Справа № 991/8563/21
Провадження №11-сс/991/91/22
Слідчий суддя: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26.01.2022 скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, як і похідні вимоги, залишено без розгляду.

ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що зазначена ухвала є незаконною, невмотивованою, необґрунтованою, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Посилається на такі обставини.

Слідчий суддя: 1) упереджений, адже діє на користь Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі САП) і НАБУ, що вчиняють кримінальні правопорушення; 2) проігнорував засади змагальності та безсторонності, оскільки не виконав вимоги ч.3 ст.306 КПК України та не забезпечив розгляд скарги за обов`язкової участі детектива, бездіяльність якого оскаржується; 3) не дослідив, що цивільний працівник НАБУ ОСОБА_7 не є детективом та уповноваженою особою НАБУ щодо внесення відомостей до ЄРДР; 4) вийшов за межі скарги, адже самостійно розшукував дані та послався на судові рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень (далі ЄДРСР), які не є загальновідомими, відкритими для необмеженого кола осіб, не містять прізвищ та імен учасників, не отримавши тимчасовий доступ до них, не встановивши підсудність цих справ, тричі розглядав аналогічні за змістом скарги та залишав їх без розгляду, не маючи доступу до матеріалів справ, на які посилався, та як наслідок прийшов до висновку, що бездіяльність правоохоронних органів встановлена судовими рішеннями, а права ОСОБА_6 були неодноразово відновлені; 5) не дослідив, що, коли відповідно до ст.33-1, ч.5 ст.36, ч.5 ст.216 КПК України кримінальні правопорушення підсудні Вищому антикорупційному суду, то їхня підслідність не може бути визначена за Солом`янським УП ГУНП у м. Києві; 6) не врахував, що подання до Вищого антикорупційного суду декількох скарг не заборонено КПК України; 7) фактично розглянувши доводи скарги, не оцінив надані докази та не зробив висновків по суті скарги, чим порушив ст.55 Конституції України, п.п.1, 2, 14, ч.1 ст.7, ч.6 ст.9 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція); 8) залишив поза увагою те, що згідно із ч.5 ст.216 КПК України це кримінальне правопорушення віднесено до підслідності детективів НАБУ, тому відповідно до ч.5 ст.36, ч.5 ст.216 КПК України, розпочавши досудове розслідування, жоден прокурор, навіть Генеральний прокурор чи його заступник, не мав права доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності НАБУ, іншому органу досудового розслідування, зокрема, СВ Солом`янського УП ГУНПУ в м. Києві; 9) не врахував, що згідно з поясненнями ОСОБА_7 , він, всупереч приписам процесуального закону та своїм службовим обов`язкам, не передав заяву про вчинення злочину детективам для внесення до ЄРДР відомостей, а вони не розпочали досудове розслідування щодо них; 10) у тексті оскаржуваного рішення застосував термін «кверулянство», не зазначивши джерела його використання.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, повернути матеріали справи до Вищого антикорупційного суду на новий розгляд, у новому складі, у випадку прибуття до суду уповноваженої особи НАБУ або САП і надання нею суду якихось клопотань, постанов тощо, витребувати в неї підтвердження повноважень, у разі, якщо собою, повноваження якої документально підтверджені, буде надано постанову про часткову чи повну відмову у задоволенні його клопотання, таку скасувати як незаконну, невмотивовану, необґрунтовану та передчасну.

ОСОБА_6 та представник НАБУ, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули. Представник НАБУ про поважність причин неприбуття не повідомив. ОСОБА_6 в апеляційній скарзі послався на карантинні обмеження та просив провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Однак карантинні обмеження не є обставиною, яка об`єктивно унеможливлює прибуття особи в судове засідання, та не може бути поважною причиною неприбуття в судове засідання. Крім того, відсутність правових підстав у КПК України для проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів виключає можливість проведення такого судового засідання.

Згідно із ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційна скарга розглядається без участі зазначених осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

У цьому провадженні встановлено такі обставини.

10.12.2021 ОСОБА_6 направив до НАБУ заяву №VYH--02 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 364-1, 365-2 КК України, щодо коштів українських банків із використанням кореспондентських рахунків, відкритих у «Meinl Bank Aktingeselschaft», Головою Національного банку України (далі НБУ) ОСОБА_8 , заступником Голови НБУ ОСОБА_9 , директорами-розпорядниками ФГВФО, Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_10 , начальниками ГСУ МВСУ та ГСУ НПУ, Головою Державної служби фінансового моніторингу України та іншими службовими особами цих державних і правоохоронних органів, які, внаслідок зловживання владою або службовим становищем, сприяли легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. Оскільки ОСОБА_6 є вкладником і кредитором ПАТ «Міський комерційний банк», який був визнаний неплатоспроможним і ліквідується внаслідок вказаних протиправних дій, а його вкладники втратили вклади на суму більше 62 млн євро, він вважає себе потерпілим. Просив зобов`язати уповноважену особу внести зазначені у заяві відомості про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР, вручити йому пам`ятку про права і обов`язки потерпілого, витяг із ЄРДР та зобов`язати уповноважених осіб НАБУ повідомити суд про виконання ухвали.

17.12.2021 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_6 (вих. №VYH--02-02 від 17.12.2021) на бездіяльність детектива НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, неврученні пам`ятки про права та обов`язки потерпілого та витягу з ЄРДР.

20.12.2021 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду зазначена скарга залишена без розгляду.

11.01.2022 ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 20.12.2021 скасовано, а матеріали скарги повернуті Вищому антикорупційному суду для виконання вимог ст.ст.304, 306, 307 КПК України.

26.01.2022 на електронну пошту Вищого антикорупційного суду надійшли пояснення представника НАБУ ОСОБА_7 , у яких він зазначив, що до НАБУ засобами електронного зв`язку надходила заява ОСОБА_6 від 10.12.2021 №VYH--02 щодо можливих порушень законодавства, пов`язаних із використанням кореспондентських рахунків, відкритих у «Meinl Bank Aktingeselschaft», за обставин, наведених у заяві, а також із інших питань та була зареєстрована за № НОМЕР_1 і приєднана до матеріалів справи відповідно до ст.8 Закону України «Про звернення громадян». Також зазначив, що така заява ОСОБА_6 вже була предметом неодноразового розгляду у НАБУ, про результати розгляду автора проінформовано листами від 04.10.2021 №0421-188/30533 та від 13.10.2021 №11-188/31685 із наданням необхідних роз`яснень. Крім цього, за результатом розгляду заяви ОСОБА_6 від 18.11.2021 №VYH--02 щодо можливих порушень законодавства, пов`язаних із використанням кореспондентських рахунків, відкритих у «Meinl Bank Aktingeselschaft», зареєстрованої за № НОМЕР_2 , листом НАБУ від 25.11.2021 №02-188/36452 повідомлено заявника, що відповідно до ст.8 Закону України «Про звернення громадян» розгляд звернень ОСОБА_6 із вищевикладених питань у НАБУ припинено. У провадженні Вищого антикорупційного суду перебували справи №991/8505/21, №991/8461/21 за скаргами ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви від 10.12.2021 №VYH--02, які ухвалами слідчого судді ОСОБА_1 від 17.12.2021, 24.12.2021 залишені без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя дійшов до таких висновків:

- право на оскарження бездіяльності слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення вже неодноразово реалізоване ОСОБА_6 і за результатом розгляду його заяв до НАБУ і САП про вчинення кримінальних правопорушень за одних і тих же обставин слідчими суддями Вищого антикорупційного суду прийняті рішення про зобов`язання НАБУ/САП внести відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР;

- така бездіяльність правоохоронних органів була встановлена судовими рішеннями, а права ОСОБА_6 неодноразово відновлені;

- подання аналогічних за викладеними обставинами скарг, заяв про вчинення кримінальних правопорушень, за якими уже здійснюється досудове розслідування щодо одних і тих самих обставин, є яскравим проявом зловживання своїм правом та містить ознаки його крайньої форми «кверулянства»;

- так як зазначена у письмових поясненнях представника НАБУ інформація перевірена в ЄДРСР, можливо прийняти ці пояснення та надати їм оцінку в контексті наявності ознак зловживання ОСОБА_6 процесуальними правами;

- використані слідчим суддею відомості з ЄДРСР є загальновідомими та відкритими для необмеженого кола осіб, а тим більше, слідчий суддя тричі розглядав аналогічні за змістом скарги та залишав їх без розгляду;

- оскільки подана ОСОБА_6 скарга має ознаки зловживання процесуальними правами, а також враховуючи те, що він використовує інструменти судового захисту прав учасників кримінального провадження з метою ініціювання чергового кримінального провадження в НАБУ/САП за тими ж самими фактами, скарга підлягає залишенню без розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Пунктом 1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 7 КПК України визначені загальні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, належать верховенство права та законність.

Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ч.ч.1, 6 ст.9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як вбачається із ч.2 ст.21 КПК України, вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), одним із основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі «Brumarescu v. Romania» від 28.10.1999, заява №28342/95). Відтак, «процес заради процесу» не відповідає вимогам ст.ст.6, 13 Конвенції.

Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №306/1602/16-к).

І хоча положення КПК України не містять визначення поняття «зловживання процесуальним правом», Верховний Суд у своїх рішеннях сформував відповідну правову позицію. Зокрема, зазначив, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №676/7346/15-к).

Оскільки під час розгляду скарги слідчим суддею правильно встановлено, що право на оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, передбаченої п.1 ч.1 ст.303 КПК України, вже було реалізовано ОСОБА_6 неодноразово і за результатом розгляду його заяв до НАБУ і САП про вчинення кримінальних правопорушень за одних і тих самих обставин слідчими суддями Вищого антикорупційного суду прийняті рішення про зобов`язання НАБУ/САП внести відповідні відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновків про те, що така бездіяльність правоохоронних органів була встановлена судовими рішеннями, а права ОСОБА_6 неодноразово відновлені, та, оскільки подана ОСОБА_6 скарга має ознаки зловживання процесуальними правами, а також враховуючи те, що він використовує інструменти судового захисту прав учасників кримінального провадження з метою ініціювання чергового кримінального провадження в НАБУ/САП за тими ж самими фактами, скарга підлягає залишенню без розгляду.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що слідчий суддя діє на користь САП і НАБУ, що вчиняють кримінальні правопорушення, є безпідставним, адже на підтвердження факту упередженості слідчого судді ОСОБА_6 жодних доказів не наведено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчий суддя проігнорував засади змагальності та безсторонності, оскільки не виконав вимоги ч.3 ст.306 КПК України та не забезпечив розгляд скарги за обов`язкової участі детектива, бездіяльність якого оскаржується, вважаються колегією суддів необґрунтованими, адже відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність уповноваженої особи, бездіяльність якої оскаржується, не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно із ч.ч.1-4 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262-IV судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Обмеження права вільного користування офіційним веб-порталом судової влади України допускається настільки, наскільки це необхідно для захисту інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення.

Враховуючи зазначені положення закону, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що слідчий суддя вийшов за межі скарги з посиланням на те, що останній самостійно розшукував дані та послався на судові рішення з ЄДРСР, адже використанні слідчим суддею відомості з ЄДРСР є загальновідомими та відкритими для необмеженого кола осіб та цим же слідчим суддею вже тричі розглядались аналогічні за змістом скарги, які були залишені без розгляду.

Оскільки письмові пояснення представника НАБУ ОСОБА_7 стосовно неодноразових звернень ОСОБА_6 не підписані електронним цифровим підписом, але зазначена у них інформація перевірена в ЄДРСР, слідчий суддя обґрунтовано прийняв надані пояснення та оцінив їх у контексті наявності ознак зловживання ОСОБА_6 процесуальними правами. Відтак, неспроможними є доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не дослідив, що цивільний працівник НАБУ ОСОБА_7 не є детективом та уповноваженою особою НАБУ щодо внесення відомостей до ЄРДР.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчий суддя не врахував підсудності Вищому антикорупційному суду, фактично розглянувши доводи скарги, не оцінив надані докази та не зробив висновків по суті скарги, чим порушив ст.55 Конституції України, п.п.1, 2, 14, ч.1 ст.7, ч.6 ст.9 КПК України, ст.6 Конвенції, не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції до уваги, адже скарга ОСОБА_6 не була предметом розгляду слідчого судді по суті.

Крім цього, слідчий суддя не посилався на те, що КПК України містить заборону на кількість поданих заяв про вчинення кримінальних правопорушень, а фактично виходив із того, що подання до суду декількох однакових заяв про вчинення злочину є спрямованим на створення підстав для встановлення тих обставин, що неодноразово раніше були предметом перевірки.

Тому, колегія суддів вважає, що подання заяв у однакових правовідносинах, спрямованих не на захист порушеного права, не відповідає принципу верховенства права.

У п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04, від 10.02.2010) ЄСПЛ зазначив, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін.

При цьому не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №11-164сап21).

У мотивувальній частині ухвали в абзаці другому сторінки четвертої зазначено: «Тому, на переконання слідчого судді, подання аналогічних за викладеними обставинами скарг, заяв про вчинення кримінальних правопорушень, за якими уже здійснюється досудове розслідування щодо одних і тих самих обставин, є яскравим проявом зловживання своїм правом та містить ознаки його крайньої форми «кверулянства».

Однак слідчим суддею не наведено ознак форм «кверулянства», як і не зазначено тлумачення вказаного терміну, тому колегія суддів вважає, що абзац другий сторінки четвертої мотивувальної частини не є викладений чіткою і простою мовою, що не створює передумови для розуміння рішення сторонами та громадськістю.

Крім того, КПК України не містить визначення крайньої форми зловживання процесуальними правами, а відтак вищевказаний висновок слідчого судді є необґрунтованим.

Із огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити частково, ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26.01.2022 змінити, виключивши з її мотивувальної частини абзац другий сторінки четвертої, а саме: «Тому, на переконання слідчого судді, подання аналогічних за викладеними обставинами скарг, заяв про вчинення кримінальних правопорушень, за якими уже здійснюється досудове розслідування щодо одних і тих самих обставин, є яскравим проявом зловживання своїм правом та містить ознаки його крайньої форми «кверулянства».

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 січня 2022 року змінити.

Виключити абзац другий сторінки четвертої мотивувальної частини ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 січня 2022 року.

У решті ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4