Дата документу 18.01.2022 Справа № 937/8240/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/8240/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/497/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя, Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 - в режимі відео конференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Софіївська ВК 55».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком до 10 січня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що слідчим, прокурором до суду не було надано ніяких обґрунтованих даних, що ОСОБА_6 не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

В клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою відсутні посилання на дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують утримання обвинуваченого під вартою. Не наведено такі дані і в ухвалі Мелітопольського міськрайонного суду.

Те, що ОСОБА_6 не має офіційного місця роботи, неможна поставити йому в вину, оскільки в існуючих економічних умовах так проживають велика кількість працездатних українців.

В справі відсутні дані про те, що ОСОБА_6 знає адреси свідка, проте якщо й так, то це не свідчить про його наміри незаконно впливати на свідків, так як можливість знати адреси свідків мають всі підозрювані після ознайомлення з матеріалами справи, проте не всі вони утримуються під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я.

Крім того, в ухвалі невірно зазначено, що прокурор заперечував проти заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу, посилаючись на те, що підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що раніше у нього не було даних про хворобу ОСОБА_6 , а зараз він покладається на розсуд суду.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на те, що під час досудового розслідування до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді утримання під вартою, а 18 листопада 2021 року зазначений строк спливає, тому вважає, що необхідно продовжити строк запобіжного заходу у виді утримання під вартою на шістдесят днів, оскільки підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, ризики, які виправдовують утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, нікуди не зникли, є реальними та дійсними.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 щодо заявленого прокурором клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою заперечував та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого під час досудового розслідування, у виді утримання під вартою на особисте зобов`язання, посилаючись на те, що відсутні будь-які передбачені законом ризики, які виправдовують застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як утримання під вартою, а тому необхідно змінити цей запобіжний захід на більш м`який - у виді особистого зобов`язання. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений заперечували щодо заявленого прокурором клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою та підтримали заявлене захисником адвокатом ОСОБА_7 клопотання про зміну запобіжного заходу.

Прокурор заперечував проти заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу, посилаючись на те, що підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не заявляв.
Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисників, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк - від семи до п`ятнадцяти років.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження.
На доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого слідчий суддя надав відповідь в оскаржуваній ухвалі.
Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений має певні хвороби, у теперішній час саме у зв`язку із цим був переведений із слідчого ізолятора до спеціалізованої туберкульозної лікарні, де він отримує відповідне лікування. Проте, останній обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, що посягає на життя та здоров`я особи, після вчинення якого залишив місце події, не працює, офіційне джерело його доходів невідоме. До того ж, обвинуваченому відома адреса проживання свідка ОСОБА_9 , який є його знайомим, а на даний час вказаний свідок судом ще не допитаний.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованого йому правопорушення та суворість можливого покарання.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Отже, задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.
Обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та ступеню тяжкості діяння, яке йому інкримінуються.
В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Ці висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані з наданням відповідних доказів.
Судової тяганини з наявних матеріалів не убачається, дослідження доказів ще триває, як встановлено при апеляційному розгляді, судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.
Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що прокурор в суді першої інстанції, посилаючись на стан здоров`я обвинуваченого, покладався при вирішенні клопотання на розсуд суду, не є слушними, оскільки, згідно з матеріалами оскарження ухвали, прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком до 10 січня 2022 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4