ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/3334/20 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1200/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.309 КК України, з підстав, передбачених ч.4 ст.309 КК України, а кримінальне провадження закрито.

В обґрунтування прийнятого рішення, районний суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно пройшов курс лікування від наркоманії, у зв`язку з чим відповідно до ч.4 ст.309 КК України, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст. 309 КК України .
Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу стосовно ОСОБА_7 та призначити новий розгляд в суді першій інстанції. В обґрунтування посилається на те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність чим істотно порушив вимоги кримінально-процесуального закону. Зазначає про те, що під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено чи дійсно ОСОБА_7 на момент добровільного звернення страждав на наркоманію та був встановлений діагноз наркоманія, та чи дійсно потребував лікування від наркоманії.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; думку обвинуваченого щодо законності та обґрунтованості ухвали суду; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, на думку колегії суддів, ці вимоги закону судом першої інстанції повною мірою дотримані.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, за обставин згідно пред`явленого обвинувачення, що безпосередньо зазначено в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали. Свою вину у вчиненні злочину за передбачений ч.1 ст.309 КК України обвинувачений ОСОБА_7 також визнав, у зв`язку з чим заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, оскільки обвинувачений добровільно пройшов курс лікування від наркоманії.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 також не заперечував своєї вини та встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи.

За таких обставин апеляційні доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не встановлено те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, є необґрунтованими та безпідставними. Окрім того висновок суду щодо винності особи у скоєнні злочину, відповідно до вимог ст. 372-374 КПК України може міститись лише у вироку суду.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками та рішенням суду першої інстанції щодо необхідності звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.4 ст.309 КК України.

Так, ч.4 ст.309 КК України, передбачає спеціальні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у випадку, якщо особа, добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії. Тобто, дана норма передбачає два обов`язкові елементи, за яких особу можливо звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України: добровільність звернення до лікувального закладу та початок її лікування від наркоманії.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що дане рішення суду першої інстанції постановлено у відповідності до вимог ст.370 КПК України та п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності " №12 від 23.12.2005, в якій зазначено, що ухвала судді (суду) про звільнення особи від кримінальної відповідальності має бути вмотивованою.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про злочини в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів" №4 від 26.04.2002 року передбачено, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватись від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, встановлено та в оскаржуваній ухвалі суду від 14 грудня 2020 року зазначено умови та підстави, з урахуванням яких суд вирішив звільнити особу від кримінальної відповідальності, а саме вказано на наявність довідки КНП "Обласний наркологічний диспансер" від 09.11.2020 року, згідно якої ОСОБА_7 з 28.10.2020 року по 09.11.2020 рік добровільно пройшов курс лікування від наркотичної залежності з діагнозом: синдром залежності від каннабіноїдів ( F 12.2.) в Обласному наркологічному диспансері. Виписаний за закінченням лікування у задовільному стані (а.с.24)

При цьому ОСОБА_7 28.10.2020 року поступив до стаціонарного відділення №2 КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер». Лікування пройшов повністю. Режим лікарні не порушував. 09.11.2020 року ОСОБА_7 було виписано зі стаціонару з діагнозом: Синдром залежності від канабіоїдів. Активне виживання (F 12.2) (а.с.26).

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей, які би свідчили, що ОСОБА_7 проходив лікування виключно з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також вони не надані прокурором під час апеляційного розгляду.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною, а особа, хвора на наркоманію - це особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія». Разом з тим у відповідних Стандартах, затверджених МОЗ України, діагноз наркоманія не використовується через відсутність такого захворювання у Міжнародній класифікації хвороб десятого перегляду (МКХ-10). При цьому згідно шифру МКХ-10 Клас V Розлади психіки та поведінки (F10-F19) передбачено «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин», що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги прокурора в частині того, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не з`ясував питання стосовно добровільності проходження обвинуваченою саме лікування від наркотичної залежності.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині того, що довідка КНП "Обласний наркологічний диспансер" від 09.11.2020 року не є достатньою підставою для застосування положень ч.4 ст.309 КК України та звільнення ОСОБА_7 у зв`язку із цим від кримінальної відповідальності, оскільки, судом не було встановлено чи дійсно особа потребувала лікування від наркологічної залежності, а також чи добровільно пройшла курс лікування, то вони є безпідставними. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_7 звернувся добровільно до лікувального закладу і розпочав курс лікування від наркоманії.

Поряд з цим, на запит апеляційного суду надійшла інформація № 208 від 08.10.2021 року за підписами в.о. заступника директора з медичної частини ОСОБА_8 та в.о. завідувача відділення №2 КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_9 про добровільне звернення та проходження курсу лікування ОСОБА_7 на денному стаціонарі КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» з 28.10.2020 року по 09.11.2020 року з діагнозом: синдром залежності від канабіноїдів. Активне вживання. (F 12.2). Пройшов повний курс лікування та виписаний по закінченню курсу лікування у задовільному стані.

Ці обставини свідчить, що обвинувачений бажав вилікуватися та зробив для себе відповідні висновки.

При цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.242 КПК України, обов`язкове призначення експертизи з метою встановлення чи дійсно особа потребувала лікування від наркологічної залежності, не передбачено.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено діагноз наркоманія у ОСОБА_7 є необґрунтованим виходячи з наступного.

Відповідно до довідок наданих КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» обвинуваченому ОСОБА_7 був встановлений діагноз: синдром залежності від канабіноїдів. Активне вживання. (F 12.2).

Згідно до ст.1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» № 62/95-ВР від 15.02.1995 року, наркоманія це психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною.

Канабіноїди (канабіс) - це група психотропних речовин, які містяться в різних частинах коноплі. Вживання канабісу призводить до розвитку захворювання, яке є різновидом наркоманії. Згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим постановою КМУ від 6 травня 2000 р. № 770, канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу належать до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено (Таблиця І, Список № 1), а тетрагідроканабінол і ряд його ізомерів належать до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких також заборонено (Таблиця І, Список № 2).

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що судом першої інстанції довідка від 09.11.2020 року за підписами завідувача відділення №2 КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_10 та лікуючого лікаря ОСОБА_9 про добровільне звернення та проходження курсу лікування ОСОБА_7 на денному стаціонарі КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» з 28.10.2020 року по 09.11.2020 року визнана належним та допустимим доказом, а також враховуючи надану апеляційному суду інформацію № 208 від 08.10.2021 року за підписами в.о. заступника директора з медичної частини ОСОБА_8 та в.о. завідувача відділення №2 КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_9 , доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не знаходять свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим належить залишити без задоволення його апеляційну скаргу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які були б підставою для скасування ухвали, колегією суддів також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.
Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: