Справа № 760/6018/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1582/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфернції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_8 в інтресах обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до 18 лютого 2022 року включно, -
В С Т А Н О В И Л А:
Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0013724 від 03.12.2018 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.189 та ч.2 ст.289 КК України.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 18 лютого 2022 року включно.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби, з застосуванням електронного засобу контролю.
В обгрунтування своїх апеляційних вимог зазначають, що судом першої інстанції в порушенням вимог ст.ст. 176, 194, 196, 199 КПК України не надано належної оцінки тому, що прокурором не обгрунтовано наявність заявлених ризиків, не досліджено в повній мірі дані про обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зокрема те, що вони раніше не судимі, мали посвідки на постійне проживання в України, наявність у них постійного місця проживання, родини та малолітніх дітей, позитивні характеристики.
Також захисники зазначають, що судом першої інстанції не враховано, що розгляд кримінального провадження триває уже більше двох років, а обвинувачені весь час перебувають під вартою, що на думку сторони захисту свідчить про порушення ст. 318 КПК України в частині розумного строку судового розгляду.
Заслухавши доповідь судді,пояснення обвинувачених та їх захисників, на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_6 ОСОБА_7 , під впливом тяжкості покарання, що загрожує кожному з них у разі визнання їх винуватими, можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисних тяжких і особливо тяжких злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за які, в разі визнання їх винуватими, можуть бути засудженими до позбавлення волі на тривалий термін.
Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених, обгрунтованість висунутого щодо кожного з них обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу обвинувачених, які є громадянами Туркеменістану та мають міцні соціальні зв`язки саме на території цієї держави, при цьому в Україні обвинувачені не мають місця реєстрації і документів на право проживання в країні, в матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинувачених постійного джерела доходу.
На думку колегії суддів, місцевим судом ретельно враховано ті обставини, на які вказують захисники в поданій апеляційній скарзі.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишивши без змін наявні альтернативні запобіжні заходу у вигляді застави, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо тривалого розгляду даного кримінального провадження та тривалого перебування обвинувачених під вартою, то слід зазначити, що в даному випадку тримання під вартою не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та осоновоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисників залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до 18 лютого 2022 року включно - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: