УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0009368,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

Звертаючись з клопотанням в порядку ст.174 КПК України, заявник зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2015 в рамках кримінального провадження №0009368 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_4 , а саме, на нежилі приміщення (група приміщень) №76, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з приміщень з №1 по №9, загальною площею 142,10 кв.м., із забороною користуватися вказаним майном.

Обгрунтовуючи правові підстави звернення із вказаним клопотанням заявник вказує, що він є власником нежилих приміщень, що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.09.2019 укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а застосований захід забезпечення кримінального провадження обмежує його права як власника.
Заявник вважає, у подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, оскільки досудове розслідування здійснюється тривалий час, при цьому жодній особі не повідомлено про підозру, а строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ознаками ч.2 ст.190 КК України сплили, у зв`язку з чим просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2015.

Заявник в судове засідання не з`явився, звертаючись з клопотанням просив здійснювати розгляд за його відсутності.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2015 задоволено клопотання слідчого 4 ВП (з обслуговування центральної частини міста) управління поліції в Шевченківському районі Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0009368 від 11.08.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та накладено арешт на майно, а саме на нежилі приміщення (група приміщень) №76, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з приміщень з №1 по №9, загальною площею 142,10 кв.м., із забороною користуватися вказаним майном.

Звертаючись з клопотанням заявник вказує, що строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчився, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0009368 до суду не направлено, у зв`язку з чим у подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба.

У той же час, до матеріалів клопотання про скасування арешту майна заявником не надано доказів на підтвердження такої правової позиції, а тому, на переконання слідчого судді, викладені заявником обставини є лише припущенням та документально нічим не підтверджені.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Також кримінальним процесуальним законом обумовлено принцип диспозитивності, за яким сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України), а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Отже, оскільки заявником не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, як того вимагають положення ч. 2 ст. 174 КПК України, слідчий суддя не вбачає правових підстав для скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2015 у кримінальному провадженні №0009368.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя