Провадження №11-кп/801/333/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду від 10.02.2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України.
за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
в с т а н о в и в :

До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000501 від 04.08.2021 року, № 0000748 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.08.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2022 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 із тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.
Продовжено ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 10.04.2022 включно.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2022 року, відмовити у задоволенні клопотання прокурора, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що судом всупереч вимог п.1 ч.1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу неналежним чином оцінено в сукупності всі обставини справи: те, що ОСОБА_7 є громадянином України, має середню освіту, не перебуває на обліку в наркологічному диспансері та на психіатричному обліку, має зареєстроване та постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , до затримання працював за цивільно-правовими угодами.
Захисник звертає увагу на те, що на час постановлення 10.02.2022 року ухвали судом стороною обвинувачення не зібрано та не представлено судді доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Підставами продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом вказані ризики, передбачені п.1,п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, однак наявність вказаних ризиків не доведена прокурором у судовому засіданні, внаслідок чого висновки суду є необгрунтованими.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів під час іспитового строку, тому, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, продовжити вчиняти інші злочини, тому ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1,ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .
Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України.
Обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000501 від 04.08.2021 року, № 0000748 від 08.08.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України перебуває на розгляді у суді першої інстанції.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких корисливих злочинів, раніше судимий, вчинив інкриміновані злочини під час іспитового строку за попереднім вироком суду, до затримання не працював та не мав стабільного прибутку, неодружений, не має стійких соціальних зв`язків, тому може переховуватись від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого триває, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 своїми діями показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, проявив самовпевненість у безкараності за свої вчинки, таким чином, перебування його на волі може призвести до можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, що в подальшому ускладнить проведення судового розгляду.
Твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд продовжив відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, який є співмірним кримінальним правопорушенням, у вчиненні яких обвинувачується останній.
Підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду від 10.02.2022 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні
Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.
Ухвалу Вінницького міського суду від 10.02.2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3