Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1009/21
В И Р О К
Іменем України

07 грудня 2021 року м. Гребінка

07 грудня 2021 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000319, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.08.2021 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка, Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не має, має інвалідність 3-ої групи, не військовозобов`язаного, депутатом не являється, участі в АТО та ООС не брав, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:
04.07.2021 приблизно в обідній час коли саме під час досудового розслідування точний час встановити не виявилось можливим ОСОБА_6 проникнувши на територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження запірного пристрою на вхідних дверях в подальшому проник до приміщення будинку за вище вказаною адресою, звідки таємно викрав чавунну плиту пічного опалення, вартість якої згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/11092-ТВ від 08.09.2021 становить 611 грн. 67 коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 збитків на вище вказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у житло.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і викладеному в обвинувальному акті від 30.09.2021 року.
Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.3 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 30.09.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора, обвинуваченого та потерпілого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений та потерпілий розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, щиро розкаявся у скоєному та надав покази, що відповідають обставинам, наведеним в обвинувальному акті.
Так, обвинувачений в судовому засіданні показав, що влітку 2021 року, точно дати він не пам`ятає, вдень приїхав на велосипеді до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 . Зайшовши в двір, він обійшов будинок, позаглядав у вікна та побачив там чавунну плиту, яка знаходилась в середині. В той час в нього виник умисел на її крадіжку, однак оскільки було світло, він вирішив здійснити крадіжку в темну пору доби. Цього ж дня, точного часу він не пам`ятає, але було вже темно, він знову приїхав до вказаного будинку, підійшов до вхідний дверей, пошкодив замок та зайшов в середину. В одній із кімнат взяв чавунну плиту, пилку та декілька каструль, після чого погрузив їх на велосипед та покинув домоволодіння, направившись до свого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 . Ідучи додому, він загубив каструлі, які на наступний день знайшов та в подальшому відніс на металолом, за що отримав кошти. Чавунна плиту в нього виявили працівники поліції на території домоволодіння де він проживає, це саме та чавунна плита яку він викрав.
Крім того, обвинувачений просив суд суворо не карати, погодився з мірою покарання яка висловлена прокурором, та зазначив, що жалкує про вчиненні дані незаконні дії. Зобов`язався в майбутньому не порушувати закону України.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що дійсно вилучена чавунна плита, була викрадена з будинку його матері за адресою: АДРЕСА_1 . Він її впізнав, коли приїздили працівники поліції.
При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у житло.
Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_6 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим з проникненням у житло потерпілого, коли це залишалось непоміченим для оточуючих. За цією ознакою воно є таємним та визначається, як крадіжка поєднана з проникненням у житло.
ОСОБА_6 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. В результаті них він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном. Таким чином, вчинений обвинуваченим злочин є закінченим.
Тому суд вважає, що ОСОБА_6 дійсно вчинив умисні дії, що виразились у таємному викраденні (крадіжка) чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, санкцією ч.3 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до шести років, що свідчить згідно ст. 12 КК України, про вчинення обвинуваченим тяжкого злочину.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_6 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд вважає визнання ним своєї вини, його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
В той же час, аналіз даних про особу обвинуваченого свідчить, що обвинувачений в силу ст.89 КК України, раніше не судимий. Є інвалідом 3 групи, не досяг пенсійного віку та не є військовослужбовцем. На обліку у лікарів психіатра та фтізіатра не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря наркогола з діагнозом ППР-А, офіційно не працевлаштований. За місцем проживання скарг не надходило.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Крім того, підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому - судом не встановлені.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, потерпілого, обставини викладені органом пробації в досудовій доповіді, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 за вчинення тяжкого злочину належить призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Разом з цим, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_6 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік з визначенням відповідних обов`язків судом.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення товарознавчої та трасологічної експертиз на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.
Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67, ч. 3 ст. 185 КК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, крім того відповідно до п.4 ч.3 ст.76 КК України покласти додатковий обов`язок: виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою (вид якої буде визначено органом пробації).
Іспитовий строк ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України серія НОМЕР_1 ), на користь держави судові витрати на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 40 коп. та 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн. 72 коп. за проведення трасологічної експертизи, а всього стягнути 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) грн. 20 коп.
Речові докази чавунну плиту пічного опалення, яку передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів СПД № 1 ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, за адресою: м. Гребінка, вул. Магістральна, 16, Полтавської області повернути потерпілому ОСОБА_5 .
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_8