ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8470/21 Номер провадження 11-сс/814/826/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_10 , поданою в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 03 вересня 2021 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчого Відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП у Полтавській області ОСОБА_11 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 травня 2021 року за № 0000048, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та накладено арешт на рухоме майно з позбавленням права на його користування, відчуження та розпорядження, а саме на легкові автомобілі марки:
TESLA MODEL S, н.з. НОМЕР_1 , 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , vin: НОМЕР_3 ;
LEXUS RX 350, н.з. НОМЕР_4 , 2018 року випуску, номер кузова: НОМЕР_5 , vin: НОМЕР_5 ;
HONDA CRV 2.4 A/T, н.з. НОМЕР_6 , 2013 року випуску, номер кузова: НОМЕР_7 vin: НОМЕР_7 .
Постановлення такого судового рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим доведено необхідність арешту названого вище майна підозрюваного з метою належного забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 03 вересня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчим суддею не враховано те, що прокурором не доведено наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального праовопрушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та не надано доказів того, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді конфіскації майна.
Крім того, захисник вважає, що слідчим суддею порушено розумність і співрозмірність обмеження права власності підозрюваного, так як є відсутніми обставини, що підтверджують наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, а також через те, що автомобілі, на які накладено арешт, використовуються ОСОБА_9 та членами його сім`ї для задоволення сімейних потреб, ведення підприємницької діяльності, від якої підозрюваний отримує дохід.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, підозрюваного і його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора та представника потерпілого, які заперечили щодо апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цих вимог слідчим суддею дотримано.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України встановлено, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження, в тому числі арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.
У відповідності до п.3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

За ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного.

Сакнцією ч.3 ст.368 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Статтею 59 КК України регламентовано, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Полтавським РУП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 травня 2021 року за № 0000048, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (а.с. 5).

Досудовим розслідування встановлено, що 22 березня .2021 року інспекцією з контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом м. Полтава проведено перевірку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_12 , під час якої виявлені порушення щодо проведених без дозволу архітектурних змін будівлі.

Дізнавшись про проведену перевірку та виявлені порушення у ОСОБА_9 , який є депутатом Полтавської міської ради 8 скликання, виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди від власника вказаного приміщення.

Для реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_9 залучив ОСОБА_13 , який відповідно до розпорядження Полтавського міського голови № 236-к від 26 квітня 2016 року призначений на посаду начальника управління з питань містобудування та архітектури, головного архітектора м. Полтава, є представником місцевого самоврядування і згідно посадової інструкції виконує організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські функції, та відповідно до примітки до ст. 364 КК України - є службовою особою.

Діючи відповідно до спільного злочинного умислу за попередньою змовою з ОСОБА_13 , ОСОБА_9 23 березня 2021 року висунув вимогу представнику ОСОБА_12 - ОСОБА_14 про надання неправомірної вигоди за сприяння у видачі управлінням з питань містобудуваннята архітектури Полтавської міської ради містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва з метою проведення реконструкції нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , а також видачу КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради паспорту на вивіску на вказану будівлю. На цю вимогу ОСОБА_9 ОСОБА_14 не погодився.

Для одержання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва з метою проведення реконструкції нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 ОСОБА_12 30 березня 2021 року звернувся із відповідною заявою до Виконавчого комітету Полтавської міської ради.

08 та 22 квітня 2021 року ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , відмовив ОСОБА_12 у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва.

У подальшому 28 квітня 2021 року ОСОБА_9 у телефонній розмові повідомив ОСОБА_14 , що управлінням з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень у зв`язку з тим, що ОСОБА_14 не погодився надати неправомірну вигоду.

При цьому, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 , повторно висунув вимогу ОСОБА_14 про надання неправомірної вигоди, та указав суму неправомірної вигоди 5 тисяч доларів США. При цьому, ОСОБА_9 довів ОСОБА_14 про необхідність оформлення управлінням з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради не містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, а паспорту зовнішнього опорядження фасаду нежитлових приміщень у будинку по АДРЕСА_1 , що дозволить привести у відповідність до законодавства наявні архітектурні зміни у будівлі та усунути порушення, а також оформлення у КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради паспорту на вивіску на вказану будівлю.

28 квітня 2021 року ОСОБА_14 на вимогу ОСОБА_9 передав останньому через посередника першу частину неправомірної вигоди у сумі 2 тисяч доларів США.

У свою чергу, ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , 14 травня 2021 року надав ОСОБА_12 лист про те, що видача містобудівних умов та обмежень з метою проведення реконструкції без зміни загальної площі та цільового призначення не передбачена, а тому містобудівні умови та обмеження не надаються.

03 серпня 2021року ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , надав ОСОБА_14 лист про погодження управлінням з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради паспорту зовнішнього опорядження фасаду нежитлових приміщень у будинку по АДРЕСА_1 .

02 вересня 2021 року ОСОБА_14 на вимогу ОСОБА_9 передав останньому через визначеного ним посередника другу частину неправомірної вигоди у сумі 3 тисяч доларів США, після чого ОСОБА_9 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

03 вересня 2021 року керівником Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_15 повідомлено про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дій з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди (а.с. 52-53).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Так, цей стандарт вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).
Стороною обвинувачення доведено, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_9 могли мати місце і підтверджуються достатніми, на цьому етапі розслідування, доказами.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, про що йдеться в апеляційній скарзі, а тому слідчий суддя лише визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу у вигляді арешту майна, з чим погоджується і колегія суддів.
З огляду на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, санкцією якого передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна як обов`язкове, то наявні достатні підстави вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити ОСОБА_9 покарання у виді конфіскації майна.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 на праві власності належать: легкові автомобілі марки: TESLA MODEL S, н.з. НОМЕР_1 , 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , vin: НОМЕР_3 ; LEXUS RX 350, н.з. НОМЕР_4 , 2018 року випуску, номер кузова: НОМЕР_5 , vin: НОМЕР_5 ; HONDA CRV 2.4 A/T, н.з. НОМЕР_6 , 2013 року випуску, номер кузова: НОМЕР_7 vin: НОМЕР_7 .
Перебування зазначених транспортних засобів у підозрюваного та наявність у нього правомочностей щодо вчинення відповідних дій з цим майном, не оспорюється ніким з учасників провадження.
Так, задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши дане клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, дійшов правильного висновку про його задоволення.
З огляду на викаладені вище обставини, усупереч доводам апелянта, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КК України, що стосуються приховування, відчуження рухомого майна задля запобігання можливої його конфіскації у разі доведеності висунутого обвинувачення у майбутньому.
При цьому, за змістом ст. 170 КПК України накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а є лише тимчасовим обмеженням права власності з метою досягнення дієвості кримінального провадження.
Застосування такого обмеження є пропорційним обставинам у справі, дієвим та виправданим заходом, який не позбавляє особу права власності, а лише обмежує її ймовірні дії, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою належного забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчим суддею правильно накладено арешт на вказане у клопотанні слідчого рухоме майно ОСОБА_9 .

Колегія суддів враховує наслідки від вжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, однак на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою, визначеною в п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Урахувавши наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Одночасно слід зазначити, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст.ст.376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 03 вересня 2021 року, якою накладено арешт на рухоме майно ОСОБА_9 без змін.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4