Номер провадження: 11-кп/813/1069/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2022 року, якою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст.194 КК України продовжений строк тримання під вартою у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за №0003930 від 16 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистої поруки, задоволено клопотання прокурора ОСОБА_10 , та обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 30 квітня 2022 року.
Раніше визначена в якості альтернативного запобіжного заходу обвинуваченим застава в розмірі 400 (чотирьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 000 залишена без змін.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 подала в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистої поруки.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою відбувся без участі обвинувачених.

При цьому суд безпідставно проігнорував клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу, який на теперішній час утримується під вартою вже 1 рік 9 місяців.

Захисник зазначила, що ОСОБА_8 має твердий намір вступити до лав Збройних сил України та прийняти особисту участь в обороні країни від російських окупаційних військ.

Крім того зазначила, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, він раніше не судимий та готовий відшкодувати матеріальну шкоду завдану своїми протиправними діями.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просив скасувати ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою його підзахисному та застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що зміст ухвали про продовження строку тримання під вартою є повністю ідентичним змісту попередніх ухвал, яким обвинуваченим також продовжувався строк тримання під вартою.

При цьому суд не привів жодних нових доводів на підтвердження того, що заявлені прокурором ризики не теперішній час не зменшились і продовжують існувати.

Зазначив, що ризик того, що ОСОБА_9 може переховуватись від суду є необґрунтованим та не підтверджується жодними доказами, а сама по собі тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини, не може бути єдиною підставою для продовження йому строку тримання під варто.

Крім того суд не взяв до уваги, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, він позитивно характеризується та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

До початку апеляційного розгляду до апеляційного суду надійшла заява громадянина ОСОБА_12 про взяття обвинуваченого ОСОБА_9 на особисту поруку.

ОСОБА_12 зазначив, що йому відомо у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_9 і він готовий забезпечувати явку обвинуваченого у всі судові засідання.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 в судове засідання не з`явився та надіслав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , в яких просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, зазначив, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому суд першої інстанції прийняв законе та обґрунтоване рішення про продовження, в тому числі і ОСОБА_9 , строку тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг та просила їх задовольнити.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи викладені в поданих апеляційних скаргах апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003930 від 16 грудня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.194 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.28, ч.2 ст.194 КК України.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003930 судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема не допитані всі свідки та потерпілі та безпосередньо не досліджені всі докази, які містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду епізодів тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, за які, у разі доведеності вини обвинувачених, їм загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, продовжує існувати ризик того, що вони можуть переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того у випадку застосування до обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою вони матимуть можливість здійснювати вплив на потерпілих, які ще не були допитані судом, що буде перешкоджати встановленню істини по справі.

Апеляційний суд також бере до уваги, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зареєстровані та до затримання проживали на території Дніпропетровської області, на території м. Одеси вони не мають міцних соціальних зв`язків.

Крім того протиправними діями обвинувачених потерпілим була завдана значна матеріальна шкода, яка становить 1 781 283, 18 гривень, злочини вони вчиняли «на замовлення» за матеріальну винагороду.

Оцінюючи викладені обставини апеляційний суд переконаний, що лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, які були встановлені судом та дозволить контролювати місце перебування обвинувачених до ухвалення остаточного рішення за результатами розгляду кримінального провадження.

Доводи про те, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги КПК України розглянувши клопотання прокурора без участі обвинувачених апеляційний суд не приймає до уваги.

Так, в умовах введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 воєнного стану забезпечити доставку в судове засідання осіб які утримуються в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не уявляється можливим.

В свою чергу судом першої інстанції були вжиті заходи для проведення судового засідання в режимі відеоконференції під час трансляцій з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», однак під час судового засідання вийти на зв`язок із зазначеною установою не надалося за можливе через завантаженість.

Крім того апеляційний суд враховує, що в судовому засіданні були присутні захисник обвинувачених.

За таких обставин апеляційний суд констатує, що в умовах воєнного стану право на захист обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 порушено не було.

Розглядаючи заяву громадянина ОСОБА_12 про взяття обвинуваченого ОСОБА_9 під особисту поруку апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Частина 2 ст.180 КПК передбачає, що кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано належних та переконливих відомостей, які б дали підстави суду дійти висновку про те, що громадяни ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які виявили бажання взяти обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на особисту поруку, являються особами, які заслуговують на особливу довіру.

Крім того, апеляційний суд відмовляє в задоволенні заяви громадянина ОСОБА_12 про передачу ОСОБА_9 на особисту поруку, оскільки він не з`явився в судове засідання, внаслідок чого апеляційний суд не має можливості виконати вимоги ч.3 ст.180 КПК України, відповідно до якої поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Крім того на теперішній час громадянин ОСОБА_12 проходить службу у військовій частині, яка розташована у АДРЕСА_1 , в той час як кримінальне провадження розглядається Приморським судом м. Одеси.

В умовах введеного на території України воєнного стану поручитель ОСОБА_12 буде позбавлений можливості належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, контролювати місце перебування обвинуваченого ОСОБА_9 та забезпечувати його явку в усі подальші судові засідання Приморського районного суду м.Одеси.

За таких обставин апеляційний суд відмовляє ОСОБА_12 в передачі під особисту поруку обвинуваченого ОСОБА_9 .

З таких же підстав суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про передачу громадянину ОСОБА_15 під особисту поруку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 180, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422-1, 532, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_12 в передачі під особисту поруку обвинуваченого ОСОБА_9 .

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

УхвалуПриморського районного суду м.Одеси від 02 березня 2022 року, якою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 30 квітня 2022 року у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за №0003930 від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4