ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2227/21 Справа № 207/763/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000294 відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, освіта середня спеціальна, офіційно не працюючого, одруженого, зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , раніше судимого:
26 березня 2002 року Баглійським районним судом, за ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 3 ст. 102 КК України, позбавлення волі на строк 2 роки. Звільнений 02 квітня 2003 року з Павлоградської ВК умовно-достроково невідбутий строк 11 місяців 24 дні;

11 квітня 2005 року Заводським районним судом за ч. 2 ст. 186 КК України, позбавлення волі на строк 3 роки. Звільнений з Солонянської ВК №21 16 серпня 2007 року відбутий строк покарання;

27 травня 2008 року Баглійським районним судом за ст. 395 КК України, арешт на строк 1 місяць;

27 червня 2008 року Баглійським районним судом за ч. 2 ст. 289 КК України, позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;

30 грудня 2013 року Баглійським районним судом за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України, позбавлення волі на строк 5 років. Звільнений 12 квітня 2014 року за відбуттям строку покарання;

18 вересня 2014 року Заводським районним судом, ч. 2 ст. 185 КК України, позбавлення волі на строк 4 роки; відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

11 червня 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 , ч. 4 ст. 358 КК України до 5 місяців арешту; вирок набрав законної сили;

07 березня 2019 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до 6 років позбавлення волі; вирок суду ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року залишено без змін;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 6 місяців арешту, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покаранняза вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Згідно ст. 70 ч. 4 КК України призначене покарання поглинено покаранням, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2021 року у вигляді 6 років позбавлення волі, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, і за сукупністю злочинів, остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
До набрання вироком суду законної сили залишено ОСОБА_7 у Дніпровській установі виконання покарань №4 УДПС України в Дніпропетровській області.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, зараховано у строк відбування призначеного покарання перебування ОСОБА_7 під вартою з 07 грудня 2017 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, зараховано у строк відбування призначеного покарання період перебування ОСОБА_7 під вартою згідно ухвали про тимчасове залишення від 03 лютого 2020 року Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, з 03 лютого 2020 року по день набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з обвинуваченого судові витрати на залучення експерта та кошти на перебування потерпілої в лікарні. Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом, Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимий, скоїв злочин під час випробувального терміну за наступних обставин. 13.12.2015 року о 19 годині 30 хвилин - в темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21093» н.з. НОМЕР_1 , на підставі наявності при ньому свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , переданого йому володільцем автомобіля, а саме ОСОБА_8 , та наявністю страхового полісу, рухався в м. Дніпродзержинську по вул. Бєсєдова зі сторони вул. Республіканської в напрямку пр. Леніна, зі швидкістю приблизно 50,0 км/год., з необмеженою видимістю та оглядовістю. При русі, по вул. Бєсєдова в районі будинку 19, водій ОСОБА_7 виявив на смузі свого руху пошкодження дороги у вигляді напливів. З метою об`їзду даної деформації він виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 . ОСОБА_7 , як водій механічного транспортного засобу, перед зміною напрямку руху повинен був переконатись, що виконуваний ним маневр буде безпечним і, він своїми діями, не створить перешкод іншим учасникам руху. Іншими словами водію ОСОБА_7 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано:
- 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Однак, в порушення вищевказаного пункту Правил дорожнього руху, ОСОБА_7 , здійснюючи рух на технічно справному автомобілі «ВАЗ 21093» н.з. НОМЕР_3 , при відсутності будь-яких перешкод технічного характеру, не переконавшись в безпечності скоєння ним зміни напрямку руху, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого стався наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалася у зустрічному напрямку, з лівого краю проїзної частини дороги відносно руху автомобіля. В момент зміни напрямку руху вліво та виїзду на зустрічну смугу руху пішохід знаходився в полі видимості водія ОСОБА_7 . Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 21/10.1-25 від 14.03.2016 дії водія автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що, з технічної точки зору, знаходилося в причинному зв`язку з настанням події даної пригоди. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 219-Е від 25.02.2016 року заподіяні тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з гематомою, садною в лобній області, області правої ключиці, закритого перелому зовнішнього мищелка правої великогомілкової кістки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних пошкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я більш 21 дня.
У прямому причинному зв`язку з зазначеною подією, що спричинило настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді заподіяння ОСОБА_9 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, знаходиться порушення водієм ОСОБА_7 вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху України, оскільки дане порушення безпосередньо спричинило настання події даної дорожньо-транспортної пригоди. Своїми діями, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч. 1 КК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року та вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2019 року виконувати самостійно.
В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що строки для притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закінчились 07 грудня 2020 року, і з огляду на це, суд першої інстанції повинен був з`ясувати думку обвинуваченого щодо можливості закрити кримінальне провадження та звільнити останнього від призначеного покарання. Однак, вказаного суд першої інстанції не зробив, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Мотиви суду.
Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги прокурора та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, на думку колегії суддів, є слушними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Санкція ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону №586-VI від 24 вересня 2008 року) передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно ч. 5 ст. 74 КК України, за вироком суду особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, 13 грудня 2015 року, а тому, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та санкції ч. 1 ст. 286 КК України, строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 сплинув 07 грудня 2020 року. Вказаних обставин та положень закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано не було, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Щодо вироків Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року та Жовтневого районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 березня 2019 року, то вони підлягають самостійному виконання засудженим.
Окрім цього, в провадженні апеляційного суду перебуває апеляційна скарга захисника обвинуваченого, провадження за якою було відкрито в частині вирішення питання про поновлення строку апеляційного оскарження на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України.
Перед початком судового засідання, 04 жовтня 2021 року, від захисника обвинуваченого надійшло письмове клопотання, відповідно до змісту якого вбачається, що захисник від поданої ним апеляційної скарги відмовляється.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне прийняти відмову захисника обвинуваченого від апеляційної скарги на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України та закрити апеляційне провадження №11-кп/803/2227/21 в частині апеляційної скарги сторони захисту.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 403, 404, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 від апеляційної скарги на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України.
Апеляційне провадження №11-кп/803/2227/21 в частині апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України закрити.
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків, на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року та вирок Жовтневого районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 березня 2019 року виконувати самостійно.
В іншій частині вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4