ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1263/21 Справа № 208/6310/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року про часткове задоволення клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000312,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року клопотання дізнавача сектору Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна було задоволено частково.
Накладено арешт на майно: металеві ваги GAYA 16-11-06, 00000718; металеві вироби 620 кг, які вилучені 21.07.2021 під час огляду транспортного засобу фургону малотонажного B LDV CONVOY 400, білого кольору, д/з НОМЕР_1 , згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 12.10.2011, власником якого є ОСОБА_6 . В іншій частині клопотання було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що клопотання містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту транспортного засобу - фургон малотонажний - В LDV CONVOY 400, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію т/з серія НОМЕР_2 від 12.10.2011, власником якого є ОСОБА_6 та свідоцтва про реєстрацію т/з серія НОМЕР_2 від 12.10.2011.
Окрім цього, а ні в клопотанні, а ні в судовому засіданні начальником сектору дізнання та прокурором не доведено, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберегти на собі автомобіль та свідоцтво про реєстрацію т/з, яким чином автомобіль та свідоцтво про реєстрацію т/з можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з урахуванням того, що у кримінальному провадженні проведені відповідні експертні дослідження.
Суд першої інстанції зазначив, що у клопотанні та в судовому засіданні не доведено, що транспортний засіб фургон малотонажний - В LDV CONVOY 400, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію т/з серія НОМЕР_2 від 12.10.2011, власником якого є ОСОБА_6 та свідоцтва про реєстрацію т/з серія НОМЕР_2 від 12.10.2011 відповідають критеріям встановленим ст. 98 КПК України, а також не підтверджено підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
В частині клопотання про накладення арешту на металеві ваги GAYA 16-11-06, 00000718; металеві вироби 620 кг, слідчий суддя вважав, що воно обґрунтовано та підлягало задоволенню, оскільки ОСОБА_6 в судовому засіданні не подано інформації та документів, з яких можливо встановити, що ОСОБА_6 є дійсно власником вказаного майна та воно набуте законним шляхом.

- представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року, в тій частині, в якій клопотання дізнавача сектору дізнання Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна задоволено - накладений арешт на майно: металеві ваги GAYA 16-11-06, 00000718; металеві вироби 620 кг., які вилучені 21.07.2021 року під час огляду транспортного засобу - фургону малотоннажного В LDV CONVOY 400, білого кольору, д/з НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засору серії НОМЕР_2 від 12.10.2011 року, власником якого є ОСОБА_6 , та ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ухвала, в частині задоволення клопотання про арешт майна, є такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Звертає увагу на те, що дізнавачем в клопотанні про арешт майна зміст ст. 1 ЗУ «Про металобрухт» перекручений та викладений не вірно, оскільки в даному законі до операцій з металобрухтом відносяться тільки переробка та металургійна переробка металобрухту, при цьому жодний з долучених до клопотання документів не вказує на те, що мала місце переробка або металургійна переробка металобрухту.
Зауважує, що з долучених до клопотання матеріалів вбачається, що металеві вироби вагою 620 кг, що знаходилися в кузові належного ОСОБА_6 транспортного засобу, виявлені під час проведення огляду місця події, оформленого протоколом огляду місця події від 21.07.2021 року, при цьому фактично мав місце огляд не місця події, а завуальований огляд місцевості обшук транспортного засобу - автомобіля LDV CONVOY 400, фургон малотоннажний-В, державний знак НОМЕР_3 , оскільки металеві вироби знаходилися в закритому кузові даного авто, і ОСОБА_6 вимушений був на вимогу поліцейського відчиняти двері кузова.
Вважає, що слідчим були грубо порушені вимоги ст.233 КПК України відповідно до яких ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених части ного третьою цієї статті. Більш того, на момент проведення незаконного обшуку автомобіля навіть не були внесені відомсти до ЄРДР, тобто кримінальне провадження не було розпочате.
Апелянт зазначає, що відсутня така обов`язкова обставина, яка дає можливість кваліфікувати дії особи, як кримінальне правопорушення, а саме: недотримання вимог законодавства щодо державної реєстрації, як суб`єкта господарювання.
Вказує на те, що якщо припустити, що ОСОБА_6 порушив законодавство, що регулює здійснення заготівлі металобрухту, - то, з огляду на наявність в нього державної реєстрації, як суб`єкта господарювання, то його дію можуть кваліфікуватися, як адміністративний проступок, а не як кримінальне правопорушення.
Звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна долучений протокол допиту свідка ОСОБА_9 , який зазначив, що передав за гроші чоловіку на маловантажному фургоні арматуру, металевий швелер, трубу та 2 металевих листа з кутами, вага яких була 105 кг. Разом з тим, не зважаючи на те, що ті металеві вироби, які свідок передав чоловіку на фургоні мають вагу 105 кг, за клопотання дізнавача арешт накладений на металеві вироби вагою в 620 кг, що вказує на безпідставність арешту на всі металеві вироби, які містилися в кузові автомобіля.
При цьому будь-якого обгрунтування необхідності накладання арешту на металеві вироби вагою 620 кг, ні в клопотанні про арешт, ні в оскаржуваній ухвалі не міститься.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, колегія суддів враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів було встановлено, що кримінальне провадження №0000312 постановою дізнавача сектору дізнання Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 11.08.2021 року було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, ця постанова у передбаченому законом порядку не оскаржувалась, рішення про її скасування не приймалось.
З огляду на вищезазначене колегія суддів приходить до висновку про відсутність в даному випадку підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування заходу забезпечення у виді арешту майна у кримінальному провадженні, яке наразі вже закрито.
Керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання дізнавача сектору Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000312 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4