Справа №333/4629/20
Провадження №1-кс/333/237/21
УХ В А Л А

10 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

при розгляді під час судового розгляду кримінального провадження №0001924 від 26.06.2020 р. відносно ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими, -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 надав в якості доказу протокол огляду місця події від 26.06.2020 року під час якого був оглянутий автомобіль KIA Karens держномер НОМЕР_1 та виявлені і вилучені речі з цього автомобіля.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання протоколу обшуку автомобіля KIA Karens держномер НОМЕР_1 від 26.06.2020 року недопустимим доказом у зв`язку з порушенням вимог п. 4 ч.3 ст.87 КПК України під час розгляду слідчим суддею клопотання про надання дозволу на обшук. Оскільки ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання. На час обшуку вказаним автомобілем керував ОСОБА_6 , але власником цього автомобіля є інша особа, вона не надавала свого дозволу на обшук, тому слідчий і звертався з клопотанням до слідчого судді за наданням дозволу.
Прокурор заперечив проти клопотання про визнання доказу недопустимим, оскільки володільцем автомобіля KIA Karens держномер НОМЕР_1 на час обшуку був ОСОБА_6 , який надав письмовий дозвіл на обшук автомобіля. В даному випадку обшук був проведений з дозволу володільця автомобіля, тому є законним.
Вислухавши думки сторін кримінального провадження, ознайомившись з даним клопотанням та додатками до нього, суд не знаходить підстав для його задоволення, виходячи з такого.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимими є також докази, що були отримані під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної фіксації засідання.
В судовому засіданні були досліджені матеріали по справі №333/3296/20 (провадження №1-кс/333/744/20) про розгляд клопотання слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_7 про проведення обшуку транспортного засобу автомобіля KIA Karens держномер НОМЕР_1 . Встановлено, що відсутній аудіо та відеозапис судового засідання від 27.06.2020 року про розгляд вказаного клопотання.
Проте, стороною обвинувачення зазначено, що огляд місця пригоди автомобіля KIA Karens держномер НОМЕР_1 27.06.2020 року проводився з дозволу його володільця особи, яка керувала цим автомобілем на час обшуку ОСОБА_6 .
Захисник ОСОБА_8 заперечив проти того, що ОСОБА_6 може вважатися володільцем цього автомобіля, оскільки його власницею є інша особа.
З реєстру матеріалів досудового розслідування судом встановлено, що ОСОБА_6 зазначений в якості свідка по цьому кримінальному провадженню, який ще не був допитаний в судовому засіданні.
Прокурор надана письмова заява від імені ОСОБА_6 від 26.06.2020 року, яким наданий дозвіл на огляд автомобіля KIA Karens держномер НОМЕР_1 від 27.06.2020 року.
Стаття 86 КПК України визначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а у свою чергу недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Детальніше підстави та критерії визнання доказів недопустимими перелічені в ст. 87 КПК України.
Аналіз визначених статтею 87 КПК України підстав визнання доказів недопустимими дає змогу виокремити наступні види доказів:
1) імперативно недопустимі;
2) диспозитивно недопустимі.
До імперативно недопустимих відносяться докази, наведені у статті 87 та частині 1 статті 88 КПК України, котрі суд зобов`язаний визнати такими через їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод, а також докази, що характеризують особу підозрюваного (обвинуваченого), але не є предметом кримінального провадження.
До диспозитивно недопустимих відносяться докази, котрі суд відповідно до частин 2 та 3 статті 88 КПК України може визнати недопустимими, це питання є оціночним, суб`єктивним і залишається на розсуд суду.
Разом з тим, під час судового розгляду відносно поданого прокурором доказу протоколу огляду місця події від 26.06.2020 року неможливо одразу встановити його очевидну недопустимість, без здійснення його перевірки і співставлення з іншими доказами, наприклад, допит свідка ОСОБА_6 , вивчення документів на право власності та інші речові права на вказаний автомобіль та інше, оскільки є підстави для перевірки законності проведення обшуку на підставі дозволу володільця цього автомобіля, а не лише на підставі ухвали слідчого судді. Вказані обставини можливо буде перевірити лише у нарадчій кімнаті при вирішенні справи по суті при винесенні вироку.
Вказаний протокол огляду місця події від 26.06.2020 р., не може бути визнаний судом очевидно недопустимими, тобто безсумнівно, безперечно і неприховано недопустимим, оскільки він потребує перевірки і співставлення з іншими доказами сторони обвинувачення та, можливо, захисту, які судом ще не досліджувалися.
При цьому суд зважає на те, що не дослідженими є значна, більша частина доказів (документів) сторони обвинувачення, не допитані свідки.
Сторони кримінального провадження, на відміну від суду, мають у своєму розпорядженні докази, вони ознайомлені з матеріалами досудового розслідування і мають можливість надавати власну оцінку наявним доказам у їх сукупності. Суд же надає оцінку доказам у відповідності до положень статті 94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності, взаємозв`язку, і ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
З огляду на викладене, суд вважає, що на цій стадії судового провадження неможливо прийняти однозначне і безспірне рішення про безсумнівне порушення процесуального порядку отримання доказу, на який вказує захисник. Тому відсутні підстави для визнання доказу очевидно недопустимим.
Рішення щодо допустимості наданих стороною обвинувачення доказів у вигляді документів буде прийняте судом з огляду на дослідження всіх обставин кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, з урахуванням вимог закону і правових висновків Верховного Суду.
Керуючись ст.ст. 89, 358, 369-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказу протоколу проведення обшуку автомобіля KIA Karens держномер НОМЕР_1 від 26.06.2020 року, проведений на підставі ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі 333/3296/20 провадження 1-кс/333/744/20 недопустимим - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1