ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/154/22 Справа № 188/5/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000694 стосовно
ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_9
в режимі відеоконференції:
потерпілої ОСОБА_10
ВСТАНОВИВ :
Формулювання обвинувачення та обставини, встановлені вироком суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
ОСОБА_7 у період часу з 00-00 години по 02-00 годину 22.10.2016 р. перебувала за місцем свого проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , де між ОСОБА_7 та її співмешканцем ОСОБА_11 виникла взаємна сварка, в ході якої у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_11 .
Після чого ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, у вказаний вище період часу, перебуваючи у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, пішла на кухню вищевказаної квартири, де взяла зі столу ніж. Після чого підійшла до ОСОБА_11 , який, маючи намір вийти, стояв біля вхідних дверей квартири, та із силою, достатньою для спричинення тілесних ушкоджень, лезом ножа умисно нанесла ОСОБА_11 один удар у життєво важливу частину тіла, а саме: в передню поверхню грудної клітки.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_11 одну колото-різану рану передньої поверхні грудної клітини, що призвело до смерті ОСОБА_11 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від тампонади кров`ю серця, травми серця, відкритої рани передньої поверхні грудної клітини.
Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 6 років.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої внаслідок м`якості та просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд не виконав належним чином вимоги статей 50, 65, 69 КК України та не врахував, що остання не повністю визнала вину, пояснила, що скоїла злочин не навмисно, а у стані сильного душевного хвилювання. Проте суд помилково визнав, що остання визнала вину в повному обсязі, щиро розкаялась та активно сприяла розкриттю злочину. Також поза увагою суду залишилось, що обвинувачена хоча і є особою, яка раніше не судима, проте перебуваючи під домашнім арештом порушувала його умови. За час розгляду кримінального провадження обвинувачена не доклала зусиль до свого перевиховання та виправлення, не намагалась працевлаштуватись. Під час розгляду справи намагалась перекласти провину на самого потерпілого та його поведінку. Зазначає, що сторона обвинувачення в судових дебатах просила призначити 9 років позбавлення волі, сторона захисту просила мінімальну міру покарання і жодна зі сторін не просили застосувати ст. 69 КК України.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суд першої інстанції та з підстав, викладених в скарзі, просив її задовольнити.
В судовому засіданні від 16 листопада 2021 року, потерпіла підтримала апеляційну скаргу та позицію сторони обвинувачення та просила скаргу задовольнити і призначити більш суворе покарання.
Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та фактичні обставини кримінального провадження, викладені в оскарженому вироку сторонами кримінального провадження не оскаржуються, у зв`язку з чим апеляційним судом не переглядаються.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання (до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 91 КПК України).
За змістом п. п. 3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження 13 грудня 2018 року суд касаційної інстанції задовольнив касаційну скаргу прокурора та частково скаргу захисника, скасував ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року та призначив новий розгляд в суді апеляційної інстанції за результатами якого, апеляційний суд 04 лютого 2019 року скасував вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року та призначив новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотивуючи прийняте рішення, апеляційний суд зазначив, зокрема що суд першої інстанції не надав оцінку тому факту, що поведінка обвинуваченої після вчинення злочину свідчить про відсутність у неї умислу на вбивство потерпілого, яка є обов`язковою ознакою кваліфікації злочину за ч. 1 ст. 115 КК України.
Вказаних мотивів апеляційного суду суд першої інстанції під час нового розгляду не врахував, чим не виконав вимоги ч. 3 ст. 415 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події та після події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Обвинувачена ОСОБА_7 в суді першої інстанції дала показання та підтвердила їх в суді апеляційної інстанції, що в день та час описаних подій між нею та ОСОБА_11 був конфлікт та для припинення якого вона телефонувала до поліції на номер 102, однак працівники поліції на її виклик не відреагували. Близько 02-00 години ночі, після того, як потерпілий повернувся до квартири сварка та конфлікт продовжився під час якого, вона у шухляді на кухні взяла ніж і хотіла налякати ОСОБА_11 , так як він говорив їй, що вона його не вдарить, лаявся, після чого вона вдарила ножем ОСОБА_11 , оскільки він був агресивним та знервованим. Після чого, вона подзвонила спочатку свідку ОСОБА_12 , який прийшов одразу, потім зателефонувала у швидку допомогу, ОСОБА_11 був ще живий, телефонувала рази три, проте швидка допомога приїхала через значний проміжок часу, приблизно через хвилин 40-50, а приїхавши за викликом, констатувала смерть ОСОБА_11 . Обвинувачена ОСОБА_7 також вказала, що умисного наміру на вбивство ОСОБА_11 у неї не було, вона хотіла його налякати.
Свідок ОСОБА_12 , допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції, пояснив, зокрема, біля часу ночі 22.10.2016 року йому зателефонувала обвинувачена і сказала прийти, оскільки ОСОБА_11 погано і він вмирає. Він сказав їй викликати швидку допомогу, після чого вона зателефонувала з мобільного номеру потерпілого. Зазначав, що коли він через 10 хвилин підійшов до їх під`їзду, то побачив, що ОСОБА_11 лежить біля лавки на землі без свідомості, поруч на лавочці сиділа ОСОБА_13 , вона задерла йому светр та сказала, що вона вдарила його ножем. Також, свідок зазначив, що обвинувачена запропонувала йому занести ОСОБА_11 в квартиру, однак він сказав їй, що вони його не піднімуть, після чого ОСОБА_13 , перебуваючи в нервовому стані, винесла з квартири ковдру та вкрила його. ОСОБА_11 помер хвилин через 10, він сказав обвинуваченій, що ОСОБА_11 вже немає, на що вона розплакалась. Свідок також пояснив, що він залишив біля під`їзду обвинувачену та пішов до брата потерпілого - ОСОБА_14 . Коли вони з братом потерпілого повернулись, то біля ОСОБА_11 вже була швидка допомога. Також, ОСОБА_12 додав, що зайшовши до квартири побачив, що ОСОБА_7 сиділа на дивані, показала йому ніж, яким зарізала ОСОБА_11 , інший більший ніж був в коридорі.
Свідок ОСОБА_15 , допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції, пояснила, зокрема що 22.10.2016 року вночі надійшов виклик за адресою: АДРЕСА_4 . По приїзду на місце події вночі, біля під`їзду на землі лежав труп чоловіка, біля нього також знаходилась обвинувачена, вона була налякана, її трусило та повідомила, що це вона зробила, що між ними сталася сварка. Свідок також пояснила, що виклик до швидкої допомоги надійшов в електронному вигляді, однак не пам`ятає час його надходження. На виклик вони виїхали на реніамобілі та їхали 35 хвилин з м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, за правилами в сільську місцевість необхідно прибути протягом 20 хвилин, про те це нереально.
Показання обвинуваченої ОСОБА_7 про неодноразові дзвінки до швидкої допомоги підтверджується інформацією, отриманою від оператора мобільного зв`язку, яка отримана на виконання ухвали суду про тимчасовий доступ до речей та документів за клопотанням захисника (т. 5 а.к.п. 106).
Вирішуючи питання про зміст і спрямованість умислу обвинуваченої під час дій щодо потерпілого, суд першої інстанції, зазначив, що виходить з усіх конкретних обставин справи, враховуючи спосіб та знаряддя злочину, локалізацію поранень потерпілого в життєво важливу частину тіла, а саме в передню поверхню грудної клітини. Обвинувачена, наносячи лезом ножа ОСОБА_11 один удар безперечно усвідомлювала, що може позбавити потерпілого життя, і бажала цього.
Таким чином, суд першої інстанції встановив прямий умисел на заподіяння смерті потерпілому.
Проте з такими висновками суд апеляційної інстанції не може погодитись з огляду на наступне.
Судами встановлено, що між обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_11 в день та час описаних подій був конфлікт, під час якого обвинувачена нанесла один удар ножем в область грудей та спричинила одну колото-різану рану передньої поверхні грудної клітини, що призвело до смерті ОСОБА_11 .
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує поведінку обвинуваченої напередодні вчинення злочину, яка викликала поліцію для припинення сварки з потерпілим, кількість заподіяних ударів, а саме один удар ножем, причини припинення своїх дій, відсутність перешкод для продовження нанесення ударів для заподіяння саме смерті потерпілому, який самостійно вийшов з квартири та ще був живий певний час та поведінку ОСОБА_7 після вчинення злочину, яка не залишила місце злочину, викликала швидку та повідомила інших осіб про те що сталося.
Також, зазначивши, що обвинувачена бажала смерті ОСОБА_11 , суд першої інстанції не дав жодної оцінки тим обставинам, що після отриманого удару ножем потерпілий жив певний час та самостійно вийшов з квартири та під`їзду і, усвідомлюючи це, обвинувачена мала реальну можливість довести, на думку місцевого суду, свій прямий умисел до кінця, оскільки будь-яких перешкод для цього у неї не було, проте остання цього не зробила і після нанесення одного удару припинила свої дії.
Вищевикладене підтверджується і висновком судово-медичної експертизи № 234 від 18.11.2016 року, що вищезазначені тілесні ушкодження могли утворитися за декілька десятків хвилин до настання смерті, а потерпілий у вказаний проміжок часу міг здійснювати будь-які активні дії. На підставі характеру тілесних ушкоджень, у випадку своєчасного надання лікарської (хірургічної) медичної допомоги, не виключено, що можливо було б запобігти смерті (т. 2 а.к.п. 176-177).
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про неправильну кримінально-правову оцінку дій обвинуваченої, яку дав суд першої інстанції, при цьому не навів мотивів чому він не врахував підстави скасування попереднього вироку суду та не виклав у вироку будь-якої оцінки поведінки обвинуваченої після вчиненого злочину, а саме чому суд вважав, що вищезазначена поведінка обвинуваченої не вплинула на кваліфікацію за ч. 1 ст. 115 КК України.
Формулювання обвинувачення, яке визнане апеляційним судом доведеним та правова кваліфікації дій обвинуваченої.
ОСОБА_7 у період часу з 00-00 години по 02-00 годину 22.10.2016 р. перебувала за місцем свого проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , де між ОСОБА_7 та її співмешканцем ОСОБА_11 виникла взаємна сварка, в ході якої у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник злочинний умисел, направлений на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 .
Після чого ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне тяжке тілесне ушкодження, у вказаний вище період часу, перебуваючи у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, пішла на кухню вищевказаної квартири, де взяла зі столу ніж. Після чого підійшла до ОСОБА_11 , який, маючи намір вийти, стояв біля вхідних дверей квартири, та із силою, достатньою для спричинення тілесних ушкоджень, лезом ножа умисно нанесла ОСОБА_11 один удар у життєво важливу частину тіла, а саме: в передню поверхню грудної клітки.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_11 одну колото-різану рану передньої поверхні грудної клітини, що призвело до смерті ОСОБА_11 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від тампонади кров`ю серця, травми серця, відкритої рани передньої поверхні грудної клітини.
Дії ОСОБА_7 апеляційний суд перекваліфіковує з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Мотиви призначення покарання.
Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими, а висновок суду про призначення обвинуваченій покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті є таким, що не ґрунтується на засадах призначення покарання, визначених ст. 65 КК України та не відповідає ст. 69 КК України.
За змістом ст. 65 КК України при призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Під час обрання виду і розміру обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував, що вона вчинила особливо тяжкий злочин, раніше не судима, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, заміжня, має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження, за місцем проживання та навчання характеризується посередньо.
Суд першої інстанції визнав наявність щирого каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки остання визнала своєю провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, визнала цивільний позов в повному обсязі та намагалась частково відшкодувати потерпілій шкоду, а також обвинувачена брала участь в слідчих експериментах, добровільно надала біологічні зразки для проведення судових експертиз та брала участь у впізнанні знаряддя вчинення злочину.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій місцевий суд визнав активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини, невідкладне вжиття заходів щодо виклику швидкої допомоги та поліції безпосередньо після вчинення злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. 67 КК України, місцевим судом не встановлено.
Вищезазначені обставини, на думку колегії суддів суду першої інстанції, дали підстави для застосування стосовно ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, зазначеної у санкції, із застосуванням ст. 69 КК України.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновками місцевого суду про призначення покарання нижче від найнижчої межі за правилами ст. 69 КК України, виходячи з наступного.
Зі змісту статті 69 КК України слідує, що суд при встановленні та визнанні декількох пом`якшуючих особі покарання обставин повинен співставити їх кількісну та якісну характеристики як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи індивідуальні особливості конкретної справи, та перебувають у такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення винному мінімального покарання в межах санкції відповідної статті або його призначення нижче від найнижчої межі.
Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.
Крім того, колегія суддів не погоджується з тим, що враховані судом першої інстанції пом`якшуючі покарання обставини є визначальними для застосування статті 69 КК України та применшують ступінь тяжкості тяжкого злочину.
Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Як підставу для застосування ст. 69 КК України, суд першої інстанції відніс, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Разом з тим, під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачена не надала відповіді з якою метою вона взяла ніж з кухні (налякати потерпілого, самооборони, з метою нанесення будь-якого тілесного ушкодження, заподіяння смерті, тощо), хоча ця обставина відома лише їй.
Надаючи показання обвинувачена зазначала, що потерпілий під час сварки її бив, зокрема в голову, разом з тим, будучи оглянутою в той же день лікарями жодних ушкоджень в ділянці голови не виявлено, окрім тілесних ушкоджень в районі плеча та стегна, які утворились внаслідок подій 15.10.2016 року.
Також відповідно до висновку експерта № 1124 від 22.11.2016 року отримані результати досліджень піднігтьового вмісту обох рук потерпілого ОСОБА_11 не виключають можливості походження епітеліальних клітин з ядрами в піднігтьовому вмісті обох рук потерпілого від самого потерпілого ОСОБА_11 . При цьому, дані про походження клітин в піднігтьовому вмісті обох рук потерпілого ОСОБА_11 від підозрюваної ОСОБА_7 не отримані, оскільки антиген А ізосерологічної системи АВ0, який є основним групоспецифічним антигеном для її групи крові при проведеному дослідженні не виявлений.
В своїх показаннях обвинувачена зазначала, що вчинила злочин в стані сильного душевного хвилювання, що також спростовано висновком судово-психіатричної експертизи № 239 від 07.04.2021 року (т. 6 а.к.п. 32-40).
Таким чином, вищезазначена позиція обвинуваченої не може свідчити про її щире каяття, яке висловлене нею з метою зменшити суворість призначеного покарання та активне сприяння розкриттю злочину, тому такі обставини, що пом`якшують покарання не встановлено, а відповідні доводи прокурора знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження.
В оскарженому вироку не наведено, які ж саме обставини суд визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, при цьому врахував переважно відомості щодо особи обвинуваченої: вік, сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини, часткове відшкодування моральної шкоди та поведінка обвинуваченої після вчиненого злочину.
Вирішуючи питання про розмір покарання, суд апеляційної інстанції враховує тяжкість вичиненого злочину, який є тяжким, невідворотність наслідків у виді смерті людини, часткове визнання обвинуваченою своєї вини, відомості про особу обвинуваченої, якій станом на день вчинення злочину було 18 років, має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судима, заміжня, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на день ухвалення цього вироку є вагітною, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання та навчання характеризується посередньо, просила вибачення перед потерпілою та частково відшкодувала моральну шкоду, відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставини, які пом`якшують покарання до яких суд першої інстанції правильно відніс наявність на утриманні малолітньої дитини, невідкладне вжиття заходів щодо виклику швидкої допомоги безпосередньо після вчинення злочину. Суд апеляційної інстанції враховує думку потерпілої, яка погоджувалась з позицією сторони обвинувачення і просила суд призначити більш суворе покарання.
Враховуючи викладене апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, проте в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, яке буде відповідати вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і буде достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в застосуванні закону, який не підлягає застосуванню та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вона підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню також в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 з ухваленням нового вироку в цій частині.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420, 421 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України в частині правової кваліфікації та призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати винуватою ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання за цим законом у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обчислювати з дня фактичного приведення вироку до виконання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Копії вироку вручити обвинуваченій ОСОБА_7 та прокурору.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4