «MERSEDES BENZ», н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 .

Постановлення такого судового рішення слідчий суддя мотивував необхідністю накладення арешту на згадані деревину, резинові калоші та взуття «DRAGOBRAT», щодо яких існують достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, водночас дійшов висновку про те, що слідчим не доведено необхідності арешту названого автомобіля, який не відповідає визначеним у ст.98 КПК України критеріям.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи правильність висновків слідчого судді про арешт деревини та пар взуття, просить скасувати ухвалу слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2022 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання, накласти арешт на: автомобіль «MERSEDES BENZ», н.з. НОМЕР_1 , з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких ремонтних робіт, деревину породи "акація", пари резинових калош і взуття «DRAGOBRAT» з їх зберіганням у Лубенському РВП ГУНП у Полтавській області до скасування арешту майна в установленому КПК України порядку.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що автомобіль «MERSEDES BENZ» відповідає вимогам ст.98 КПК України, визнаний речовим доказом та з метою його збереження слід накласти на нього арешт, при цьому, автором клопотання доведено наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження названого транспортного засобу.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала доповідь судді апеляційного суду, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про таке.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок слідчого судді про накладення арешту на вилучені деревину породи "акація", пари резинових калош і взуття «DRAGOBRAT», ніким з учасників провадження не оспорюється, а тому у відповідності до ст.404 КПК України у зазначеній частині оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог слідчим суддею дотримано.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Положеннями ч.1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Лубенським РВП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 лютого 2022 року за №0000084, за фактом перевезення 02 лютого 2022 року приблизно о 23 годині по вул. Вишневецьких у м. Лубни Полтавської обл. в кузові автомобіля «MERSEDES BENZ», н.з. НОМЕР_1 , деревини породи "акація" без відповідних документів (а.п. 3, 29).

03 лютого 2022 року слідчим у ході огляду місця події виявлено та вилучено автомобіль «MERSEDES BENZ», н.з. НОМЕР_1 , з деревиною породи "акація" в кузові цього транспортного засобу, що підтверджується протоколом проведення зазначеної слідчої дії зі складеною фототаблицею (а.п. 8-10, 17-18).

Доводи прокурора про накладення арешту на автомобіль «MERSEDES BENZ», з передачею його на зберігання до Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області, є непереконливими.

На думку колегії суддів, у клопотанні про арешт майна та апеляційній скарзі достатнім чином не обгрунтовано та під час розгляду провадження слідчим, прокурором не доведено обставин для застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження щодо вилученого транспортного засобу, в той час як тягар доведення існування зазначених обставин КПК України покладає на сторону обвинувачення.

Так, апелянтом не доведено, що за обставин даного кримінального провадження арешт автомобіля «MERSEDES BENZ» є єдиним можливим засобом дослідження і збереження згаданого матеріального об`єкта, не конкретизовано для яких саме потреб досудового розслідування на нього необхідно накласти арешт, а також не наведено дані, котрі б свідчили про ризики, передбачені абз. 2 ч.1 ст.170 КПК України.

Як видно з матеріалів провадження, самі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не заперечували перевезення ними 02 лютого 2022 року у вечірній час у кузові автомобіля «MERSEDES BENZ», н.з. НОМЕР_1 , деревини породи "акація". Після зупинки їх поліцейськими ОСОБА_9 добровільно надав дозвіл на проведення огляду згаданого транспортного засобу, яким він користується на праві оренди, що підтверджується письмовою заявою ОСОБА_9 від 03 лютого 2022 року (а.п. 7). Після відмови в задоволенні клопотання слідчим суддею про накладення арешту в цій частині, будь-яких фактичних даних, які би свідчили про здійснення з цим автомобілем дій, визначених у абз.2 ч.1 ст.170 КПК України в матеріалах провадження немає та під час апеляційного розгляду надано не було.

При цьому, власником транспортного засобу «MERSEDES BENZ», н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_8 , з особою якої не пов`язані обставини, щодо яких здійснюється досудове розслідування, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 18). Саме власнику майна слідчим суддею постановлено повернути вилучений автомобіль. Це додатково свідчить про те, що не обґрунтовано, що незастосування арешту на транспортний засіб призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі майна.

Будь-яких обґрунтувань та доказів, які би підтверджували зворотне, матеріали провадження не містять.

Колегія суддів зауважує, що з аналізу положень глави 17 КПК України вбачається, що сама лише наявність ознак речового доказу не є безумовною і достатньою підставою для обмеження права особи на володіння, розпорядження і користування належним їм на праві власності майном шляхом його арешту, а тому мотивація клопотання та апеляційної скарги в цій частині сама по собі правильність рішення слідчого судді не спростовує.

Окрім того, слід звернути увагу на наявні у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань невідповідності викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, диспозиції норми, визначеній у правовій йкваліфікації, за ознаками якої і здійнюється розслідування в кримінальному провадженні.

Ураховуючи зазначене вище, висновки слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання щодо накладення арешту на транспортний засіб як наслідок є правильними та зробленими з дотриманням справедливого балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи, при цьому, не будуть становити «особистий надмірний тягар для особи».

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт автомобіля «MERSEDES BENZ», н.з. НОМЕР_1 , - без зміни.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4