Справа № 1-1/12
Провадження №1/713/1/13
ПОСТАНОВА
іменем України

27.01.2022 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю сторони захисту захисника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2013 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ст.190 ч.1, ст.190 ч.2, ст.190 ч.4, ст.222 ч.1, ст.358 ч.2, ст.358 ч.3 КК України, про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку, -

В С Т А Н О В И В :

12.01.2022 року захисник ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся в суд з клопотанням про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2013 року, яким засуджено ОСОБА_4 за вчинення злочинів, передбачених ст.190 ч.1, ст.190 ч.2, ст.190 ч.4, ст.222 ч.1, ст.358 ч.2, ст.358 ч.3 КК України.

В клопотанні зазначив, що вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ст.ст.190ч.1, 190 ч.2, 190 ч.4, 222 ч.1, 358 ч.2, 358 ч.3 КК України, і призначено покарання: за ст. 190 ч.1 КК України у виді одного року обмеження волі; за ст. 190 ч.2 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі; за ст.190 ч.4 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за виключенням житла; за ст. 222 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 17000,00 (Сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах установах, організаціях усіх форм власності строком на два роки; за ст. 358 ч.2 КК України (в редакції статті, що діяла на момент вчинення злочину) у виді двох років позбавлення волі; за ст. 358 ч.3 КК України (в редакції статті, що діяла на момент вчинення злочину) у виді одного року три місяці обмеження волі. На підставі ст.70 ч.1 КК України ОСОБА_4 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за виключенням житла, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах установах, організаціях усіх форм власності строком на два роки. Обрану міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили змінити з підписки про невиїзд на взяття під варту. Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання. В строк відбуття покарання засудженого ОСОБА_4 зарахувано період затримання та утримання під вартою з 04 лютого 2009 року по 12 серпня 2009 року включно. Цивільний позов ВАТ «Банк Руський Стандарт» до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 263358,02 грн. залишено без розгляду.

Судом першої інстанції у вироку зазначено наступне: «Оскільки підсудній ОСОБА_4 був повідомлений про час та місце розгляду справи, ухиляється від явки до суду, за вказаних підстав суд вважає можливим розглянути кримінальну справу без присутності підсудного у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 262 КПК України». Проте твердження суду першої інстанції, що підсудний ОСОБА_4 був повідомлений про час та місце розгляду справи та ухилявся від явки до суду, спростовується матеріалами даної кримінальної справи:

Так, згідно протоколу судового засідання (а.с. 174) 07.12.2010 р. підсудний ОСОБА_4 з`явився до суду; згідно протоколу судового засідання від 20.12.2020 року (а.с. 174) підсудний ОСОБА_4 з`явився до суду; згідно протоколу судового засідання від 12.01.2011 року (а.с. 174-175) підсудний ОСОБА_4 з`явився до суду; згідно протоколу судового засідання від 01.02.2011 року (а.с. 175) підсудний ОСОБА_4 з`явився до суду; згідно протоколу судового засідання від 15.02.2011 року (а.с. 175-176) підсудний ОСОБА_4 з`явився до суду, однак суд не вияснив у підсудного ОСОБА_4 думку щодо можливості розгляду справи у відсутності потерпілих та свідків.

Згідно протоколу судового засідання від 04.03.2011 р. (а.с. 176) підсудний ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, мабуть на це була вагома причина, оскільки в судове засідання не з`явився прокурор (як вбачається із протоколу судового засідання), суд за відсутності учасників розгляду кримінальної справи, за власною ініціативою, виніс постанову про оголошення розшуку ОСОБА_4 , змінив йому міру запобіжного заходу з підписки про невиїзд на утримання під вартою з послідуючим етапуванням в СІЗО № 33 в Чернівецькій області в розпорядження Вижницького районного суду Чернівецької області, провадження у справі зупинено до розшуку ОСОБА_4 . Постанова суду від 04.03.2011 року про оголошення розшуку, зміну запобіжного заходу, та зупинення справи є в ЄДРСР за номером судового рішення - 46115226.

В даній постанові суд першої інстанції зазначив неправдиві відомості, що підсудній ОСОБА_4 ухиляється від явки до суду, що не відповідало дійсності, оскільки з першого судового засідання по даній кримінальній справі підсудний ОСОБА_4 постійно являвся до суду: 07.12.2010 р., 20.12.2010 р., 12.01.2011 р., 01.02.2011 р., 01.02.2011 р.,15.02.2011 р., тобто поспіль шість разів постійно з`являвся до суду, і як тільки ОСОБА_4 перший раз не з`явився до суду, без вияснення причин неявки ОСОБА_4 до суду, була ухвалена постанова про оголошення розшуку, зміну запобіжного заходу, та зупинення справи.

Як вбачається із протоколу судового засідання від 18.04.2013 року (а.с. 176) - судове засідання оголошено продовженим, хоча постановою Вижницького районного суду від 04.03.2011 року провадження по даній кримінальній справі було зупинено.

Згідно протоколу судового засідання від 18.04.2013 року (а.с. 176-177) підсудний ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Із змісту протоколу судового засідання від 18.04.2013 р. вбачається, що ОСОБА_4 оголошено в міжнародний розшук, проте не зрозуміло коли було оголошено міжнародний розшук та ким. В протоколі судового засідання зазначено, що підсудний ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

Зазначив, що в матеріалах даної кримінальної справи відсутні належні відомості, що ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Рекомендовані листи - виклики до суду направлялись за місцем реєстрації ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 , хоча фактично він проживав в іншому населеному пункті - с. Виженка, Вижницького району Чернівецької області, і про це було достеменно відомо суду, із характеристики по місцю проживання, яка знаходиться в матеріалах даної кримінальної справи. Рекомендовані листи повертались до суду, оскільки не були вручені підсудному ОСОБА_4 , а вони і не могли бути вручені, оскільки направлялись не за місцем його проживання.

Суд першої інстанції 18.04.2013 року продовжив судове засідання не відновлюючи кримінальне провадження по справі, яке було зупинено до розшуку ОСОБА_4 . Тобто суд першої інстанції продовжив судове засідання по зупиненій провадженням справі.

Суд першої інстанції 18.04.2013 р. продовжив судове засідання, та ухвалив 23.04.2013 р. вирок із порушенням вимог п.1 ч.2 ст.262 КПК України, оскільки в суду не було відомостей про те, що підсудний ОСОБА_4 перебуває за межами України і ухиляється від явки до суду. Як вбачається із довідки-меморандуму від 27.11.2012 р. ( а.с.128) ОСОБА_4 було оголошено в розшук відповідно до постанови Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.03.2011 року. В даній довідці-меморандумі зазначено, що ОСОБА_4 також оголошено в міжнародний розшук, проте не зазначено підставу оголошення міждержавного розшуку.

Також в даній довідці-меморандумі зазначено наступне: « При розмові із родичами розшукуємого, останні пояснили, що на даний час їм місце знаходження ОСОБА_4 невідомо та те, що останній раз його бачили в лютому місяці 2011 року. По наявній інформації розшукуємий на даний час може перебувати в Республіці Італія, де знаходиться його матір, а також виїхала дружина із дітьми».

Тобто із даної довідки-меморандуму вбачається, що станом на 27.11.2012 р. працівникам міліції місце знаходження ОСОБА_4 невідоме, по інформації міліції ОСОБА_4 може перебувати в Республіці Італія, де знаходиться його мати (його мати являлась громадським захисником свого сина ).

Тобто суду першої інстанції слід було надати належну та критичну оцінки даній довідці-меморандуму, натомість суд ці дані у вироку виклав по іншому, по своєму, зазначивши, що ... ОСОБА_4 згідно наданих відомостей Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області виїхав в Італію, де перебуває його дружина із дітьми, що суперечить відомостям, що зазначені в даній довідці-меморандумі, та суперечить матеріалам даної кримінальної справи, оскільки в матеріалах справи відсутні такі відомості.

Також суд першої інстанції зазначив у вироку неправдиві відомості, що ОСОБА_4 постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.03.2011 року оголошено в міжнародний розшук, що не відповідає дійсності, оскільки даною постановою його оголошено в внутрішньодержавний (національний) розшук.

Із зазначеного вище вбачається, що підсудний ОСОБА_4 постійно являвся до суду, розгляд справи відкладався та переносився не по його вині, за результатами його першої неявки, в той же самий день, суд ухвалив постанову про оголошення розшуку, зміну запобіжного заходу, та зупинення справи. Підсудний ОСОБА_4 , не був ані в міждержавному, ані в міжнародному розшуку на дату ухвалення вироку, і не перебуває на даний час. Суд першої інстанції у вироку зазначив, що ... 12.01.2011 року в судовому засіданні підсудній ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 190 ч. 1, 190 ч.2, 190 ч. 4, 222 ч.І, 358 ч.2, 358 ч. З КК України, визнав повністю ..., що не відповідає дійсності, оскільки це не вбачається із протоколу судового засідання за 12.01.2011 року, судове засідання було відкладено на 01.02.2011 року по причині неявки потерпілих та свідків. Із матеріалів даної кримінальної справи вбачається, що в суді першої інстанції не був допитаний жоден із потерпілих чи свідків, в основу обвинувального вироку покладені покази потерпілих та свідків, дані ними на досудовому слідстві та оголошені в судовому засіданні 18.04.2013 року. На день ухвалення вироку, а саме 23.04.2013 р. в суду не було належних даних, що підсудний ОСОБА_4 перебуває за межами України та ухиляється від суду.

Просить відновити пропущений строк на подання апеляції, оскільки він пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити.

В судове засідання прокурор не з`явилася, до початку засідання подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, просить відмовити в його задоволенні, оскільки підстав для відновлення пропущеного строку апеляційного оскарження немає.

В судове засідання ОСОБА_5 не з`явилася, надала заяву де зазначила, що клопотання захисника ОСОБА_3 підтримує, просить задовольнити, оскільки строк на подання апеляції на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 23.04.2013 року був пропущений з поважних причин. Як законний представник свого сина в судовому засіданні 23.04.2013 року була відсутня з поважних причин, за станом здоров`я, згоди на розгляд кримінальної справи у відсутності сина не давала. ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , про що було відомо суду та працівникам правоохоронних органів.

В судове засідання захисник ОСОБА_6 не з`явився, від отримання судової повістки про виклик до суду відмовився.

В судове засідання потерпілі та представник потерпілого не з`явилися.

В судове засідання засуджений ОСОБА_4 не з`явився.

Суд, вислухавши захисника ОСОБА_3 , дослідивши клопотання та матеріали кримінальної справи №1-1/12, вважає необхідним відмовити у відновленні пропущеного строку апеляційного оскарження вироку, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.349 КПК України (в ред. 1960 року) апеляція, за винятком випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті, подається через суд, який постановив вирок, ухвалу чи постанову. Якщо апеляція подана у встановлені частиною третьою цієї статті строки безпосередньо до суду апеляційної інстанції, він надсилає її до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених статтями 350 і 351 цього Кодексу.

Апеляція на вирок, ухвалу чи постанову суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту їх проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.. 353 УПК України ( в ред. 1960 року) у разі подання апеляції з пропуском встановленого статтею 349 цього Кодексу строку і при відсутності клопотання про його відновлення апеляція постановою головуючого визнається такою, що не підлягає розгляду. У разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку.

З матеріалів кримінальної справи 1-1/12 судом встановлено:

23 квітня 2013 року вироком Вижницького районного суду Чернівецької області ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ст.ст.190 ч.1, 190 ч.2, 190 ч.4, 222 ч.1, 358 ч.2, 358 ч.3 КК України, і призначено покарання: за ст. 190 ч.1 КК України у виді одного року обмеження волі; за ст. 190 ч.2 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі; за ст.190 ч.4 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за виключенням житла; за ст. 222 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 17000,00 (Сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах установах, організаціях усіх форм власності строком на два роки; за ст. 358 ч.2 КК України (в редакції статті, що діяла на момент вчинення злочину) у виді двох років позбавлення волі; за ст. 358 ч.3 КК України (в редакції статті, що діяла на момент вчинення злочину) у виді одного року три місяці обмеження волі. На підставі ст.70 ч.1 КК України ОСОБА_4 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за виключенням житла, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах установах, організаціях усіх форм власності строком на два роки. Обрану міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили змінити з підписки про невиїзд на взяття під варту. Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання. В строк відбуття покарання засудженого ОСОБА_4 зарахувано період затримання та утримання під вартою з 04 лютого 2009 року по 12 серпня 2009 року включно. Цивільний позов ВАТ «Банк Руський Стандарт» до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 263358,02 грн. залишено без розгляду.

23 квітня 2013 року судом у зв`язку з ухиленням підсудного ОСОБА_4 до суду, кримінальну справу розглянуто відповідно до п.1 ч.2 ст.262 КПК України (1960 року).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.262 КПК України (1960 року), розгляд справи при відсутності підсудного допускається лише у виняткових випадках, а саме: коли підсудний перебуває за межами України і ухиляється від явки до суду.

Під час ухвалення Вижницьким районним судом Чернівецької області вироку від 23 квітня 2013 року в судовому засіданні був присутній адвокат підсудного ОСОБА_6 , який просив призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України. (Протокол судового засідання Том 4, а.с. 180).

24 квітня 2013 року копію вироку було направлено всім учасникам кримінальної справи, зокрема: підсудному ОСОБА_4 , його захиснику ОСОБА_6 , громадському захиснику ОСОБА_5 (Том 4, а.с.181).

Захисник ОСОБА_6 отримав копію вироку 24 квітня 2013 року.

13.05.2013 року ТОВ «Агенство по збору боргів» подано апеляцію на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2013 року по кримінальній справі №1-1/12 (Том 4, а.с. 188-190).

27 травня 2013 року захисником засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_4 було подано заперечення на апеляційну скаргу ТОВ «Агенство по збору боргів» (Том 4, а.с. 211).

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 09 липня 2013 року вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2013 року скасовано в частині вирішення цивільного позову та направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд в іншому складі суддів. В решті вирок відносно ОСОБА_4 залишено без змін.

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили вбачається, що вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2013 року набрав законної сили 09 липня 2013 року.

03.08.2021 року адвокат ОСОБА_7 , яка діяла в інтересах ОСОБА_4 подала заяву про ознайомлення з матеріалами кримінальної справи №1-1/12. 10.08.2021 року адвоката ОСОБА_7 , ознайомлено з матеріалами кримінальної справи, про що свідчить її підпис (Том 4, а.с.253).

30.11.2021 року адвокат ОСОБА_3 подав заяву про ознайомлення з матеріалами кримінальної справи №1-1/12. 01.12.2021 року адвокат ОСОБА_3 отримав копію вироку та ознайомився з матеріалами кримінальної справи, про що свідчить його підпис (Том 4, а.с.257).

12.01.2022 року захисник ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся в суд з клопотанням про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2013 року, яким засуджено ОСОБА_4 за вчинення злочинів, передбачених ст.190 ч.1, ст.190 ч.2, ст.190 ч.4, ст.222 ч.1, ст.358 ч.2, ст.358 ч.3 КК України.

З доданої довідки Вижницької міської ради №2-32 від 21.01.2022 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 з 22.08.2008 року.

При розгляді клопотання захисника ОСОБА_3 про відновлення строку на апеляційне оскарження вироку, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського суду з прав людини з справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом закону, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не допускається порушення принципу правової визначеності, шляхом безпідставного поновлення строку на оскарження рішення суду, яке набуто чинності та яким права й обов`язки сторін визначені. Жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Про це зазначено в справах «Пономарьов проти України», «Христов проти України».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також той факт, що з дня оголошення вироку до дня подачі апеляції та клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження пройшов значний період часу, суду не надано жодних доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, суд вважає строк на апеляційне оскарження пропущений без поважних причин, а тому в задоволенні клопотання про відновлення пропущеного строку апеляційного оскарження вироку необхідно відмовити, апеляційну скаргу визнати такою, що не підлягає розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.353 КПК України (в редакції 1960 року), п.15 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити захиснику ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 у відновленні пропущеного строку апеляційного оскарження вироку.

Апеляційну скаргу на вирок захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 від 10.01.2022 року, визнати такою, що не підлягає розгляду.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду на протязі 15 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_8