Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4553/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 серпня 2021 року,
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Строк тримання під вартою обраховано з моменту затримання, тобто з 07 год. 55 хв. 25 серпня 2021 року.
Визначено строк дії даної ухвали - до 07 год. 55 хв. 24 жовтня 2021 року включно.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації та постійного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 строком на 60 днів, тобто до 07 години 55 хвилин «24» жовтня 2021 року включно із покладенням на нього обов`язків відповідно до положень ч.5 ст.194 КПК України, звільнити ОСОБА_8 з-під варти в залі суду або ж визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, зазначає, що слідчий суддя, в порушення ч.1 ст.193 КПК України, безпідставно допустив до участі у судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчого СВ Новоград-Волинського РВИ ГУ Ш1 в Житомирській області ОСОБА_9 , який навіть і не звертався з вказаним клопотанням до слідчого судді. Звертає увагу, що прокурором при розгляді клопотання про застосування до його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично не було доведено наявності жодного ризику, визначеного ч.1 ст.177 КПК України. Слідчим суддею належно необґрунтовано якими ж конкретно наявними доказами підтверджується причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема з аналізу змісту показів потерпілого ОСОБА_10 вбачається, шо останній не вказав на ОСОБА_8 як на особу, що вчинила кримінальне правопорушення. Вважає, сумнівною повідомлену останньому підозру, яка заснована лише на припущеннях. Аналізуючи в сукупності обставини інкримінованого його підзахисному кримінального правопорушення та наявні матеріали судового провадження, вважає, що прокурор не довела слідчому судді неможливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
При цьому, ч.1 ст.183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Як вбачається з матеріалів провадження №285/4533/21, в провадженні СВ Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000567 від 25 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 25 серпня 2021 року близько 01 годин 50 хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , знаходились поблизу магазину «555», що по вулиці Леваневського, м. Новоград-Волинський Житомирської області, де між ними на грунті особистих неприязних відносин, виникла сварка, яка переросла в бійку, в ході якої у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.
У зазначений день, час і місці, та за вказаних обставин ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, взяв у руку ніж, який мав при собі, та клинком ножа умисно наніс удар в живіт потерпілому, заподіявши ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з пошкодженням петлі тонкого кишківника, брижжі петлі кишківника, з внутрішньо-черевною кровотечею.
25 серпня 2021 року о 11 год. 55 хв. ОСОБА_8 було затримано за підозрою у вчиненні вказаного злочину, в порядку ст.209 КПК України.
26 серпня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Оскаржуваним рішенням слідчого судді застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в обґрунтування слідчий суддя в ухвалі зазначив, що враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється останній, докази, на які посилається у клопотанні прокурор, встановлену наявність процесуальних ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
Вимогами ст.ст.176, 178, 183 КПК України, визначено що тримання під вартою є виключним запобіжним заходом і застосовується лише, якщо жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.
Однак, під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не були дотримані в повному обсязі.
Апеляційний суд звертає увагу, що за правовими позиціями Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Наявність обґрунтованої підозри є обов`язковим елементом застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування (досудового розгляду кримінальної справи).
Зазначене свідчить про те, що на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя не може надавати оцінку «обґрунтованості підозри» в розрізі оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.
Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину та остаточної кваліфікації її дій, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, в певній мірі вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 правопорушення, разом з тим ці докази підлягають більш ретельній перевірці шляхом проведення відповідних процесуальних та слідчих дій.
З приводу апеляційних тверджень захисника щодо відсутності переконливих доказів, котрими підтверджується причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення (проведений стороною захисту аналіз змісту показів потерпілого та самого ОСОБА_10 ), апеляційний суд зазначає, що доводи сторони захисту в цій частині є передчасними, оскільки підлягають відповідній перевірці в ході досудового розслідування.
Разом з тим, визначаючи запобіжній захід щодо підозрюваного ОСОБА_8 у вигляді найбільш суворого запобіжного заходу, слідчий суддя не врахував дані про його особу, не перевірив наявність у клопотанні слідчого обґрунтування неможливості запобігання заявленим ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не навів відповідне обґрунтування у своїй ухвалі, як того вимагають положення ст.ст.178, 194, 196 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.
Апеляційний суд вважає, що подане слідчим до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 не відповідає вимогам чинного законодавства, містить формальний виклад обставин, мотивоване лише тяжкістю правопорушення, за відсутності належного формування наявності процесуальних ризиків, які б переконливо підтверджували застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.
Суд апеляційної інстанції враховує вимоги ст.5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 р. у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».
Висновок суду про неможливість застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу взагалі не аргументований, носить формальний характер, оскільки суд обмежився лише посиланням на те, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню визначених ризиків.
Як вважає суд апеляційної інстанції, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя дійшов неправильного висновку про наявність ризиків, які б свідчили про намагання ОСОБА_8 ухилятись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого.
Висновки слідчого судді суперечать положенням Європейської конвенції з прав людини. Зокрема, у справі «Бойченко проти Молдови» (Boicenco v Moldova), 41088/05 від 11 липня 2006 року щодо обов`язковості наведення конкретних мотивів Європейський Суд з прав людини констатував порушення п.3 статті 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.
Відповідно ж до правової позиції Європейського суду у справі «Москаленко проти України» (остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34), суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою.
В даному випадку, слідчим суддею належно не було враховано, що ОСОБА_8 згідно клопотання слідчого має постійне місця проживання та реєстрації, відповідні соціальні зв`язки (одружений, двоє дітей на утриманні), працює, має посередні характеристики.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що під час розгляду клопотання слідчий суддя дав неповну оцінку наявним у провадженні обставинам, через що безпідставно дійшов висновку про необхідність застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а з урахуванням сукупності даних про особу підозрюваного адекватним запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання процесуальних рішень та забезпечить належну поведінку ОСОБА_8 , на думку апеляційного суду, може бути домашній арешт з встановленням заборони залишати місце проживання цілодобово, з носінням електронного засобу контролю.
Покладені на нього обов`язки, а також перебування під цілодобовим арештом суттєво зменшать ризики на, які послався слідчий у своєму клопотанні про обрання запобіжного заходу та буде відповідати меті обраного запобіжного заходу.
Таким чином, враховуючи дані про особу підозрюваного, незначний ступінь ризиків, які існують у даному кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, апеляційний суд вважає, що ухвалу слідчого судді слід скасувати та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід, який зможе запобігти заявленим у кримінальному провадженні ризикам, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем проживання, з покладанням відповідних процесуальних обов`язків та з носінням електронного засобу контролю.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 серпня 2021 року, якою застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, клопотання старшого слідчого СВ Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з носінням електронного засобу контролю на строк до 27.10.2021.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
- заборонити залишати своє місце проживання цілодобово;
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним їхнім викликом та вимогою, залежно від стадії кримінального провадження;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання;
- заборонити спілкуватися з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;
- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
- носити електронний засіб контролю.
Строк дії обов`язків до 27 жовтня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :