ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/7187/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2827/21
Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 28 липня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , 1981 року народження, на 60 діб, до 25 вересня 2021 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 посилається на неповноту судового розгляду. Указав, що прокурором було заявлено про те, що він не з`являється у судові засідання, зокрема 11.11.2020 року та не повідомляє причини неявки, однак, у зазначений прокурором час він ще знаходився під вартою у СІЗО. Зазначив, що після звільнення з-під варти 24.12.2020 року він проходив лікування, оскільки за час перебування у СІЗО захворів на інфекційну хворобу гайморит у тяжкій формі, про що є підтвердження. Зауважив, що має ряд тяжких захворювань, а саме Гепатит С і В, ВІЛ, а також тяжку форму Туберкульозу та наразі перебуває на обстежені у тубізоляторі. Також зауважив, що має на утриманні хвору матір, 1957 року народження, яка потребує його допомоги у господарстві, оскільки він є єдиним помічником. Просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 у вчиненні, у тому числі, тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності, один із яких завдав значної шкоди потерпілому, а саме на суму 37550 грн. та були скоєні за попередньою змовою групою осіб, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_6 після зміни запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні з тримання під вартою на домашній арешт на виклик суду у судові засідання не з`являвся, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, офіційно не працює, тобто не має постійного джерела доходу, не одружений, дітей не має, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків та у сукупності додатково підтверджує наявність ризику, що останній може переховуватись від правоохоронних органів та суду або вчинити новий злочин.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зауважив, що 11.11.2020 року він ще перебував під вартою у СІЗО, а тому твердження прокурора про те, що у цей час він не з`явився у судове засідання, є безпідставними.

Як слідує із клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 від 28.07.2021 року прокурор зазначав про те, що 11.11.2020 року стосовно ОСОБА_6 до Жовтневого районного суду м.Харкова був направлений обвинувальний акт за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, а тому посилання обвинуваченого в цій частині позбавлені підґрунтя.

Щодо посилань обвинуваченого на наявність у нього ряду тяжких захворювань, колегія суддів сприймає критично, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження неможливості у зв`язку із захворюванням знаходитися під вартою.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього хворої матері, яка потребує його допомоги, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 28 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: