КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судових засідань ОСОБА_4 о
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві з застосуванням відеоконференцзвязку апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від05 жовтня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0007461 від 09 липня 2018 року щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 03 грудня 2021 включно, з визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454000 грн.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи та дані про його особу на підставі чого прийшов до висновку про неможливість запобігти існуючим ризикам більш м`якому запобіжному заходу не пов`язаному з триманням під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати в частині продовження строку тримання під вартою щодо її підзахисного та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Згідно доводів апеляційної скарги, ухвала суду є незаконної і не обґрунтованою, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема захисник зазначає, що прокурор, в супереч ст. 184 КПК України, не навів у своєму клопотанні жодних доводів на підтвердження існування у поведінці ОСОБА_10 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Не містять таких даних, згідно доводів захисника, і матеріали кримінального провадження.
Крім того, апелянт просить врахувати дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має місці соціальні зв`язки, одружений, виховує малолітню дитину, яка має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного догляду, сам обвинувачений хворіє на ряд тяжких захворювань та потребує постійного прийому ліків.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0007461 від 09 липня 2018 року щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 03 грудня 2021 включно, з визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454000 грн.

Перевіривши рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає його законним, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, обґрунтованими, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер інкримінованих ОСОБА_7 дій, обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки та спосіб життя взагалі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Ті дані про особу обвинуваченого, на які посилається захисник, не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу. Крім того, слід зазначити, що захисником не надано доказів на підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів, щодо наявності у ОСОБА_7 утриманців, а також щодо його незадовільного стану здоров`я.
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено існування у поведінці обвинуваченого ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки сукупність наданих суду матеріалів є достатньою вважати, що ОСОБА_7 може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, або іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Також слід зазначити, що ризик впливу на потерпілих існує з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема, того, що потерпілі були позбавленні волі шляхом психічного та фізичного тиску.
За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_7 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак апеляційна скарга його захисника адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 03 грудня 2021 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3