Справа № 523/9480/18
Провадження №1-кп/523/240/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року

Суд присяжних Суворовського районного суду міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 , ОСОБА_18

захисників ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22

обвинуваченого (підсудного) - ОСОБА_23 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду (у тому числі в режимі відеоконференції) кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000015 від 02.01.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого та офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не має судимості в силу ст.89 КК України,

у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
02.01.2017 року, приблизно о 03:10 години, підсудний ОСОБА_23 , знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Меркурій» по вул.Семена Палія 86/2 у м.Одесі, в ході обопільної бійки з раніше не знайомим йому ОСОБА_24 , яка виникла на ґрунті раптових неприязних відносин між ними, побачив на шиї останнього золотий ланцюжок.

У цей час, у підсудного ОСОБА_23 раптово виник злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_24 і заволодіння його майном, з метою реалізації якого, вказаний підсудний діючи умисно й з корисливих мотивів, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я останнього, напав на нього та завдав йому не менше двох ударів в область голови.

Після чого, підсудний ОСОБА_23 , діючи з умислом на позбавлення життя ОСОБА_24 і з корисливих мотивів, наявним при ньому колюче-ріжучим предметом типу ніж цілеспрямовано наніс ним один удар останньому в область життєво-важливих органів в область грудної клітини зліва, чим спричинив згідно висновку судово-медичної експертизи №3 (5) від 27.01.2017 року тілесне ушкодження у вигляді одного проникаючого грудно-черевного колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини зліва з пораненням серця та печінки, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Підсудний ОСОБА_23 у цей же час, з метою доведення до кінця свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, та користуючись тим, що ОСОБА_24 не чинить опору, діючи умисно, відкрито й з корисливих мотивів, нахилившись до лежачого на землі останнього, зірвав лівою рукою з його шиї належний тому золотий ланцюжок вагою 15 грамів, вартістю 8500 гривень, заволодівши яким вказаний підсудний з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В подальшому, ОСОБА_24 каретою швидкої допомоги доставлено до КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», де о 04:15 годин 02.01.2017 року настала смерть останнього, яка за висновками наведеної вище судово-медичної експертизи знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманим проникаючим грудно-черевним колото-різаним пораненням передньої поверхні грудної клітини зліва з пораненням серця і печінки.

Потерпілий ОСОБА_25 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судові засідання не з`явився, надавши до суду заяву щодо розгляду справи без його участі із залишенням підсудному ОСОБА_23 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом судового розгляду без змін та з приводу призначення підсудному покарання, на підставі чого, суд присяжних з метою дотримання розумності строків судового розгляду й з урахуванням позиції інших сторін, вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутністю означеного потерпілого.
Підсудний же ОСОБА_23 свою провину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав повністю, на початку судового розгляду повідомив про бажання надати пояснення у справі, але в подальшому відмовився від надання будь-яких показів, мотивуючи це нібито упередженим ставленням суду та не проведенням допиту свідка захисту.

Визнання ж своєї вини на початковому етапі досудового розслідування, підсудний ОСОБА_23 пояснив застосуванням до нього фізичного і психологічного тиску з боку працівників поліції, у зв`язку з чим подав відповідні скарги, за результатами перевірки яких, за ухвалами суду в порядку ст.206 КПК України, прокуратурою Одеської області 25.01.2019 року внесені відповідні відомості до ЄРДР та ТУ ДБР прийняте рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях службових осіб Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області складу кримінального правопорушення (постанова від 17.06.2020 року).

Незважаючи на повне невизнання підсудним ОСОБА_23 своє провини за висунутим обвинуваченням, винність останнього у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень об`єктивно й поза розумним сумнівом доведено сукупністю наступних досліджених й перевірених судом присяжних доказів:

-показаннями допитаного під час судового розгляду потерпілого ОСОБА_25 , який пояснив суду про обставини, за яких йому зі слів працівників поліції і його доньки стало відомо про вбивство його сина ОСОБА_24 , 1991 року народження, який разом зі своїм товаришем ОСОБА_26 відпочивали в барі, а потім його вбили та викрали золотий ланцюжок, який вони подарували від родини на день народження. Свого сина ОСОБА_24 характеризує як спокійну, врівноважену, неконфліктну людину, який колись закінчив школу міліції, проходив службу в органах поліції, але звільнився за власним бажанням та останнім часом працював приватним охоронцем. Вказує на те, що син постійно носив на шиї одночасно золотий ланцюжок та дерев`яний хрестик на шнурці. Підтверджує, що на стадії досудового розслідування надавав фотознімки його сина із золотим ланцюжком, що були зроблені влітку незадовго до досліджених судом подій та надані йому для огляду в судовому засіданні;

-показаннями свідка ОСОБА_27 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив про обставини його спільного з товаришем ОСОБА_28 , на шиї якого до певного моменту тих подій був схожий на плетіння «бісмарк» золотий ланцюжок і дерев`яний хрестик на ниточці, та іншими його знайомими відпочинку в клубі «Карамель» на розі вул.С.Палія (Дніпропетровська дорога) - Десантного бульвару в м.Одесі, що мало місце в ніч приблизно з 01:00 до 03:00 годин 02 січня 2017 року, де будь-яких конфліктних ситуації між ними та оточуючими він не бачив, а також про обставини того, як після спільного залишення ним та ОСОБА_24 цього нічного клубу з метою подальшого відпочинку в центрі міста, неподалік від зупинки таксі по вул.С.Палія у ОСОБА_24 з 2-3 незнайомими особами відбувся конфлікт з невідомих йому причин, який згодом переріс у бійку, до якої долучилось ще 5-6 незнайомих йому осіб та які всі разом завдавали удари йому та ОСОБА_24 . Під час цієї бійки, він разом з ОСОБА_24 захищалися від нападу невідомих осіб, які завдавали удари руками і ногами по голові та тілу, від чого він впав на землю, де продовжив захищатися, але бачив як ОСОБА_24 теж впав на землю та при цьому біля того знаходився раніше незнайома йому особа підсудний ОСОБА_23 , якого він роздивився у світлі нічного освітлення вуличних ліхтарів та в руці якого він бачив схожий на ніж предмет. Також він бачив, як підсудний ОСОБА_23 , схилившись до ОСОБА_24 зірвав з його шиї, як він зрозумів, ланцюжок, а згодом у відділі поліції він впізнав підсудного за фотознімком (за характерними рисами обличчя, розрізу очей, формі носу, віку, зросту та тілобудови), як особу, в руці якого він бачив ніж, коли той перебував поряд з лежачим на землі ОСОБА_24 , та особу, яка зірвала з шиї останнього золотий ланцюжок. Після того як нападники зникли, він підійшов до лежачого на землі на проїзній частині дороги ОСОБА_24 , але той ознак свідомості не подавав та побачивши на його тілі кров, він викликав швидку медичну допомогу і поліцію;

-показаннями допитаного в судовому засіданні в порядку ч.9 ст.352 КПК України (з перешкодою візуалізації) з іншої зали суду свідка ОСОБА_29 , відносно якого постановою слідчого від 14.04.2017 року застосовано заходи забезпечення безпеки за Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які приймають участь у кримінальному судочинстві» у вигляді конфіденційності відомостей про особу свідка, який повідомив суд про обставини його участі спільно з його знайомим на ім`я ОСОБА_30 ( ОСОБА_31 ) у бійки двох раніше невідомих осіб з чотирма раніше малознайомими йому особами, до якої також долучився раніше знайомий йому ОСОБА_32 разом з його товаришем на ім`я ОСОБА_33 , що мало місце в ніч з 01.01.2017 на 02.01.2017 року неподалік від клубу «Фреді» на проїзній частини дорогі по АДРЕСА_3 та під час якої він бачив, як підсудний ОСОБА_34 наніс раніше незнайомому йому хлопцю удар в область живота та при цьому в руках у ОСОБА_35 був ніж. Після бійки, він разом з ОСОБА_30 , очі якого були пошкоджені використаним невідомою йому особою слізогінним газом, сіли до машини останнього, куди також сіли і ОСОБА_34 спільно з його товаришем на ім`я ОСОБА_33 , та вони поїхали з місця бійки. В машині під час руху, ОСОБА_34 дуже нервував, дзвонив, як він зрозумів, своєму батьку і розповідав, що вдарив хлопця ножем, та він бачив у підсудного ланцюжок плетіння «бісмарк», що той викрав у невідомого хлопця. Через 10 хвилин вони повернулися на місце бійки, де вже була поліція та ОСОБА_34 просив зачинити вікно автівки, щоб того, як він зрозумів, не впізнали, після чого вони поїхали на АДРЕСА_3 , звідки він пішов додому. Підсудного ОСОБА_36 він знає, оскільки раніше разом доволі часто відпочивали в однієї компанії, тому в поліції він одразу впізнав фото підсудного. В подальшому, йому на телефон стали надходити дзвінки невідомих осіб з погрозами, щоб він не ходив до суду давати покази, у зв`язку з чим він повідомив про це працівників поліції;

-аналогічним чином допитаного свідка ОСОБА_37 , стосовно якого за постановою слідчого від 14.04.2017 року застосовано заходи забезпечення безпеки за Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які приймають участь у кримінальному судочинстві» у вигляді конфіденційності відомостей про особу свідка, який повідомив суду про обставини його участі у бійки неподалік від клубу «Фреді» групи раніше невідомих осіб, підійшовши до яких йому одразу забризкали очі слізогінним газом та його товариш на ім`я ОСОБА_26 ( ОСОБА_29 ), з яким він був разом, відвів його від місця бійки. Подальших обставин бійки він не бачив, оскільки очі були уражені слізогінним газом, та невдовзі вони разом з ОСОБА_26 сіли до його автівки та поїхали за водою, щоб промити очі, при цьому в автівці у той же час перебував також ОСОБА_32 , який під час руху надавав йому серветки для протирання очей та в руках якого він бачив золотий ланцюжок плетіння «бісмарк», а в рукаві ніж з рукояткою чорного кольору. Після того, як в районі «Молодої Гвардії» купили воду для очей, вони на автомашині повернулися до місця бійки, але там вже була поліція та ОСОБА_34 попросив його відвезти його на АДРЕСА_3 . В подальшому, в поліції він впізнав фотознімок ОСОБА_36 , який як йому відомо постійно носив із собою ніж, а йому на телефон почали надходити погрози з боку підсудного ОСОБА_23 , про що він повідомив працівників поліції;

-отриманими в судовому засідання показаннями свідка ОСОБА_38 , який повідомив про обставини відпочинку загиблого ОСОБА_24 та свідка ОСОБА_27 у нічному клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де він працює охоронцем, під час якого суттєвих конфліктних ситуації у зазначених осіб не було та це мало місце в перших числах січня 2017 року, а також про обставини подальшого залишення ними вказаного клубу та про те, як невдовзі у ту ж ніч йому стало відомо про вбивство першого із означених осіб неподалік від клубу, у зв`язку з чим працівниками поліції був вилучений відеозапис подій тієї ночі;

-протоколом огляду місця події від 02.01.2017 року з фототаблицею до нього, за якими місцем огляду була ділянка місцевості на відстані біля 100 метрів від бару «Монте-Крісто» по АДРЕСА_3 , де були виявлені й вилучені змиви зі слідами крові загиблого ОСОБА_24 , його дерев`яний натільний хрестик, капюшон від куртки ОСОБА_39 , газовий балончик чорного кольору;

-протоколом огляду трупа від 02.01.2017 року з фототаблицею до нього, згідно з якими за результатами огляду трупу ОСОБА_24 та опису наявних на його тілі відповідних тілесних ушкоджень, були виявлені та вилучені предмети його одягу: футболка чорного кольору, кофта темно-сірого кольору, куртка чорного кольору, в`язана шапка та шарф чорного кольору, джинсові штани синього кольору, ремінь чорного кольору, пара чоботів чорного кольору;

-результатами відтворення в судовому засіданні записів з камер зовнішнього спостереження нічних клубів « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Монте-Крісто», які містяться на двох СД-дисках та за якими простежується відвідування першого з клубів загиблим ОСОБА_24 та свідком ОСОБА_39 , а також рух невідомих осіб в бік другого клубу та від місця бійки, що розташоване неподалік від зупинки громадського транспорту «Меркурій» по вул.С.Палія в м.Одесі;

-протоколами огляду предметів від 03.01.2017 року, зі змісту яких слідує, що об`єктами огляду були означені вище СД-диски із записами камер відеоспостереження нічних клубів «Карамель» та «Монте-Крісто»;

-висновками судово-медичної експертизи №5 та №3(5) від 27.01.2017 року, згідно з якими на трупі ОСОБА_24 виявлені певні тілесні ушкодження, зокрема проникаюче грудно-черевне ушкодження, розташоване на передній поверхні грудної клітини зліва, яке володіє груповими ознаками колото-різаної рани, що виникло від удару плоского колюче-ріжучого предмету типа ножа, клинок якого має обушок з добре вираженими ребрами, гостре лезо, ширину зануреної частини не більше 2,8см та довжину клинка не менше 8-9см, а смерть зазначеної особи, що настала о 04:15 годин 02.01.2017 року, знаходиться у причинному зв`язку з проникаючим колото-різаним ушкодженням грудної клітини та живота з пораненням серця та печінки, крововиливами в ліву плевральну, черевну та навколосерцеву сумку та безпосередньою причиною смерті є гемотампонада (крововилив в навколосерцеву сумку);

-результатами судово-імунологічної експертизи, викладеними у висновках №39 від 30.01.2017 та №51 від 03.02.2017 року, відповідно, за якими виявлені при огляді місця події сліди крові та сліди крові на предметах одягу ОСОБА_24 (куртці, кофті, джинсових брюках, шарфу та пару черевиків), належать останньому;

-висновком судово-криміналістичної експертизи №15 від 17.01.2017 року, згідно з яким на вилучених при огляді трупу ОСОБА_24 куртці, кофті і футболці спереду зліва розташовано по одному колото-різаному ушкодженню, які співпадають, як між собою, так і з ушкодженням на клапті шкіри грудної клітини зліва, за своїм характером, локалізацію, орієнтацією та утворені одночасно одним плоским колюче ріжучим предметом типу ножа, а також вказують на розташування тіла загиблого передньою поверхнею тіла до травмуючого предмета;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за яким 14.04.2017 року свідок ОСОБА_37 (відносно якого застосовані заходи забезпечення безпеки за Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які приймають участь у кримінальному судочинстві» у вигляді конфіденційності відомостей про особу свідка) серед наданих йому фотознімків впізнав ОСОБА_23 , як особу яка 02.01.2017 року по АДРЕСА_3 наносила удари загиблому ОСОБА_24 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за яким свідок ОСОБА_27 впізнав ОСОБА_23 , як особу, яка 02.01.2017 року приблизно о 03:00 годині нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_24 та в руках якої свідок бачив схожий на ніж предмет, та яка зірвала з шиї останнього золотий ланцюжок;

-добровільно наданими на стадії досудового розслідуванням за заявою потерпілого ОСОБА_25 двома фотознімками із зображеннями його загиблого сина ОСОБА_24 із золотим ланцюжком на шиї, що був викрадений у того під час вбивства 02.01.2017 року;

-дослідженими в судовому засіданні речовими доказами у кримінальному провадженні пакетами експертної служби МВС з натільним дерев`яним хрестиком, капюшоном, курткою чоловічою з натуральної шкіри, джинсовими брюками, балончиком, шапкою, шарфом, парою чоловічих чоботів та кофтою сірого кольору, а також з чотирма паперовим конвертами зі змивами крові ОСОБА_27 та двома паперовими конвертами зі змивами крові з місця події.

Втім, прокурором в судовому засіданні разом з наведеними вище письмовими доказами обвинувачення до суду були надані, зокрема протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.04.2017 року, складений за участю свідка ОСОБА_29 та у якому той впізнає підсудного ОСОБА_23 за фотознімком, а також заява підсудного, оформлена після його затримання на ім`я начальника відділу поліції, в якій останнім коротко і власноруч викладені обставини нанесення ним удару ножем невідомому хлопцю в область живота.

Проте, перевіряючи зазначені письмові докази на предмет їх належності та допустимості, суд присяжних частково погоджується з доводами сторони захисту щодо недопустимості наведених доказів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.227 КПК України, при проведенні слідчих (розшукових) дій за участю малолітньої або неповнолітньої особи забезпечується участь законного представника, педагога або психолога, а за необхідності лікаря. До початку слідчої (розшукової) дії законному представнику, педагогу, психологу або лікарю роз`яснюється їхнє право за дозволом ставити уточнюючі запитання малолітній або неповнолітній особі.

За правилами ст.228 КПК України, якими встановлено порядок пред`явлення особи для впізнання, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за якими вона бачила цю особу, про що складає протокол та при пред`явленні особи для впізнання можуть бути залучені, поміж іншого, психологи, педагоги та інші спеціалісти.

Згідно зі ст.86 означеного Кодексу, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення та за ч.ч.2, 4 ст.87 цього ж Кодексу, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як порушення права особи на захист, та докази повинні визнаватися недопустимими під час будь-якого судового розгляду.

Однак, як вбачається з постанови слідчого від 14.04.2017 року про застосування заходів забезпечення безпеки до ОСОБА_29 , як особи, яка бере участь у кримінальному судочинстві, та з повідомлених ним в судовому засіданні перед допитом особистими даними, останній станом на час проведення з ним слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (тобто на 14.04.2017 року) був неповнолітньою особою ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та органом досудового розслідування всупереч наведеним вимогам закону участь його законного представника при проведенні зазначеної слідчої дії забезпечено не було, а відтак означений протокол слідчої дії суд присяжних визнає недопустимим доказом в силу ст.ст.227, 228, 86 КПК України.

Крім того, як слідує зі змісту заяви підсудного ОСОБА_23 на ім`я начальника відділу поліції, в якій підсудним після його затримання коротко і власноруч викладені зізнавальні пояснення, ця заява оформлена за відсутності захисника вказаної особи (на той час адвоката ОСОБА_40 ), яка зокрема була присутня під час складення протоколу затримання підсудного в порядку ст.191 КПК України, а відтак зазначена заява не може бути прийнята до уваги та визнається судом недопустимим доказом за правилами п.3 ч.2 ст.87 КПК України.

Попре те, наведені обставини з визнання деяких доказів з боку сторони обвинувачення недопустимими доказами суттєво не впливають на остаточні висновки суду присяжних щодо доведеності провини підсудного ОСОБА_23 .

При цьому, суд присяжних вважає, що невизнання підсудним ОСОБА_23 своєї провини у вчиненні визнаного судом доведеним обвинуваченням у скоєнні розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та в умисному вбивстві з корисливих мотивів, а також позиція останнього щодо надання ним показів лише за умови допиту свідка з боку захисту, його незгода з показами допитаних в суді свідків обвинувачення та доводи сторони захисту щодо недоведеності стороною обвинувачення інкримінованих підсудному протиправних діянь, через призму оцінки структури особистості підсудного, викладеній у висновку судово-психіатричної експертизи, уявляє собою обраний ним і заохочувальний захисниками засіб ухилення зазначеної особи від кримінальної відповідальності, внаслідок чого до уваги судом не приймається, у зв`язку з їх об`єктивним спростуванням сукупністю наведених вище досліджених та оцінених судом в порядку ст.94 КПК України доказів, які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають у суду присяжних сумнівів у їх правдивості, що за своєю сукупністю і взаємозв`язком об`єктивно доводять винність вказаного підсудного у вчиненні ним інкримінованих діянь за встановленими судом обставинами.

Доводи ж підсудного ОСОБА_23 щодо нібито психологічного і фізичного насильства з боку працівників поліції під час затримання в м.Нікополь Дніпропетровської області, протягом його подальшого конвоювання і доставки у м.Одесу та перебування у відділі поліції, судом присяжних оцінюються критично й до уваги не приймаються, у зв`язку з їх об`єктивним спростуванням наступними дослідженими в суді матеріалами кримінального провадження.

Так, як вбачається з наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу затримання підсудного ОСОБА_23 в порядку ст.191 КПК України, при його оформленні 19.04.2018 року був залучений захисник (адвокат ОСОБА_40 ) та цей протокол підписаний стороною захисту без будь-яких зауважень і застережень, а згідно з актом огляду доставленого до відділу поліції на предмет наявності тілесних ушкоджень, у затриманого ОСОБА_23 станом на вказаний час будь-яких видимих тілесних ушкоджень виявлено не було.

До того ж, під час судового розгляду кримінального провадження, судом присяжних двічі постановлено відповідні ухвали в порядку ст.206 КПК України щодо перевірки скарг підсудного ОСОБА_23 на неправомірні дії працівників поліції, за результатами розгляду яких, як зазначалось вище, прокуратурою Одеської області 25.01.2019 року внесені відповідні відомості до ЄРДР та ТУ ДБР прийняте рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях службових осіб Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області складу кримінального правопорушення (постанова від 17.06.2020 року).

Втім, суд присяжних вважає, що остаточна позиція підсудного ОСОБА_23 з надання пояснень в суді лише за умови допиту свідка захисту ОСОБА_41 та додаткового допиту свідка ОСОБА_27 , - є своєрідним засобом реалізації підсудним гарантованого ст.63 Конституції України права на відмову від дачі показів.

При цьому, суд присяжних вважає, що протягом судового розгляду кримінального провадження в умовах змагальності й диспозитивності кримінального процесу створені усі можливості для реалізації стороною захисту їх права на представлення суду своїх доказів, а судом вжито достатніх заходів зі сприяння стороні захисту в забезпеченні явки вказаних свідків для проведення їх допиту й додаткового допиту, відповідно, оскільки судом за клопотаннями сторони захисту надавалися повістки і надсилалися листи до органу пробації для забезпечення явки свідка ОСОБА_41 , неодноразово постановлювались ухвали про його примусовий привід та судом направлялися листи до Державної прикордонної служби України з перевірки відомостей щодо перетину кордону України свідком ОСОБА_27 .

Проте, протягом досить тривалого часу судового розгляду кримінального провадження сторона захисту виявилась нездатною забезпечити явку до суду заявлених ними певних свідків для допиту й додаткового допиту, відповідно, а здійснити примусовий привід одного зі свідків захисту виявилось неможливим, у зв`язку з його виїздом за межі м.Одеси та не встановленням місця його проживання, з огляду на що, з метою дотримання розумності строків судового провадження судом присяжних згодом було відмовлено стороні захисту у допиті наведених осіб.

Наряду з викладеним, суд присяжних відхиляє, як безпідставні, доводи сторони захисту щодо штучного створення органом досудового розслідування передумов і безпідставного забезпечення безпеки до свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_37 , як учасників кримінального судочинства, у зв`язку з неподанням вказаними особами відповідних письмових заяв до правоохоронних органів, а також щодо недопустимості показань, наданих зазначеними свідками в режимі перешкоди візуалізації їх особи, з огляду на не постановлення судом відповідної ухвали, як це передбачено правилами ч.9 ст.352 КПК України, виходячи з такого.

Згідно з п.8 ч.1 ст.56 КПК України, свідок має право заявляти клопотання про забезпечення безпеки у випадках, передбачених законом, а за п.п.а, д ст.2 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» право на забезпеченні безпеки шляхом застосування певних заходів за наявності відповідних підстав мають свідок чи особа, яка заявила до правоохоронного органу про кримінальне правопорушення або в іншій формі брала участь чи сприяла виявленню, попередженню, припиненню чи розкриттю кримінальних правопорушень.

Забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя (ст.1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»).

Рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, дізнавачем, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідування чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у ст.2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню кримінальних правопорушень (ст.3 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»).

Підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, зазначених у ст.2 цього Закону, є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну, а приводом для вжиття таких заходів забезпечення учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути: заява учасника кримінального судочинства, члена його сім`ї або близького родича, звернення керівника відповідного державного органу, отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майна зазначених осіб (ст.20 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»).

Заходи щодо безпеки осіб, взятих під захист, застосовуються тільки за наявності підстав, зазначених у ст.20 цього Закону, а орган, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор, слідчий суддя, суд, одержавши заяву або повідомлення про загрозу безпеці особи, зазначеної у ст.2 цього Закону, зобов`язані перевірити цю заяву (повідомлення) і у відповідні строки, зокрема й невідкладно, - негайно прийняти рішення про застосування або про відмову у застосуванні заходів безпеки, про що приймається мотивована постанова чи ухвала, які передаються для виконання відповідному органу і є обов`язковими для виконання (ст.22 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»).

Розділом ІІІ Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», серед інших видів заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, передбачено зокрема і забезпечення конфіденційності даних про особу, а у ст.15 цього ж Закону встановлено, що нерозголошення відомостей про особу, взяту під захист, може здійснюватися шляхом: обмеження відомостей про особу в матеріалах перевірки (заявах, поясненнях тощо), протоколах слідчих дій та інших матеріалах кримінального провадження, заміни прізвища, імені, по батькові в цих документах псевдонімами за постановою органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, дізнавача, прокурора або за ухвалою слідчого судді, суду про зміну анкетних даних; проведення упізнання особи поза візуальним та аудіоспостереженням того, кого впізнають з дотримання вимог кримінального процесуального законодавства; неоголошення будь-яким способом дійсних анкетних даних про осіб, які взяті під захист і підлягають виклику в судове засідання; виклику до суду цієї особи виключно через орган, який здійснює заходи безпеки.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, постановами слідчої ОСОБА_42 від 14.04.2017 року до свідків подій кримінальних правопорушень - ОСОБА_29 і ОСОБА_37 , від яких до цього надійшли відповідні заяви до правоохоронного органу щодо застосування до них заходів забезпечення безпеки, передбачених Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», застосовані заходи забезпечення безпеки у вигляді конфіденційності даних про їх особу.

В обґрунтування прийнятого рішення слідча у постанові вказувала про наявність приводів і підстав для застосування заходів безпеки, оскільки свідки є очевидцями кримінального правопорушення, особисто знайомі з особою, яка його вчинила, останній відомі повні анкетні дані свідків й адреси їх мешкання, у зв`язку з чим існувала реальна загроза їх життю, здоров`ю, житлу і майну, а до того ж, вказані свідки звернулися з відповідними заявами до правоохоронного органу.

Слід зауважити на тому, що законодавцем у Законі України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» не встановлено обов`язковості письмової форми звернення із заявою до правоохоронних органів щодо існування загрози безпеці життя, здоров`я, житла чи майна осіб, визначених у ст.2 цього Закону.

Крім того, навіть допустивши існування таких письмових заяв зазначених свідків зі зверненням до правоохоронного органу з приводу забезпечення їх безпеки як учасників кримінального судочинства, їх відкриття стороні захисту чи іншим учасникам провадження уявляється неможливим у зв`язку з наявністю в цих документах дійсних анкетних даних свідків, що охороняються законом.

Наведені обставини узгоджуються з результатами допиту в судовому засіданні в порядку ч.9 ст.352 КПК України свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_37 , які окрім інших обставин справи, підтвердили надходження їм відповідних погроз з боку підсудного ОСОБА_23 з вимогами не давати свідчення з приводу розглядуваних судом подій та про повідомлення цих фактів до відповідного правоохоронного органу.

Відповідно до ч.9 ст.352 КПК України, у виняткових випадках для забезпечення безпеки свідка, який підлягає допиту, суд за власною ініціативою або за клопотанням сторін кримінального провадження чи самого свідка постановляє вмотивовану ухвалу про проведення допиту свідка з використанням технічних засобів з іншого приміщення, у тому числі за межами приміщення суду, або в інший спосіб, що унеможливлює його ідентифікацію та забезпечує сторонам кримінального провадження можливість ставити запитання і слухати відповіді на них. У разі якщо існує загроза ідентифікації голосу свідка, допит може супроводжуватися створенням акустичних перешкод. Перед постановленням відповідної ухвали суд зобов`язаний з`ясувати наявність заперечень сторін кримінального провадження проти проведення допиту свідка в умовах, що унеможливлюють його ідентифікацію, і в разі їх обґрунтованості відмовити у проведенні допиту свідка в порядку, визначеному цією частиною.

Наведений порядок допиту свідка чи певної особи, відносно яких застосовуються заходи забезпечення безпеки, узгоджується також з приписами ст.16 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві».

Положення ст.ст.369, 372 КПК України регламентують, що судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали, а ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання в журнал судового засідання та в ухвалі, яку суд постановляє без виходу до нарадчої кімнати, оголошується висновок суду та мотиви, з яких суд дійшов такого висновку.

Отже, змістовний аналіз наведених положень кримінального процесуального законодавства дозволяє дійти висновку про те, що законодавцем не визначено обов`язковості дотримання лише письмової форми ухвали, яку суд має постановляти за приписами ч.9 ст.352 КПК України.

Так, згідно з журналом судового засідання від 01.08.2019 року, перед допитом свідків обвинувачення ОСОБА_29 та ОСОБА_37 , відносно яких за постановою слідчого від 14.04.2017 року застосовані заходи забезпечення безпеки відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які приймають участь у кримінальному судочинстві», судом присяжних оглядались надані прокурором відповідні постанови слідчого та після чого ставилось на обговорювання із стороною захисту клопотання прокурора про допит зазначених свідків із дотриманням заходів безпеки з перешкодою їх візуалізації, за результатами чого судом присяжних на місці постановлено вмотивовану ухвалу про задоволення клопотання прокурора та проведення допиту свідків в порядку ч.9 ст.352 КПК України, з різних залів суду, зміст якої й внесено секретарем судового засідання до означеного журналу судового засідання.

Таким чином, ураховуючи обставини, характер і підвищену суспільну небезпечність висунутого підсудному ОСОБА_23 обвинувачення, з огляду на відсутність у матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів штучного створення органом досудового розслідування передумов для застосування до свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_37 , як учасників кримінального судочинства, заходів забезпечення безпеки, суд присяжних вважає, що застосування органом досудового розслідування заходів забезпечення безпеки до зазначених свідків є правомірним і цілком виправданим, а проведення допиту цих свідків з перешкодою їх візуалізації з різних залів суду (в режимі відеоконференції), - є цілком співмірним і збалансованим з гарантіями сторони захисту на допит цих осіб в суді та інтересами суспільства із забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, що за сукупністю викладеного вище спростовує доводи сторони захисту у наведеній частині.

Доводи сторони захисту щодо необхідності визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, складеного за участю свідка ОСОБА_37 (особи, стосовно якої застосовані заходи забезпечення безпеки за Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які приймають участь у кримінальному судочинстві»), у зв`язку з недотриманням органом досудового розслідування вимог ч.7 ст.228 КПК України та з наявністю суттєвих відмінностей у розмірі зображених на фотознімках осіб, їх одягу та кольору з фотознімком, на якому зображений підсудний ОСОБА_23 , а також щодо недопустимості як доказу протоколу огляду місця події від 02.01.2017 року, в зв`язку із суперечностями даних цього протоколу в частині виявлення і вилучення дерев`яного хрестика працівниками поліції з показами допитаного в суді потерпілого ОСОБА_25 , суд присяжних оцінює як необґрунтовані, з огляду на наступне.

Як слідує з протоколу огляду місця події від 02.01.2017 року та фототаблиці до нього, у протоколі зафіксовано і засвідчено підписами понятих (без будь-яких зауважень чи застережень) обставини виявлення і вилучення працівниками поліції, поміж іншого, належного загиблому ОСОБА_24 дерев`яного хрестика, що у свою чергу відображено й у фототаблиці до зазначеного протоколу.

При цьому, надаючи оцінку показам повторно допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_25 в частині знайдення ним разом із свідком ОСОБА_27 дерев`яного хрестика на місці події, суд присяжних вважає, що з урахуванням стану здоров`я потерпілого (згідно матеріалів кримінального провадження на момент допиту є інвалідом 3-ї групи, з рекомендованим утриманням від нервово-психічного напруження), його морального стресового стану, як особи, яка втратила молодого за віком сина, а також виходячи з давності подій, про які вказаний потерпілий надавав покази під час його повторного допиту, останній міг добросовісно й ненавмисно помилятися щодо означених обставин знахідки ним хрестика свого сина.

Відтак, суд присяжних не бере до уваги покази потерпілого ОСОБА_25 у наведеній частині, з урахуванням викладеного та у зв`язку з їх об`єктивним спростуванням, як зафіксованими у протоколі огляду місця події від 02.01.2017 року і у фототаблиці до нього даними, так і результатами раніше допитаного в суді свідка ОСОБА_27 .

Перевіряючи ж протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, складеного за участю свідка ОСОБА_37 , суд присяжних вважає, що означений протокол оформлений органом досудового розслідування в порядку ст.228 КПК України, його результати підтверджені свідком під час допиту в суді та у наданих свідку для впізнання фотознімках певних осіб відсутні суттєві відмінності, а відтак підстав для визнання зазначеного протоколу недопустимим доказом в судовому засіданні не встановлено.

Надаючи ж оцінку показам допитаного в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідка ОСОБА_43 , який під час досліджених подій працював барменом в клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та пояснив про перебування в ту ніч загиблого ОСОБА_44 і свідка ОСОБА_27 у стані алкогольного сп`яніння, суд присяжних вважає їх такими, що суттєво не впливають та не спростовують остаточні висновки суду про доведеність висунутого підсудному ОСОБА_23 обвинувачення, а тому до уваги судом не приймаються.

Перевіряючи правильність кваліфікацій дій підсудного ОСОБА_23 , суд присяжних виходить з того, що характер та послідовність дій підсудного, обумовлених метою заволодіння ним чужим майном, засіб і раптовість його нападу на ОСОБА_24 , який характеризувався застосуванням фізичного насильства та супроводжувалося завданням останньому ударів по голові, використання при цьому наявного у підсудного знаряддя - ножа і заподіяння ним удару в область важливого органу ОСОБА_24 грудної клітини, що спричинило останньому тілесне ушкодження у вигляді одного проникаючого грудно-черевного колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пораненням серця і печінки, а у подальшому й смерть цієї особи, а також на додаток до цього - наступна відкритість дій вказаного підсудного із заволодіння майном зазначеної особи та залишення ним місця скоєного і подальше розпорядження викраденим майном, - поза розумним сумнівом свідчать про наявність та зміст умислу підсудного, направленого саме на вчинення розбійного нападу, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та на умисне вбивство, вчинене з корисливих мотивів.

Аналогічний підхід до оцінки дій особи, яка притягається до кримінальної відповідальності за відповідним обвинуваченням, визначено Пленумом Верховного Суду України, яким в п.п.6, 9, 11 постанови №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» та у п.10 постанови №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», сформульовано, що розбій як злочин проти власності (ст.187 КК України) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, а під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного чи психічного насильства, зазначеного в частині першій статті 187 КК.

Небезпечним же для життя чи здоров`я насильством (ст.187 КК України) визнається умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Якщо під час розбою чи вимагання було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів за частиною четвертою статті 187 чи статтею 189 КК і частиною другою статті 121 або пунктом 6 частини другої статті 115 КК.

За п.6 ч.2 ст.115 КК України як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди та при цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення злочину.

Наведене узгоджується й з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.02.2019 року (справа №629/1663/16-к), та при цьому, суд присяжних ураховує також позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, визначену в постанові від 28.04.2021 року (справа №552/5608/18), за якою стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин (и) був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину (нів).

Приймаючи до уваги обставини визнаного доведеним обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, судом присяжних беззаперечно встановлено, що підсудний ОСОБА_23 своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та умисне вбивство, вчинене з корисливих мотивів, а відтак дії вказаного підсудного вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, відповідно.

Так, з огляду на ч.4 ст.187 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, що карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Зі змісту п.6 ч.2 ст.115 означеного Кодексу, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за умисне вбивство (протиправне заподіяння смерті іншій людині) з корисливих мотивів, що карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст.33 наведеного Кодексу, сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.

Положення ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України встановлюють, що, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_23 у цьому кримінальному провадженні, суд присяжних приймає до уваги суспільно-небезпечний характер і обставини вчиненого ним, невідворотність наслідків скоєного та те, що в силу ст.12 КК України вчинені ним кримінальні правопорушення відносяться до категорії особливо тяжких злочинів проти власності та життя і здоров`я особи, а також судом ураховується у певній мірі позиція потерпілого ОСОБА_25 з цього приводу та характеризуючі дані вказаного підсудного, відсутність з боку останнього будь-якого каяття чи жалю щодо вчиненого ним.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_23 в силу ст.89 КК України не має судимості, але раніше у неповнолітньому віці притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих насильницьких злочинів і належних висновків для себе не зробив; на стадії досудового розслідування протягом майже року перебував у розшуку, змінивши після вчиненого ним місце свого постійного проживання та перебував у іншому регіоні України; на обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та в КУ «Одеська обласна психіатрична лікарня №2» не перебуває; утримується під вартою з 19.04.2018 року та посередньо характеризується за місцем утримання в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор»; забезпечений місцем реєстрації в м.Одесі та місцем проживання в Одеській області, де характеризується посередньо; в період 2014-2016 років приймав участь на волонтерських засадах у діяльності благодійної організації (БФ «Планета Добрих Людей»), але офіційно не працевлаштований і неодружений та суспільно-корисною працею на час затримання не займався.

Крім того, суд присяжних приймає до уваги психологічну характеристику особистості підсудного ОСОБА_23 та оцінку його психічного стану, викладені за результатами проведеної комісією лікарів судово-психіатричної експертизи у висновку №209 від 22.05.2018 року, з яких зокрема вбачається, що на період часу вчинення інкримінованих дій та на час проведення експертного дослідження вказаний підсудний на будь-який хронічний психічний розлад (захворювання), недоумством не страждав та не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності або іншому хворобливому стані психіки не перебував і не перебуває, а тому був здатен і здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, правильно сприймати обставини справи і надавати пояснення, може постати перед судом і застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання підсудного ОСОБА_23 , судом присяжних у кримінальному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини і підвищену суспільну небезпечність вчинених підсудним ОСОБА_23 діянь, особливу тяжкість скоєних кримінальних правопорушень (злочинів) і зухвалий спосіб їх вчинення, невідворотні наслідки та корисливу спрямованість умислу підсудного у вчиненому, характеризуючі його особу дані, а також ураховуючи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд присяжних у контексті приписів ст.ст.50, 65-67 КК України доходить висновку про те, що комплексність наведених обставин обумовлює неможливість виправлення зазначеного підсудного без тимчасової ізоляції від суспільства та внаслідок чого існує необхідність призначення підсудному ОСОБА_23 реального покарання й лише у виді позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна та за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів), а остаточне покарання належить відбувати у кримінально-виконавчій установі закритого типу, яке за переконанням суду присяжних є необхідним й достатнім для виправлення вказаного підсудного й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Положення ст.63 КК України встановлюють, що покарання у виді позбавленні волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а згідно зі ст.59 цього ж Кодексу покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого, та конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо зарахування терміну попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_23 до строку призначеного покарання, суд присяжних ураховує строк тримання підсудного під вартою в цьому кримінальному провадженні за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року та з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.08.2018 року по справі №663/537/17.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд присяжних вирішує за правилами ст.100 КПК України, а питання щодо процесуальних витрат та арешту майна, в порядку ст.ст.124-126, 174 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.31, 100, 124-126, 174, 368-372, 391 КПК України, суд присяжних

У Х В А Л И В :
ОСОБА_23 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, призначивши покарання:

-за ч.4 ст.187 КК України - у виді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією усього майна, яке є його власністю;

-за п.6 ч.2 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 13 років із конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання підсудному ОСОБА_23 визначити у виді позбавлення волі строком на 13 років із конфіскацією усього майна, яке є його власністю, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Відповідно до ч.5 ст.72, ст.63 КК України, строк відбування покарання засудженим ОСОБА_23 рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк покарання за правилами ч.5 ст.72 КК в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року час його попереднього ув`язнення в період з 19.04.2018 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід підсудному ОСОБА_23 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили, - залишити без змін.

З огляду на ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні:

- два СД-диски із записами камер відео спостереження нічних клубів « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Монте-Крісто», що містяться в матеріалах судового провадження, - залишити зберігати у зазначених матеріалах;

- натільний дерев`яний хрестик, капюшон, куртку чоловічу з натуральної шкіри, джинсові брюки, балончик, шапку, шарф, пару чоловічих чоботів та кофту сірого кольору, а також чотири паперові конверти зі змивами крові ОСОБА_27 та два паперових конверта зі змивами крові з місця події, які перебувають в розпорядженні СВ ВП №3 ОРУП №1 (Суворовського ВП в м.Одесі) ГУНП в Одеській області (згідно постанов слідчого СВ ОСОБА_45 від 19.05.2018, 13.04.2018 року та постанови начальника відділення СВ ОСОБА_46 від 07.05.2017 року, відповідно), - знищити.

В порядку ст.ст.124-126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертних досліджень, в сумі 13262,83 гривень (770,35+7138,56+5353,92), стягнути у повному обсязі із засудженого ОСОБА_23 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь держави.

Згідно зі ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений у кримінальному провадженні за ухвалою слідчого судді від 05.01.2017 року на вилучені при огляді місця події: два змиви речовини бурого кольору, дерев`яний хрестик, балончик чорного кольору, болоневий капюшон чорного кольору, а також на вилучені при огляді трупу ОСОБА_24 предмети його одягу: футболку чорного кольору, кофту темно-сірого кольору, куртку чорного кольору, в`язану шапку та шарф чорного кольору, джинсові штани синього кольору, ремінь чорного кольору, пару чоботів чорного кольору, після набрання вироком законної сили, - скасувати, у зв`язку з недоцільністю чого подальшого збереження.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_23 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити: до ВП №3 (Суворовського ВП в м.Одесі) Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області та до ДУ «Одеській слідчий ізолятор» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, - для виконання, в межах їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 30 днів з дня проголошення, а для обвинуваченого, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення його копії.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

суддя: ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5