Номер провадження: 11-сс/813/1677/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

підозрюваного ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2021 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001289 від 24.10.2021 року, щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Стрий Львівської області, громадянина України, одруженого, ФОП, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0001289 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_11 , 24 жовтня 2021 року, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «DODGE CHARGER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у світлу пору доби та в умовах необмеженої видимості здійснював рух по асфальтобетонному сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Перемоги в с. Струмок, Білгород-Дністровського району Одеської області, зі сторони с. Нерушай в сторону с. Спаське, яка має по одній смузі для руху транспортних засобів, в кожному напрямку, з невстановленою швидкістю.
На зазначеній ділянці проїзної частини організовано двосторонній однорядний рух у кожному напрямку, напрямки якого розділені переривчастою лінією дорожньої розмітки 1.5, на загальних ділянках, та суцільною 1.1, при під`їзді до пішохідного переходу, «Правила дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001).
В цей же день, близько о 15 год. 00 хв., наближаючись до будинку № 90 вул. Перемоги, ОСОБА_11 , обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість йому постійно контролювати рух автомобіля, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував та своєчасно не відреагував на її зміну, чим порушив вимоги п. 1.5, п/п «б» п. 2.3. «Правил дорожнього руху» України.
Під час руху по проїзній частині вул. Перемоги, наближаючись до будинку № 90, маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно виявити небезпеку для свого подальшого руху велосипедиста ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в попутному напрямку та почав змінювати траєкторію свого руху, а саме перетинати вул. Перемоги з права на ліво. Маючи технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста, водій ОСОБА_11 діючи з необережності, не вжив належних і своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху до безпечної, аж до зупинки автомобіля, проявляючи злочинну самовпевненість продовжив рух у зазначеному режимі, та не дотримуючись безпечної дистанції під час руху та грубо ігноруючи вимоги дорожньої розмітки, перетнув суцільну лінію 1.1, ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом в населеному пункті з метою виконання маневру обгону велосипедиста, що рухався попереду в попутному напрямку в результаті чого скоїв наїзд передньою правою частиною кузову керованого ним автомобіля марки «DODGE CHARGER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на велосипедиста ОСОБА_12 , чим порушив вимоги п.п. 12.3., 12.4., 13.1, п/п «в» п. 14.6., 34.1. Правил дорожнього руху України. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події від отриманих травм настала смерть велосипедиста ОСОБА_12 .
Таким чином ОСОБА_11 у сукупності допустив порушення вимог п.п. 1.5., п/п «б» п. 2.3., п.п. 12.3., 12.4., 13.1, п/п «в» п. 14.6., 34.1. «Правил дорожнього руху» України та у його діях вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
25.10.2021 року ОСОБА_11 затриманий в порядку ст.208 КПК та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
27.10.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; тяжкістю можливого призначеного покарання, оскільки в результаті вчиненого злочину настала смерть людини; незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні; скоєння підозрюваним іншого кримінального правопорушення. Існуючи ризики обґрунтовують обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено та відносно підозрюваного ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 25.12.2021 року, без визначення розміру застави..
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали, оскільки ризики не доведені, а тому відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати підозрюваному запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт. Захисник посилається на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, раніше не судимий, не підозрюється у вчиненні інших кримінальних правопорушень, має на утриманні матір пенсійного віку та здійснює всі дії на відшкодування шкоди, завданої злочином. Захисник звертає увагу на те, що підозрюваний не поїхав з місця ДТП, самостійно викликав поліцію та швидку допомогу, що свідчить про відсутність у підозрюваного наміру переховуватися від органу досудового розслідування, або в інший спосіб перешкоджати розслідуванню кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тяжкістю покарання яке загрожує останньому в разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, слідчий суддя врахував ту обставину, що після ДТП підозрюваний змінив номерні знаки свого автомобіля, що вказує на існування ризику перешкоджання досудовому розслідуванню.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, та зазначені у клопотанні слідчого, у своїй сукупності, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, зокрема фактом інкримінування підозрюваному тяжкого злочину, в результаті якого настала смерть малолітньої дитини, вказує на існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу потерпілих, а також на свідків з метою зміни їх показів, що на думку апеляційного суду, виключає на даній стадії досудового розслідування можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри. Крім того, сторона захисту в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду не заперечувала обґрунтованість підозри.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_11 від органу досудового розслідування та суду, апеляційний суд вважає, що цей ризик виключати неможливо, оскільки з огляду на інкримінований підозрюваному злочин та його розуміння тяжкості можливого покарання, останній може вдатись до спроб переховуватись від органів досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Ризик можливого перешкоджання підозрюваного кримінальному провадженню не можна виключати, оскільки факт зміни підозрюваним ОСОБА_11 номерних знаків на автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди не заперечується стороною захисту. Разом з тим, версія підозрюваного щодо мотивів таких його дій потребує детального вивчення під час досудового розслідування та надання відповідної оцінки. За таких обставин, доводи сторони захисту відносно того, що вказані дії ОСОБА_11 були покликані єдиною метою - «зняти напругу суспільства», виглядає непереконливою. Крім того, стороною захисту не надано суду доказів на підтвердження існування двох різних номерних знаків на автомобілі, яким керував підозрюваний, які були отримані у передбаченому законом порядку.
Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту про непослідовність позиції прокурора-процесуального керівника стосовно наявності підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з посиланням на те, що перше клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не було погоджене прокурором, а тому слідчий звертався з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, яке не було задоволене слідчим суддею. Прокурор надав апеляційному суду раціональне пояснення підстав для відмови в погодженні першого клопотання. Крім того, прокурор повідомив суду, що під час розгляду слідчим суддею першого клопотання про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, було встановлено, що підозрюваний, на місці ДТП, намагався замінити номерні знаки свого автомобіля, що не було відомо прокурору на стадії погодження першого клопотання слідчого, а також від потерпілої надійшло повідомлення про спроби тиску підозрюваного та його родичів на родину загиблої дитини.
Що стосується ризику тиску на потерпілих, то він, на думку апеляційного суду не виключений, оскільки за повідомленням потерпілої та її представника, підозрюваний ОСОБА_11 та його знайомі, всупереч волі родини загиблої дитини, з першого дня здійснювали неодноразові намагання обманим шляхом перерахувати батькам загиблої дитини грошові кошти, а тому такі дії потерпіла сторона вважає неприйнятними та розцінює їх, як тиск з боку підозрюваного.

Оцінюючи повідомлені потерпілою обставини, які не були спростовані стороною захисту, апеляційний суд вважає, що існуючи наполегливі та невиправдані дії, з урахуванням того стану, в якому перебуває родина потерпілої, та відсутності бажання у потерпілої сторони отримати від підозрюваного грошову компенсацію за спричинену шкоду, яка не може виражатися в грошовому вигляді, оскільки внаслідок злочину загибла малолітня дитина, дійсно можуть свідчити про намагання підозрюваного та його близьких в такий спосіб чинити тиск на потерпілих.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_11 на свідків, оскільки покази деяких свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування. Перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також є непереконливими доводи сторони захисту щодо можливості забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з посиланням на те, що дружина підозрюваного не здатна забезпечити належний догляд його матері пенсійного віку ОСОБА_13 , оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження цих обставин.

Дійшовши висновку про законність та обґрунтованість оскарженої ухвали апеляційний суд також враховує, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано відповідних та належних документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно того, що підозрюваний ОСОБА_11 раніше не судимий, має родину та постійне місце проживання.

Разом з тим, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілих, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Приймаючи до уваги вище викладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.
За наведених обставин, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника та не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2021 року, якою підозрюваному ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у кримінальному проваджені №0001289 від 24.10.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4