Справа № 152/1060/21
УХВАЛА

20 вересня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1060/21

Провадження №1-кп/152/100/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт від 30.08.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 07.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки с. Перепільчинці Шаргородського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

в.о. начальника Шаргородського

відділу Жмеринської

окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої

ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 ,

учасника судового

провадження потерпілої ОСОБА_6 ,

встановив:

31.08.2021 року на адресу Шаргородського районного суду Вінницької області з Вінницької обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт, складений ст. слідчим в ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 та затверджений прокурором відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 , з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 07.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, згідно із ст.35 КПК України, зазначений обвинувальний акт переданий головуючому у справі судді ОСОБА_1 (а.с.16).
Підготовче судове засідання призначено, згідно з ухвалою від 01.09.2021 року, на 20.09.2021 року (а.с.17-18).

У підготовчому судовому засіданні в.о. начальника Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 зазначив, що кримінальне провадження підсудне Шаргородському районному суду Вінницької області, що підстав для закриття кримінального провадження немає, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.291 КПК України і підстав для його повернення немає, що підстав для затвердження або відмови в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокуророві для продовження досудового розслідування немає, а тому просить призначити справу до судового розгляду.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_9 під час підготовчого судового засідання не заперечують щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Потерпіла ОСОБА_10 у підготовчому засіданні не заперечує щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

З`ясувавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків:

- з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 07.05.2021 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру за ч.1 ст.115 КК України (п.14 Реєстру матеріалів), 27.08.2021 року ОСОБА_3 повідомлено про зміну підозри (п.38 Реєстру матеріалів); 27.08.2021 року сторона захисту та потерпіла повідомленні про завершення досудового розслідування (п.п.40, 41 Реєстру матеріалів); сторона захисту та потерпіла 28.08.2021 року та 27.08.2021 року ознайомлені з матеріалами досудового розслідування; застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, зокрема, обшук, арешт майна; обвинуваченій обрано запобіжний захід;

- означене кримінальне провадження підсудне Шаргородському районному суду Вінницької області на підставі ст.ст.32, 33 КПК України. Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Шаргородський район Вінницької області та утворено Жмеринський район (з адміністративним центром у місті Жмеринка) у складі територій Барської міської, Джуринської сільської, Жмеринської міської, Копайгородської селищної, Мурафської сільської, Северинівської сільської, Станіславчицької сільської, Шаргородської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX, але не пізніше 1 січня 2022 року.

Село Перепільчинці, на території якого вчинено кримінальне правопорушення, входить до територіальної юрисдикції Шаргородського районного суду Вінницької області, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX.

Відтак, кримінальна справа підсудна Шаргородському районному суду;
- підстав для затвердження або відмови в затвердженні угод у кримінальному провадженні та для повернення кримінального провадження прокуророві для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України, немає;

- підстав для закриття кримінального провадження, передбачених ст.284 КПК України, немає;

- обвинувальний акт складено та підписано у відповідності до вимог ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, він містить відомості, визначені в ч.2 ст.291 КПК України, тому підстав для його повернення прокуророві немає;

- слід призначити кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 до судового розгляду.

Оскільки обвинувальний акт містить відомості, визначені в ч.2 ст.291 КПК України, і учасники підготовчого судового засідання не заперечують щодо призначення судового розгляду, то суд провів підготовку до судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні клопотань про витребування речей чи документів не має, просить викликати свідків обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_5 клопотань про виклик свідків сторони захисту чи витребування речей чи документів сторони захисту не мають, щодо клопотання прокурора про виклик свідків не заперечують.

Потерпіла ОСОБА_6 під час підготовчого засідання не має клопотань, пов`язаних з підготовкою справи до судового розгляду, щодо клопотання прокурора про виклик свідків заперечень не має.

Оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, то судом, на виконання вимог ч.4 ст.315 КПК України, роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_3 вимоги ч.2 ст.31 КПК України, відповідно до яких кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

Обвинувачена ОСОБА_3 повідомила суду, що не бажає заявляти клопотання про колегіальний розгляд справи судом у складі трьох суддів.

Відповідно до частини 5 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Згідно з ч.1 ст.314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі... (ч.2 ст.314-1 КПК України).

Виходячи з класифікації кримінальних правопорушень, встановлених ст.12 КК України, зокрема, згідно з вимогами ч.6 ст.12 КК України, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у зв`язку із чим ст.314-1 КПК України не передбачено складання щодо неї досудової доповіді.

З наведених вище мотивів, з метою підготовки до судового розгляду, суд вважає за необхідне:

- призначити судовий розгляд кримінального провадження на 29 жовтня 2021 року о 13 годині в залі засідань №1 Шаргородського районного суду;

- здійснювати судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні, виходячи з вимог ч.2 ст.27 КПК України, та одноособово, виходячи з вимог ч.ч.1, 2 ст.31 КПК України, враховуючи відсутність клопотання обвинуваченої про колегіальний розгляд справи судом у складі трьох суддів;

- визначити склад осіб, які братимуть участь в судовому розгляді, наступним прокурор, обвинувачена, її захисник, повідомити потерпілу;

- клопотання прокурора ОСОБА_4 про виклик свідків задовольнити та викликати в судове засідання свідків згідно з реєстром матеріалів та за вказаними у Реєстрі адресами: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , з огляду на те, що вказані особи допитувалися в ході досудового розслідування, що вбачається із Реєстру матеріалів, та сторони кримінального провадження мають право на їх допит безпосередньо в судовому засіданні.

Обов`язок по забезпеченню присутності під час судового розгляду свідків, які зазначені у Реєстрі матеріалів, як свідки обвинувачення, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, в силу вимог ч.3 ст.23 КПК України, слід покласти на процесуального прокурора, який приймав участь у підготовчому засіданні ОСОБА_4 , та процесуального прокурора, який затверджував обвинувальний акт та старшого групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 .

До підготовчого судового засідання прокурором ОСОБА_4 подано до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 (а.с.31-33).

Узагальнено клопотання мотивоване тим, що продовжують залишатися ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховані слідчими суддями при обранні та продовженні запобіжного заходу ОСОБА_3 , зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1), знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2), незаконно впливати на потерпілих, свідків, спеціалістів, експертів (п.3), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4), вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якого обвинувачується, а також, до спливу дії запобіжного заходу не можливо розглянути справу, допитати потерпілу, свідків, тому слід продовжити запобіжний захід.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав, просить задовольнити у повному обсязі, враховуючи, що наявність ризиків зберігається впродовж тримання обвинуваченої під вартою з 07.05.2021 року. До того ж, прокурор вважає, що неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки кількість ризиків не зменшилася. З огляду на суспільний інтерес та з метою забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків слід продовжити запобіжний захід на 60 днів.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_3 і її захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_5 зсилається на те, що ризики, які зазначає прокурор про можливість обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно пливати на потерпілу, свідків, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити речі чи документи не підтверджені доказами. Тяжкість злочину та тяжкість покарання за вчинений злочин не є ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

Адвокат ОСОБА_5 зазначив, що письмові та речові докази знаходяться у сторони обвинувачення, їх не можна ні знищити, ні сховати, ні спотворити; доказів того, що обвинувачена переховуватиметься від суду не надано, а тяжкість покарання не є підставою для врахування названого прокурором ризику. До того ж, з 07.05.2020 року по теперішній час ОСОБА_3 утримується під вартою, а доказів, що вона переховувалася від органу досудового розслідування та перебувала у розшуку немає; доказів того, що обвинувачена впливатиме на свідків чи потерпілу не наведено. При цьому, свідками, згідно з реєстром, є тільки двоє понятих, а також матір обвинуваченої ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за місцем проживання якої вчинено злочин, на яких ОСОБА_3 не має наміру впливати, як і на потерпілу, а навпаки, просить вибачення у потерпілої за те, що позбавила життя людину. Також, вважає, що не наведено доказів того, що обвинувачена вчинятиме інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_3 не судима, позитивно характеризується за місцем проживання.

До того ж, адвокат ОСОБА_5 звертає увагу суду, що прокурором не вказано, яким іншим чином ОСОБА_3 буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Відтак, адвокат ОСОБА_5 вважає, що взагалі відсутні будь-які ризики, передбачені у ст.177 КПК України, а також їх наявність не доведено прокурором.

Разом з тим, адвокат зазначає, що у цьому кримінальному провадженні обвинуваченій ОСОБА_3 в ході досудового розслідування застосовано запобіжний захід, який продовжено, зокрема, у виді тримання під вартою. Щодо цього ні ОСОБА_3 , ні він не заперечували, оскільки існувала необхідність у проведенні великої кількості слідчих дій, експертиз, в тому числі за участю обвинуваченої, а на період судового розгляду прокурором не розглядається питання про більш м`який запобіжний захід.

Адвокат ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_3 заявляють усне клопотання про зміну запобіжного заходу і просять застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації і фактичного проживання обвинуваченої до затримання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Узагальнено усне клопотання адвоката мотивоване тим, що на його переконання наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, яким вважає цілодобовий домашній арешт з огляду на таке: ОСОБА_3 є несудимою; у період здійснення досудового розслідування малолітні діти обвинуваченої залишалися з матір`ю обвинуваченої, тобто бабою, тоді як вони потребують опіки та виховання матері; відсутні ризики, на які зсилається прокурор щодо необхідності продовжуваного тримання ОСОБА_3 під вартою.

Докази щодо характеристики особи обвинуваченої та наявності у неї малолітніх дітей адвокат просить врахувати при ухваленні судом рішення щодо запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала усне клопотання свого захисника щодо зміни запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_4 заперечує щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 та не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу з огляду на те, що об`єктивно наявний ризик впливу на свідків та потерпілу з боку обвинуваченої.

Крім того, прокурор просить не розглядати думку сторони захисту щодо необхідності зміни запобіжного заходу обвинуваченій як клопотання, оскільки воно не викладене у формі, встановленій у главі 18 КПК України, зокрема, не заявлене у письмовій формі, не подано суду з відповідними доказами на підтвердження обставин необхідності зміни запобіжного заходу.

Потерпіла ОСОБА_6 заперечує щодо задоволення клопотання захисника та підтримує думку прокурора про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу, оскільки побоюється як за своє життя, так і за життя малолітніх онуків, враховуючи, що ОСОБА_3 неодноразово погрожувала ножем членам своєї родини.

Розглянувши клопотання прокурора, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання з приводу заявленого клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно із частиною другою статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Також, у п.70 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії», найперше, про що Суд нагадує, що розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і що законність тримання під вартою обвинуваченого слід оцінювати, виходячи з особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку затримання можна виправдати лише тоді, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу поваги до свободи людини, зафіксовану у статті 5 Конвенції.

Крім того, у п.80 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України» Суд зазначив, що зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри вже не є підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

У п.24 рішення ЄСПЛ у справі «Гудзь проти України» щодо тривалості збереження обґрунтованої підозри вказано, що Суд ніколи не намагався перевести цю концепцію в чітко визначені кількість днів, тижнів, місяців або років, або в різні строки залежно від тяжкості злочину. Як тільки «розумної підозри» вже недостатньо, Суд повинен встановити, чи інші, наведені судами, підстави продовжують виправдовувати позбавлення особи свободи.

До того ж у п.114 рішення ЄСПЛ у справі «Темченко проти України» Суд зазначив, що він неодноразово встановлював у своїй практиці, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється абстрактно. Інакше кажучи, п.3 ст.5 Конвенції не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади.

Крім того, у п.68 рішення ЄСПЛ у справі «Баришевський проти України», Суд зазначив, що коли національні суди продовжують застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щоразу використовуючи схожі, якщо не шаблонні, формулювання, не продемонструвавши, що вони насправді зважають на плин часу, тоді порушуються вимоги п.3 ст.5 Конвенції.

Так, судом встановлено, що запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_3 застосовано та продовжено за рішенням слідчого судді, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

07.05.2021 року ОСОБА_3 затримано в порядку ст.208 КПК України (п.1 розділу ІІІ Реєстру матеріалів).

08.05.2021 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою слідчим суддею Вінницького міського суду (п.2 розділу ІІІ Реєстру матеріалів).

02.07.2021 року та 26.08.2021 року слідчим суддею Вінницького міського суду продовжено ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою (п.п.6, 7 розділу ІІІ Реєстру матеріалів). Строк дії запобіжного заходу визначено до 07.10.2021 року.

Нормами глави 27 розділу ІV КПК України не передбачено порядку продовження чи зміни запобіжного заходу, враховуючи, що Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційними положення частини 3 статті 315 КПК України.

Особливість застосування тримання під вартою у судовому провадженні, яке включає і підготовче судове засідання, відповідно до чинного КПК України, полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.

Такий спосіб визначення тривалості тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, яку в чинному КПК України гарантує ч.3 ст.331.

Крім того, частиною 6 статті 9 КПК України встановлено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З метою забезпечення дотримання під час судового розгляду засад кримінального провадження, встановлених п.п.1, 2, 5, 10, 14, 15, 16, 19, 21 статті 7 КПК України, суд вважає за можливе застосувати процесуальну аналогію, встановлену ч.3 ст.331 КПК України, для вирішення клопотання сторони обвинувачення щодо запобіжного заходу ОСОБА_3 .

Частиною 3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_3 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Так, ч.1 ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд констатує, що тривалість тримання ОСОБА_3 під вартою (з 07.05.2021 року, тобто приблизно шість місяців) не може обґрунтовуватися прокурором одним лише існуванням обґрунтованої підозри, оскільки цього вже не достатньо та обґрунтованість підозри констатована слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу.

При цьому, суд зважає на те, що прокурором здійснюється посилання на наявність ризиків, встановлених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ст.177 КПК України.

Так, суд враховує, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , є особливо тяжким, згідно із класифікацією, передбаченою ст.12 КК України; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину від 7 до 15 років позбавлення волі; розгляд справи розпочато з підготовчого судового засідання; жоден свідок та потерпіла не допитувалися, оскільки судовий розгляд лише призначено.

Суд зауважує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у випадку визнання її винуватою, не є ризиком, передбаченим у ст.177 КПК України, тому не може бути самостійною підставою для продовження запобіжного заходу.

До того ж, суд враховує, що прокурором не надано жодного достовірного доказу щодо переховування обвинуваченої від органу досудового розслідування та перебування у розшуку.

Крім того, суд звертає увагу, що прокурором не надано жодного доказу щодо можливості знищення, пошкодження, переховування чи спотворення речей і документів, які мають істотне значення для кримінального провадження, з огляду на те, що, згідно з реєстром матеріалів, письмові та речові докази знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення, щодо речових доказів застосований арешт майна.

До того ж, прокурор безпідставно зсилається на те, що ОСОБА_3 перешкоджатиме кримінальному провадженню у інший спосіб, оскільки не зазначає, яким саме чином вона перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження.

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 не судима.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому засіданні не зазначив доказів, які б підверджували наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, на час цього підготовчого засідання судом не встановлено ризиків, передбачених п.п.2, 4, 5 ст.177 КПК України, більше того, ці ризики не існують, на переконання суду.

Разом з тим, виходячи з обвинувального акту, ОСОБА_3 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Серед свідків обвинувачення, як вказав адвокат ОСОБА_5 та не заперечив прокурор ОСОБА_4 , зазначено свідка ОСОБА_13 , котра є матір`ю обвинуваченої, та свідка ОСОБА_14 , за місцем проживання якої вчинено злочин, тому суд вважає, що наявний ризик, передбачений п.3 ст.177 КПК України, зокрема, можливий незаконний вплив обвинуваченої на вказаних свідків, які не допитані в суді, а також на потерпілу ОСОБА_6 , котра у підготовчому засіданні зазначила, що побоюється за своє життя через неприязні відносини з обвинуваченою, яка заподіяла смерть її синові.

Вказане дає суду достатні підстави вважати, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на недопитаних у суді свідків та потерпілу.

Відтак, наявність вказаного ризику, який передбачений п.3 ст.177 КПК України, є підставою для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу.

Тяжкість покарання в сукупності із ризиком незаконного впливу на потерпілу та свідків, на переконання суду, свідчить про наявність суспільної небезпечності обвинуваченої і дає підстави вважати, що наявна небезпека ухилення її від правосуддя, тобто існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, небезпеку переховування обвинуваченої від правосуддя суд оцінює не лише, виходячи із тяжкості покарання, а враховує і ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи, що судове провадження не завершене до спливу строків дії запобіжного заходу, обраного обвинуваченій, суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити, оскільки судове засідання призначено на 29.10.2021 року, тоді як строк тримання під вартою закінчується 07.10.2021 року, а ризики, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, залишилися, що проаналізовано судом вище.
Наявність вказаних ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України, виправдовує продовжуване тримання обвинуваченої під вартою, зокрема, з 07.05.2021 року, у зв`язку із чим суд вважає, що відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, про що зазначив у своїй промові адвокат ОСОБА_5 .

До того ж, суд звертає увагу адвоката ОСОБА_5 , що не враховує як клопотання, передбачене нормами КПК України, зокрема, главою 18 КПК України, усне прохання про міну запобіжного заходу.

Так, частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Тоді як главою 18 КПК України, зокрема, ст.201 КПК України, встановлено, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, копія якого подається прокурору, до клопотання додаються документи, передбачені ч.3 ст.201 КПК України.

Разом з тим, адвокатом ОСОБА_5 проігноровані вказані вимоги КПК України, усне повідомлення про необхідність зміни запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 ні по формі, ні по змісту не відповідає вимогам ст.201 КПК України.

До того ж, суд зауважує, що стороною захисту не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що обвинувачена має власне житло для відбування домашнього арешту, або ж забезпечення певними особами її таким житлом, що позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченій на стадії підготовчого провадження у суді.

Також, суд керується нормами КПК України та практикою ЄСПЛ, яка є джерелом права.

Так, згідно із ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір шкоди; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Крім того, ч.1 ст.194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, виходячи з практики ЄСПЛ, що висловлена у п.п.91-93 рішення у справі «Пірузян проти Вірменії» від 26.06.2012 року, особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, повинна бути завжди звільнена до завершення судового процесу, якщо тільки держава не зможе довести, що наявні «доречні та достатні» причини для обґрунтування продовження її тримання під вартою. Національні суди повинні дослідити всі факти, що свідчать за чи проти існування справжньої вимоги суспільного інтересу, який обґрунтовує, з належним урахуванням принципу презумпції невинуватості, відхід від правила поваги до індивідуальної свободи, та викласти їх у своїх рішеннях стосовно клопотань про звільнення. Подальше існування розумної підозри того, що затримана особа вчинила правопорушення, є умовою sine qua non (що в перекладі з латини означає «те, без чого неможливо») для законності продовжуваного тримання під вартою, але після спливу певного часу вона більше є недостатньою. У таких випадках Суд повинен установити, чи наведені судовими органами інші підстави надалі обґрунтовують позбавлення свободи. Якщо такі підстави були «доречними» та «достатніми», Суд повинен також установити, чи продемонстрували компетентні національні органи «особливу ретельність» під час здійснення провадження.

В п.141 рішення ЄСПЛ у справі «Расул Джафаров проти Азербайджану» від 17.03.2016 року зазначено, що вимога процедурної справедливості відповідно до статті 5 параграфу 4 не передбачає єдиного і незмінного стандарту, який повинен застосовуватися незалежно від контексту, фактів і обставин справи. Хоча процедура, передбачена статтею 5 параграфу 4, не обов`язково вимагає присутності тих же гарантій, що стаття 6 для кримінального або цивільного судочинства, вона повинна носити судовий характер і надавати гарантії, що відповідають типу позбавлення волі в конкретній справі. Таким чином, розгляд має бути змагальним і завжди повинна забезпечуватися «рівність сторін». Крім того, хоча стаття 5 параграфу 4 Конвенції не передбачає зобов`язання розглядати кожен аргумент, наведений затриманим, суддя, який розглядає аргументи проти попереднього ув`язнення, повинен взяти до уваги конкретні факти, згадані затриманим, і може поставити під сумнів існування умов, необхідних для «законності» для цілей Конвенції, позбавлення волі.

Враховуючи наведені обставини, проаналізувавши законодавство та практику ЄСПЛ, суд вважає, що є підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченій у виді тримання під вартою, що буде відповідати меті застосування запобіжного заходу, забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню спробам, визначеним п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

У зв`язку із викладеним, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню, а усне клопотання захисника про зміну запобіжного заходу не може бути задоволено.

Крім того, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом від можливого ухилення обвинуваченої від правосуддя.

Підстав для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу на більш м`який цілодобовий домашній арешт, про що просили суд обвинувачена та її захисник, суд не вбачає у зв`язку із необґрунтованістю усного клопотання та не відповідністю його нормам КПК України.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

Суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого КПК України (ч.4 ст.197 КПК України).

Строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст.197 КПК України).

Керуючись ст.ст.314-316, 331, 176-178, 183, 369, 372, 395, 195, 197, 199, 201 КПК України, суд

ухвалив:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта від 30.08.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 07.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шаргородського районного суду Вінницької області в залі судових засідань №1 о 13 годині 29 жовтня 2021 року, який здійснювати одноособово, з обов`язковою участю прокурора, обвинуваченої, її захисника, повідомити потерпілу.

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про виклик свідків задовольнити: викликати для допиту під час судового розгляду свідків, згідно з реєстром матеріалів та за вказаними у Реєстрі адресами: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Обов`язок по забезпеченню присутності під час судового розгляду свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, в силу вимог ч.3 ст.23 КПК України, слід покласти на процесуального прокурора, який приймав участь у підготовчому засіданні, ОСОБА_4 , та процесуального прокурора, який затверджував обвинувальний акт та старшого групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 .

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Обраний ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 08.05.2021 року запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_3 , який продовжувався ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду від 02.07.2021 року та від 26.08.2021 року, продовжити строком на 60 днів, починаючи з 20 вересня 2021 року до 18 листопада 2021 року включно. Строк тримання під вартою ОСОБА_3 вираховувати з моменту її затримання з 07.05.2021 року.

У задоволенні усного клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття провадження в порядку, передбаченому ст.ст.284, 288, п.2 ч.2 ст.314, ч.6 ст.340, ст.417, п.3 ч.1 ст.346 КПК України.

Копію ухвали вручити обвинуваченій ОСОБА_3 негайно після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду в частині продовження запобіжного заходу протягом семи днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1