ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/1968/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області слідчого лейтенанта поліції ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000460 від 04.08.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2021 року продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" до 05.11.2021 року, без визначення застави.
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали, повний текст якої був отриманий захисником 30.09.2021, про що свідчить відповідна розписка у матеріалах справи. Відсутність повного тексту ухвали унеможливлювало подання апеляційної скарги, оскільки стороні не було відоме мотивування суду, що в свою чергу позбавляло сторону захисту можливості подання обґрунтованої апеляційної скарги. Зважаючи на викладене, встановлений 3 ч. 2 ст. 395 КПК України вважає, що строк був пропущений стороною захисту із поважних підстав. Також захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу тапостановити ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, такий як домашній арешт або можливість внесення застави.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на відсутність обґрунтованої підозри. Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу вчинення підозрюваним інкримінованого йому злочину. Проте, обставина необґрунтованості підозри та відсутності будь-яких доказів, була залишена судом без уваги, незважаючи на наявність письмових заперечень сторони захисту та надання відповідних доказів. Крім того, слідчим суддею, при продовженні строку дії запобіжного заходу, не була врахована інформація щодо особи підозрюваного, зокрема відносно наявності у нього тісних соціальних зав`язків, дитини та цивільної дружини. Також слідчим суддею не було прийнято до уваги стан здоров`я підозрюваного, а саме його перебування у лікарні із вогнепальним пораненням. Крім того, суд залишив без уваги, що усі ризики зазначені слідчим у клопотанні були надуманим та такими, що не підтверджувалися жодним належним доказом. Ані в клопотанні, ані в ухвалі про застосування запобіжного заходу не зазначено та ненаведена аргументів та доказів існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, наявність перелічених ризиків нівелюється тим, що підозрюваний має вогнепальне поранення та як наслідок перебуває на стаціонарному лікуванні у лікарні. Також зазначає, що при вирішенні питання про обрання міри запобіжного заходу, суд формально підійшов до питання можливості застосування до підозрюваного більш м`якої міри запобіжного заходу та не надав належної правової оцінки інформації, щодо особи підозрюваного та не прийняв до уваги інформацію про стан здоров`я підозрюваного.

В судове засідання апеляційного суду прокурор, який відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги засобами телефонного зв`язку, не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000460 від 04.08.2021 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.
04.08.2021 о 18 год. 46 хв. ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України. 05.08.2021 о 15 го. 20 хв. ОСОБА_7 повідомлено про підозру, у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а саме: у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у сховище.
06.08.2021 слідчим суддею Ізюмського міськрайонного суду Харківської області відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб до з 13 год. 30 хв02 жовтня 2021 року, без визначення розміру застави.
21.09.2021 першим заступником керівника Харківської обласної прокуратури винесено постанову про продовження строку досудового розслідування за № 0000460 від 04.08.2021 до трьох місяців, тобто до 05.11.2021.
22.09.2021 року слідчий звернувся до слідчого судд Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , без визначення розміру застави до 05 листопада 2021 року, включно.
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, яка підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.
Зазначаив, що незважаючи на те, що на даний час у кримінальному провадженні виконаний певний обсяг слідчих (розшукових) дій, завершити досудове розслідування до вказаного строку не представляється можливим у зв`язку з його складністю та необхідністю проведення слідчих та процесуальних дій.
Також слідчий вказав, що для повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин вказаного кримінального провадження необхідне проведення значного обсягу слідчих (розшукових) дій, а двомісячний строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 закінчується 05.10.2021 та зміна раніше обраного запобіжного заходу не вбачається доцільною.
Зазначив, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що існують ризики передбачені ч.1 ст.177 КТІК України, а саме: з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що підтверджується тим, що підозрюваний вчинив особливо тяжкий злочин за який передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, офіційно не працевлаштований, водночас вчинив злочин корисливого характеру, громадянин іншої держави - РФ; неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, тобто має слабі соціальні зв`язки за місцем свого проживання; раніше притягувався до кримінальної відповідальності - має ряд не погашених і не знятих у встановленому законом порядку судимостей, що свідчить про реальні спроби уникнення кримінальної відповідальності шляхом переховування від правоохоронних органів та суду;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків в тому числі на тих, що не допитані в ході досудового розслідування, що підтверджуються тим, що підозрюваному відомі анкетні дані, місця мешкання потерпілих, свідків, що свідчить про реальну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних підозрюваному показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст.23 КПК України.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином ( , що підтверджується тим, що перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_7 може інформувати про хід досудового розслідування інших співучасників кримінального правопорушення, в тому числі невстановлених, що може зашкодити об`єктивному та повному розслідуванню кримінального провадження.

- вчинити інші кримінальні правопорушення , що підтверджується тим, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин корисливого характеру із погрозою насильства, що свідчить про особливий цинізм його вчинення та реальну можливість продовження підозрюваним його злочинної діяльності та вчинення нових кримінальних правопорушень.

Слідчий також вказав, що відповідно до показів потерпілих підозрюваний намагався покинути місце скоєння злочину та позбувся речових доказів - незаконно здобутих грошових коштів та пістолету ПМ, які викинув, а також зламав свій мобільний телефон. Водночас залишити місце події підозрюваному завадив опір потерпілих. Також, згідно наданих показів, ОСОБА_7 намагався поцілити у потерпілих з вогнепальної зброї - пістолету ТІМ. Окрім того, ОСОБА_7 під час затримання працівниками поліції, повідомлення про підозру назвав неправдиві анкетні дані, назвавшись ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши відповідні документи на ім`я зазначеної особи документи. За для полегшення скоєння злочину підозрюваний використовував транспортний засіб з держаним номерним знаком, який не відповідає реєстрації. Також ОСОБА_7 , ставлячи під загрозу життя і здоров`я як потерпілих, так інших осіб, оскільки перебував у громадському місці (на дорозі), використав вогнепальну зброю.

Враховуючи вищевикладене, зокрема обставини вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного та пост злочинну поведінку, запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо.

Крім того, враховуючи той факт, що інкриміновані кримінальні правопорушення вчинено із погрозою насильства орган, досудового розслідування вважав на наявність підстав не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного слідчий зазначив, що є достатні підстави вважати, що забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна,.
Слідчий суддя суду першої інстанції враховував наявність продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваним: переховуватись від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, які на теперішній час не зменшились.
Однак, слідчий суддя вважав ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України прокурором та слідчим на теперішній час не доведений.
Також, слідчий суддя враховував відомості щодо особи підозрюваного, який неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності і знову підозрюється у вчиненні злочину проти власності, офіційно не працевлаштований, що свідчить про можливість ОСОБА_7 , вчинити інше кримінальне правопорушення.
Слідчий суддя суду першої інстанції також прийняв до уваги, що у справі потрібно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, направлених на закінчення досудового розслідування.

Крім того, слідчий суддя відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, про які зазначено вище, особу підозрюваного, не визначив розмір застави у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину із погрозою застосування насильства.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Перевіряючи доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість підозрюваним: переховуватись від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років с конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Згідно відомостей про особу підозрюваного вбачається, що він є громадянином Російської Федерації, на території України має постійне місце проживання, є працездатним, однак офіційно не працевлаштований, не одружений, має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше судимий:
- вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 07.04.2016 за ст.ст.185 ч.3, 15 ч.3, 185 ч.3, 263 ч.1, 359 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим стром 3 роки. Вироком Апеляційного суду Харківської області від 20.09.2018 зазначений вирок скасовано в частині призначеного покарання, призначено покарання за ч.2 ст. 359, ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185, 1 ст. 263, ч.1 ст.70 КК України у виді 5 років позбавлення волі;
-вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області він 11.09.2019 за ч.2 ст. 194, ч.1,2 ст. 263, ч.1 ст. 263-1, ч.1, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 1 міс. 18 днів позбавлення волі, звільнений 11.09.2019 з-під варти з зали суду у зв`язку з відбуттям покарання (на підставі ч. 5 ст. 72 КК України).
Враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваному злочину, який, згідно підозри, було вчинено з застосуванням обрізу рушниці та пістолету, з метою заволодіння чужим майном (розбій), який поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у автомобіль, та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватись від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке, згідно підозри, інкримінується підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у нападі на двох осіб, із обрізом рушниці та пістолетом, з метою заволодіння чужим майном (розбій), який поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у автомобіль, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності, а також здоров`я людини, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання іншого запобіжного заходу, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Суб`єктивні доводи апеляційної скарги захисника з приводу необґрунтованості підозри, не свідчать про незаконність рішення слідчого судді. При цьому належить врахувати, що питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді по суті. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Питання щодо остаточної кваліфікації має бути вирішене органом досудового розслідування. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р. встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з доводами захисника щодо непричетності ОСОБА_7 до дій, які вбачаються зі змісту оголошеної йому підозри, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах провадження, а також відомості, що досліджувались під час апеляційного розгляду вочевидь спростовують такі твердження.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_7 міцних соціальних зав`язків, дитини та цивільної дружини - не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували на час вчинення підозрюваним інкримінованого йому злочину, однак не стали для нього стримуючим фактором від противоправних дій.

Щодо доводів захисника стосовно наявності у ОСОБА_7 захворювань, які унеможливлюють перебування його під вартою, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що наявність захворювань, які унеможливлюють перебування підозрюваного в умовах СІЗО повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої підозрюваний має процесуальне право заявляти клопотання слідчому.

Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє суд апеляційної інстанції процесуальної можливості враховувати зазначені доводи, без їх підтвердження певними висновками експертів, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Необґрунтованою є і вимога сторони захисту про визначення розміру застави.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1)щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2)щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3)щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4)щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;
5)щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), який поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що з урахуванням вимог ч. 4 ст. 182, п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, дало підстави слідчому судді не визначати розмір застави, з чим погоджується і колегія суддів.
Таким чином, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність застосування саме такого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 й належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою або процесуальної ефективності застосування інших менш суворих запобіжних заходів.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_7 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити захиснику підозрюваного ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2021 року.
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2021 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, але в частині поновлення строку на апеляційне оскарження може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді