15.02.2022 Справа № 756/2058/22
Унікальний номер справи 756/2058/22
Номер провадження 1-кс/756/505/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м.Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні 0003227, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2020 року, за попередньою кваліфікацією ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва 14 лютого 2022 року звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , в розмірі частки та ОСОБА_5 , в розмірі частка, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що у провадженні слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження №0003227 від 21 травня 2020 року, за попередньою кваліфікацією ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, у невстановлений час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, за попередньою змовою, незаконно заволоділи квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, вказана квартира на праві приватної власності належала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приватний нотаріус ОСОБА_7 , внесла в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно10.08.2021 року договір дарування від 29.07.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 , згідно якого ОСОБА_6 ніби подарувала вказану квартиру ОСОБА_9 .

З Київського державного нотаріального архіву 02.02.2022 отримано відповідь, згідно якої приватний нотаріус ОСОБА_8 не посвідчувала вказаний договір дарування, отже він є підробленим.

21.09.2021 року посвідчено договір купівлі продаж квартири за умовами якого ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали в частках квартиру АДРЕСА_1 .

Проте ОСОБА_9 пояснив, що не укладав даний договір, ніколи не був власником квартири АДРЕСА_1 .

Постановою начальника відділення слідчого відділу Оболонського управління поліції ГУ НП у м.Києві 14 лютого 2022 року квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом.
З метою збереження речового доказу, прокурор просить накласти арешт на квартиру.
Власники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належним чином сповіщались про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, проте в судове засідання не з`явились.
В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання з підстав та мотивів викладених у ньому.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши клопотання про накладення арешту на майно, матеріали подані в його обґрунтування, слідчий суддя встановив наступне.

З Витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що 21 травня 2020 року внесено відомості до реєстру про порушення кримінального провадження №0003227 за попередньою кваліфікацією ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

Згідно Інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» від 26 лютого 2021 року ОСОБА_6 була власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

21.05.2020 року ОСОБА_6 померла.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.08.2021, приватний нотаріус ОСОБА_7 внесла реєстрацію в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, договір дарування від 29.07.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 , згідно якого ОСОБА_6 подарувала вказану квартиру ОСОБА_9 .

З відповіді Київського державного нотаріального архіву від 02.02.2022, встановлено, що приватний нотаріус ОСОБА_8 не посвідчувала вказаний договір.

Згідно Договору купівлі-продажу від 21 вересня 2021 року ОСОБА_9 продав, а покупці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали у спільну часткову власність квартиру, розташовану в АДРЕСА_2 , в частках та , відповідно. В подальшому за договором від 30 вересня 2021 року дане нерухоме майно передано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в іпотеку ОСОБА_10 в забезпечення виконання умов договору позики.

З протоколу допита свідка від 06.10.2021 встановлено, що ОСОБА_9 повідомив, що не купував та не продавав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Власників квартири ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не знає.

Постановою начальника відділення слідчого відділу від 14.02.2022, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , якої належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків: НОМЕР_1 ), якої належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків: НОМЕР_2 ), визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до частин 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя ураховує наступне.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
На підставі викладеного, з урахуванням доведеності доданими до клопотання про накладання арешту на майно матеріалами в його обґрунтування, що квартира АДРЕСА_1 , є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, в розумінні ст. 98 КПК України, з метою забезпечення його збереження, вважаю, що прокурор, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, обґрунтовано звернувся з поданим клопотанням та є необхідність його частково задоволення.
У відповідності до вимог ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Враховуючи, що клопотання містить достатні дані щодо необхідності накладення арешту, оскільки існують реальні підстави вважати, що нерухоме майно на яке прокурор просить накласти арешт є предметом злочину, може бути відчужено на користь третіх осіб, вважаю, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись принципом справедливості, із застосуванням принципу співмірності обмеження права власності, слідчий суддя приходить до висновку, про необхідність накласти арешт на речовий доказ, що є об`єктом посягання з метою його збереження та недопущення подальшої реалізації ( відчуження), квартири 42, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , якої належить ОСОБА_4 та якої належить ОСОБА_5 , лише шляхом заборони розпорядження та відчуження, що буде достатнім для збереження майна.
Однак, оскільки прокурором не доведені обставини, які б свідчили про необхідність заборони користуванням вказаним об`єктом нерухомо майна, суд вважає можливим та необхідним залишити квартиру в користуванні власників з можливістю їх проживання, тому подане клопотання підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись статтями132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні 0003227, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2020 року, за попередньою кваліфікацією ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України, задовольнити частково.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі частки та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в розмірі частка, шляхом заборони відчуження та розпорядження.
В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст ухвали складений 15 лютого 2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1