Номер провадження: 11-кп/813/263/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2020 року у кримінальному провадженні №0000520, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2018 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орджонікідзе, Ширяївського району, Одеської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2018 року народження, офіційно не працюючого, інваліда 2-групи, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі статей 75, 76 КК України, звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 роки, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вироком вирішено питанням щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним в тому, що він 10 липня 2018 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (в крові виявлено 0,37 проміле етилового спирту, що відповідає легкому стану алкогольного сп`яніння), позбавив себе можливості правильно орієнтуватися в дорожній обстановці, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння заборонено, приступив до керування технічно не справного автомобіля марки «TOYOTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із несправною гальмівною системою у вигляді пошкодження та перемотування гальмового шлангу переднього колеса, тріщин на робочій поверхні накладок гальмових барабанів задніх коліс та замаслювання гальмових механізмів заднього правого та заднього лівого коліс, достовірно знаючи, що експлуатація транспортного засобу при таких несправностях заборонена, чим допустив порушення вимог п/п «а» п. 2.9., п.п. 31.1., 31.4., п/п «а,в» п. 31.4.1. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001), що зобов`язують водія: п. 2.9. «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння чи перебуваючи під впливом наркотичних або токсичних речовин». п. 31.1. «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації». п. 31.4. «Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних невідповідності і невідповідності таким вимогам: п. 1.4.1, «Гальмові системи: а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника; в) порушено герметичність гідравлічного гальмового приводу».

В той же день, в темну пору доби, при достатній видимості, ОСОБА_10 здійснював рух по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю вул. Нежданової в м. Одесі, на якій організований двосторонній однорядний рух в кожному напрямку, дорожньої розмітки не має, з боку пров. Крижановський в напрямку вул. Ген. Гудовича, зі швидкістю не менш 100 км/год., яка перевищує установлену в населених пунктах швидкість 50 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4., п/п «б» п.12.9. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001), що зобов`язують водія: п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. п. 12.9. «Водієві забороняється: п/п б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;

Далі, приблизно о 01:15 годин ОСОБА_10 діючи самовпевнено, здійснюючи подальший рух та наближаючись до Т-подібного перехрестя вул. Нежданової та пров. Пролетарський, був неуважним, рух керованого автомобіля постійно не контролював, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість постійно контролювати рух автомобіля, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував та своєчасно не відреагувала на її зміну, чим порушив вимоги п. 1.5, п.п «б» п. 2.3. зазначених Правил, що зобов`язують водія: п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків». п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

Діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, та маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної події ОСОБА_10 при проїзді зазначеного Т-подібного перехрестя, відволікся від керування, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, втратив контроль над керуванням свого транспортного засобу, в результаті чого, в порушення вимог п.п. 12.1., 12.3. зазначених Правил, якими передбачено: п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» та п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», допустив неконтрольований виїзд свого транспортного засобу за межі проїзної частини перехрестя та здійснив наїзд на перешкоду - огорожу будинку АДРЕСА_2 , в`їхав у двір будинку, де допустив наїзд на автомобіль марки «SUZUKI» реєстраційний номер НОМЕР_2 та стіну цього будинку.

Внаслідок ДТП, пасажири автомобіля «Toyota» - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітній ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 отримали тілесні ушкодження, від яких малолітній ОСОБА_14 помер в кареті «швидкої допомоги», ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відповідно були госпіталізовані до реанімаційного відділення КУ «МКЛ №11», де ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Смерть ОСОБА_14 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку, з отриманою в результаті ДТП травмою голови у вигляді перелому кісток черепа, крововиливів під м`яку мозкову оболонку головного мозку, крововиливу у шлуночки головного мозку та вогнищ забою-розтрощування речовини головного мозку. Безпосередньою причиною смерті з`явився набряк головного мозку.

Смерть ОСОБА_12 полягає у прямому причинному зв`язку з наявною у нього поєднаною травмою грудної клітки, живота, таза та кінцівок (отриманої в результаті ДТП), у вигляді множинних закритих переломом ребер, відкритих переломів кісток лівої гомілки, закритого перелому лівої лонної кістки, закритого перелому лівої сідничної кістки, закритих переломів поперечних відростків 12-го грудного та 1, 2-го поперекових хребців, закритого перелому дужки 3-го поперекового хребця, закритих переломів 1-4-го крижових хребців. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 з`явилась поліорганна недостатність.

ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці, закритого перелому обох кісток лівого передпліччя в нижній третині, закритого перелому правої променевої кістки, закритого перелому правої вертлюжної западини з переходом на праву лонну кістку, забійно-рвані рани області лівої надбрівної дуги та нижньої губи, садна обличчя, лівої гомілки та правої стопи, які спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

ОСОБА_10 в сукупності допустив порушення вимог п.п. 1.5., п/п «б» п. 2.3., п/п «а» п. 2.9., п.п. 12.1., 12.3., п. 12.4., п/п «б» п. 12.9., п.п. 31.1., 31.4., п/п «а,в» п. 31.4.1. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи вирок суду в частині доведення вини ОСОБА_10 в скоєнні кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом при призначені покарання не враховано те, що злочин є тяжким, вчинений у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого загинуло дві особи з яких одна малолітня особа, та одна особа отримала тілесні ушкодження.

Вважає, що судом не взято до уваги порушення вимог п. 12.4, п/п «б» п. 12.9 «Правил дорожнього руху».

Просить вирок суду скасувати частково та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_11 зазначає, що призначене ОСОБА_10 судом першої інстанції покарання, відповідає кримінальному процесуальному законодавству. Вважає, що суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, позитивну характеристику, ряд хронічних захворювань, наявність малолітньої дитини та є раніше не судимою особою. Зазначає, що судом вірно враховано його посткримінальну поведінку впродовж тривалого періоду часу після вчинення злочину, яке мало місце у 2018 році.

Просить відмовити у задоволені апеляційної скарги прокурора та вирок залишити без змін.

Погоджуючись із вироком районного суду потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 подали аналогічні заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначають, що призначене ОСОБА_10 покарання є законним, справедливим та таким, що підлягає залишенню в силі. Окрім того, ОСОБА_16 зазначає, що не має будь-яких моральних чи матеріальних претензій до обвинуваченого.

За результатами розгляду скарги, просять відмовити у задоволені апеляційної скарги прокурора та вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі, думку обвинуваченого, його захисника та потерпілих які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтями 50 та 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_10 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та не заперечував вчинення ним порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило, потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та спричинили загибель кількох осіб особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне провадження розглянуто у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок якого та наслідки були належним чином роз`яснено учасникам судового провадження.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, які виразилися у порушені правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило, потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та спричинили загибель кількох осіб особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяло тяжке тілесне ушкодження, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Що стосується доводів прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при призначені покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стані правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Звільняючи ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції виходив з обставин, які враховувалися при визначенні виду й розміру покарання, а саме: особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, вперше скоїв злочин та притягується до кримінальної відповідальності, вчинив невмисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, має на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, мешкає разом із батьками та малолітньою донькою, де характеризується позитивно, а також характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи зазначені пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, з урахуванням особи винного, його ставлення до вчиненого, а також думки потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які не мають будь-яких претензій до обвинуваченого та просили призначити міру покарання не пов`язану з позбавленням волі, стали підставою для застосування судом першої інстанції покарання, призначеного ОСОБА_10 відповідно до вимог статей 75, 76 КК України та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що наведена сукупність обставин не надавала підстав районному суду для висновку, що визначена обвинуваченому форма відбування покарання є справедливим та виваженим заходом примусу, а також, що вона забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При ухвалені вироку судом першої інстанції не було враховано те, що злочин скоєний обвинуваченим є тяжким, вчинений у стані алкогольного сп`яніння, один з потерпілих є малолітньою особою та фактичних обставин при яких ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, а саме те, що обвинувачений на автомобілі рухався у межах населеного пункту зі швидкістю не менше 100 км/год, що перевищує встановлену швидкість у два рази, чим порушив вимоги п. 12.4, п/п «б» п. 12.9 «Правил дорожнього руху».

Уникнення особою реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.

Вказана правова позиція, щодо призначення покарання у разі перебування винної особи у стані алкогольного сп`яніння висловлена Верховним Судом у своєму рішенні (ВС/ККС №484/3291/16 від 29.05.2018 року).

Отже, висновок про можливість застосування щодо ОСОБА_10 положень ст. 75 КК України зроблений судом без урахування особливостей правозастосування наведених норм матеріального права і належним чином не вмотивований, внаслідок чого засудженому призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даним про особу обвинуваченого та конкретним обставинам справи.

Не погоджуюсь з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також правову позицію Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Посилання захисника та потерпілих про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції останнього від суспільства з урахуванням заявлених у запереченнях обставин вказують на можливість призначення останньому покарання в мінімальних межах санкцій інкримінованих йому статей кримінального закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене покарання у виді позбавлення волі в межах встановлених санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, без застосування ст. 75 КК України.

Що стосується позиції потерпілих щодо призначення покарання обвинуваченому, то вона не є обов`язковою для суду, враховується в сукупності з обставинами, передбаченими статтями 65 - 67, 75 КК, і не має над ними пріоритету. Думка потерпілих, які просили суворо не карати винуватого та призначити покарання не пов`язаним з позбавленням волі, не є безумовною підставою для застосування положень ст. 75 КК та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням (постанова Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №161/4092/19).

Апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального правопорушення, вищенаведені дані про особу обвинуваченого та встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, з наявністю яких погоджується апеляційний суд і приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції в оскаржуваному вироку вид та розмір покарання, а саме визначення його в мінімальній межі санкції статті кримінального закону з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки буде належним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Одночасно, в своїй апеляційній скарзі прокурор ставив питання про визнання ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, натомість апеляційний суд вважає ці вимоги не обґрунтованими, оскільки вироком суду першої інстанції він вже визнаний винуватим, що фактично не оспорюються прокурором.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції, в частині призначення обвинуваченому покарання - скасуванню, з ухваленням нового вироку у цій частині.

Зважаючи на те, що відповідно до вироку суду апеляційної інстанції обвинуваченому ОСОБА_10 слід відбувати покарання реально, колегія суддів вважає, що останній підлягає затриманню в залі суду з метою доставки його до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для подальшого виконання вироку.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 409, 414, 419, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2020 року у кримінальному провадженні №0000520, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2018 року відносно ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, без застосування ст. 75 КК України.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати засудженому ОСОБА_10 в строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 29.08.2018 року по 25.10.2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Засудженого ОСОБА_10 затримати в залі суду та доставити під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання вироку.

В інший частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його оголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії вироку.

Копія вироку негайно після його оголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4