Справа № 438/830/21
Провадження № 1-кп/438/80/2021
В И Р О К
іменем України

28 грудня 2021 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000029 від 26 квітня 2021 року,
стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислав Львівської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює директором МПП «Русич», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 25 квітня 2021 року близько 12 години 30 хвилин, перебуваючи поблизу території МПП «Русич», що знаходиться за адресою: м.Борислав Львівської області, вул. Дрогобицька, 12 а, під час словесного конфлікту з ОСОБА_6 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно заподіяв тілесні ушкодження, а саме: наніс останньому один удар кулаком лівої руки у праву частину обличчя та один удар кулаком правої руки в ліву щоку, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця біля внутрішнього кута правого ока, садна на слизовій оболонці внутрішньої поверхні лівої щоки біля кута рота, які згідно висновку судово-медичного експерта мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, показав, що в неділю, а саме: 25 квітня 2021 року близько 12 години 30 хвилин, під`їхав на власному автомобілі на територію МПП «Русич», що знаходиться за адресою: м.Борислав Львівської області, вул. Дрогобицька, 12 а. Біля воріт на територію підприємства обвинуваченого зупинив потерпілий ОСОБА_8 , з яким обвинувачений перебуває в неприязних стосунках. Обвинувачений вийшов з автомобіля, потерпілий почав сваритись з обвинуваченим з приводу того, що останній завозить на територію підприємства будівельне сміття, вживаючи нецензурну лексику. Коли обвинувачений намагався зайти на територію підприємства, потерпілий ОСОБА_8 завдав один удар рукою у спину обвинуваченому. Натомість обвинувачений наніс в обличчя потерпілому два удари кулаком лівої та правої руки; зокрема в область скули та в щоку. Від нанесених ударів потерпілий присів на коліна, після чого піднявся та пішов у напрямку свого будинку.
Просить суд суворо не карати, може вибачитись у потерпілого, обрати міру покарання у вигляді штрафу.

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, зокрема:

даними в судовому засіданні показами потерпілого ОСОБА_6 про те, що проживає за адресою АДРЕСА_3 . Поблизу будинку знаходиться земельна ділянка, яка належить потерпілому. Зазначена земельна ділянка межує із земельною ділянкою, що належить підприємству, директором якого є обвинувачений ОСОБА_3 .

На територію даного підприємства постійно звозять будівельне сміття.

25 квітня 2021 року потерпілий, вийшовши на свою земельну ділянку, звернув увагу, що частина будівельного сміття, завезеного на сусідню ділянку, зсунулась впритул до земельної ділянки потерпілого. У цей момент під`їхав обвинувачений ОСОБА_3 на автомобілі, відповідно потерпілий підійшов до нього, щоб порозмовляти. Зауваження потерпілого обурило обвинуваченого, почалась сварка. Обвинувачений нагнувся, на думку потерпілого, щоб підняти камінь. З метою попередити нанесення удару каменем, потерпілий наблизився до обвинуваченого, при цьому нахилився. Цим скористався обвинувачений та наніс потерпілому мінімум три удари в обличчя знизу вверх. Від заподіяних ударів потерпілий впав. На думку потерпілому, крім тілесних ушкоджень, які зазначені у висновку експерта, йому було завдано струс мозку. Після завданих обвинуваченим ударів, потерпілий був дезорієнтований, свідомість втратив. Були головні болі, запаморочення, нудота. За медичною допомогою не звертався. Про головні болі повідомив судово-медичного експерта. Вважає запропоновану прокурором міру покарання у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян достатньою мірою покарання для обвинуваченого;

даними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_9 про те, що потерпілий ОСОБА_6 являється її сином та проживаєв сусідній квартирі. Близько 12 години 30 хвилин 25 квітня 2021 року свідок почула через вікно своєї спальної кімнати крики на вулиці. Підійшовши до вікна, побачила, що біля воріт перебував обвинувачений ОСОБА_3 та син свідка потерпілий ОСОБА_6 . Між ними тривала словесна суперечка. Свідок побачила, що обвинувачений намагався підняти із землі камінь, в цей момент потерпілий наблизився до нього, щоб цьому завадити. Скориставшись зазначеним, обвинувачений завдав два-три удари в обличчя потерпілому знизу вверх. Від нанесених ударів син впав на землю, після чого піднявся на ноги;

даними висновку експерта за №124 від 27 квітня 2021 року, з якого вбачається, що в гр-на ОСОБА_6 , 53-ох років, виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця біля внутрішнього кута правого ока, садна на слизовій оболонці внутрішньої поверхні лівої щоки біля кута рота. Тілесні ушкодження у вигляді синця виникло в результаті дії (удар) твердого (их) тупого (их) предмета (ів), в термін 1-2 дні до моменту огляду. Тілесні ушкодження у вигляді садна виникло в результаті дії (удар, тертя) твердого (их) тупого (их) предмета (ів), в термін 1-2 дні до моменту огляду. Зокрема, всі вказані тілесні ушкодження могли виникнути 25.04.2021 р., можливо в час та по механізму вказаному потерпілим. Вказані тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень (а.с.крим.пров.17);

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08 травня 2021 року, із фототаблицею, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 , під час якого останній у приміщенні службового кабінету відділення поліції №1 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області (м.Борислав, вул.В.Великого, 30) показав за допомогою статиста яким чином « ОСОБА_10 нагнувся до землі, щоб підняти камінь, а потім присів та потягнув руку до каменя на землі, і подальшому показав, як він наблизився до нього, спереду, та нагнувся вперед, щоб затримати руку, щоб той не зміг підняти камінь, та кинути в нього. В подальшому потерпілий показав, що він перебував коло ОСОБА_11 у нахиленому положенні, допереду і той, скориставшись цим, наніс йому удар лівою рукою в обличчя у район правого ока та щоки, потім наніс інший удар кулаком іншої руки в ліву щоку. Удари були нанесені кулаками знизу вверх (а.с.крим.пров.34-40);

даними висновку експерта за №140 від 12 травня 2021 року, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі на основі даних слідства, зокрема, із протоколу слідчого експерименту, що було показано потерпілим ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту від 08 травня 2021 року, допускається можливість виникнення синця біля внутрішнього кута правого ока та садна на слизовій оболонці внутрішньої поверхні лівої щоки біля кута рота внаслідок ударів кулаками рук в обличчя у вказані ділянки (а.с. крим.пров.49);

показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_12 , який повністю підтримав висновок судово-медичної експертизи 124 від 27 квітня 2021 року та за №140 від 12 травня 2021 року. Вказав, що на час проведення експертизи оглядав потерпілого та встановив наявністьтілесного ушкодження у вигляді синця біля внутрішнього кута правого ока, садна на слизовій оболонці внутрішньої поверхні лівої щоки біля кута рота. Потерпілий скаржився на головні болі та нудоту. Проте встановити діагноз потерпілому струс головного мозку не мав можливості, оскільки була відсутня будь-яка медична документація для підтвердження зазначеного ушкодження. Також вказав, що зазначені тілесні ушкодження у вигляді синця біля внутрішнього кута правого ока та садна на слизовій оболонці внутрішньої поверхні лівої щоки біля кута рота могли виникнути у потерпілого внаслідок двох ударів кулаком знизу вверх.

Вказані докази суд визнає належними, допустимими та достовірними і такими, що підтверджуються також безпосередньо дослідженими в судовому засіданні процесуальними доказами, а саме:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029 від 26 квітня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_6 звернувся 26.04.2021 12:02:57 до ВП №1 Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області з приводу того, що 25.04.2021 близько 13 год по вул.Дрогобицькій у м.Бориславі мешканець сусіднього будинку під час словесного конфлікту заподіяв йому тілесні ушкодження (а.с.крим.пров.1).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , надані останніми в судовому засіданні, суд враховує, що показання останніх прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 25 квітня 2021 року, пов`язані з обставинами заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особою, які їх спричинила, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо.

Висновок судово-медичного експерта за №124 від 27 квітня 2021 року ОСОБА_12 та висновок судово-медичного експерта №140 від 12 травня 2021 року ОСОБА_12 суд також визнає належними та допустимими доказами, оскільки такий отримано у порядку, встановленому КПК України; вказані експертизи проведено на підставі постанови дізнавача сектору дізнання відділення поліції №1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 26 квітня 2021 року та відповідно до постанови начальника СД відділення поліції №1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 11 травня 2021 року, експертизи проведено уповноваженою на те особою, експертом ОСОБА_12 та такі підтверджують той факт, що внаслідок подій, які мали місце 25 квітня 2021 року, потерпілому ОСОБА_6 завдано тілесних ушкоджень. Вказані висновки належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні, зробленому на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, висновок обґрунтовано дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення.

Крім цього, висновком №140 від 12 травня 2021 року ОСОБА_12 заперечуються показання потерпілого ОСОБА_6 про те, що тілесні ушкодження у вигляді синця біля внутрішнього кута правого ока та садна на слизовій оболонці внутрішньої поверхні лівої щоки біля кута рота виникли в останнього внаслідок заподіяння трьох ударів кулаком в голову потерпілого, тобто, за механізмами нанесення, показаними потерпілим ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту від 08 травня 2021 року.

Як вбачається із протоколу проведення слідчого експерименту від 08 травня 2021 року, із фототаблицею, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 , який є належним та допустимим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та проведені в порядку, встановленому КПК України; саме потерпілий ОСОБА_6 при відтворенні подій по факту заподіяння йому тілесних ушкоджень показав що « ОСОБА_10 … наніс йому удар лівою рукою у обличчя у район правого ока та щоки, потім наніс інший удар кулаком іншої руки у ліву щоку».

Відповідно суд приймає до уваги визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, зокрема умисного заподіяння тілесних ушкоджень, а саме: нанесення потерпілому одного удару кулаком лівої руки у праву частину обличчя та одного удару кулаком правої руки у ліву щоку, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця біля внутрішнього кута правого ока, садна на слизовій оболонці внутрішньої поверхні лівої щоки біля кута рота.
За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та дійшов висновку, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, а саме: спричинення потерпілому ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження.

Зазначений висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_3 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.125 КК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Зазначена позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_3 обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, суд вважає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Суд не погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття.

Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, хоча і визнано в обвинувальному акті обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, проте така обставина має лише формальний характер. Каяття передбачає, крім визнання особою самого факту вчинення кримінального проступку, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий осуд своєї поведінки, які мають втілюватися в намаганні компенсувати збитки, завдані таким проступком, та бажанні виправити наслідки такого вчиненого. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку повинен знайти своє відображення в певних діях обвинуваченого після вчинення проступку. Вибачення обвинуваченого перед потерпілим під час останнього слова не може бути розцінено судом як обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, як щире каяття.

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних проступків.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, раніше не судимого, має постійне місце проживання, одружений, працевлаштований, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність посередньої характеристики з місця проживання, на обліку в лікаря-нарколога та на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді штрафу, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.

Речові докази у справі відсутні.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні не обиралась.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислав Львівської області, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1