Справа № 460/30/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/635/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яворів Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 06 квітня 2021 року у кримінальному провадженні про його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та обрано покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вирокомСвятошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2020 року остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено рахувати з 23.01.2020.

По кримінальному провадженні вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , будучи раніше судимий, востаннє 20.08.2014 Яворівським районним судом Львівської області за ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України до чотирьох років і 6 місяців позбавлення волі, 27.09.2017 року був звільнений з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин.

Так, 13.10.2017 о 14 год ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом зриву навісного замка вхідних дверей, проник в приміщення горища будинку, що по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_9 , звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав нержавіючу трубу довжиною 6 метрів діаметром 3 см, вартістю 510 гривень, дві алюмінієві каструлі, загальною вартістю 410 гривень, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому збитки на загальну суму 920 гривень.

Продовжуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, 18.10.2017 о 21 год ОСОБА_6 проник на господарство ОСОБА_9 , що на АДРЕСА_2 , та з приміщення сараю, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав алюмінієвий дріт, довжиною 4 м, загальною вартістю 25,52 гривень, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

А всього своїми діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 945,52 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 06.04.2018 о 07 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через незачинене вікно проник в приміщення кухні квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_10 , звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав грошові кошти в сумі 50 грн., 10 доларів США, що станом на 06.04.2018, згідно Національного банку України становить 319,57 грн, 110 польських злотих, що станом на 06.04.2018, згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 836,16 грн., мобільний телефон марки «Samsung Х 280», вартістю 200 грн., паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки «Geely», р.н. НОМЕР_4 , пенсійне посвідчення НОМЕР_5 , на ім`я ОСОБА_10 , картку платника податків № НОМЕР_6 з ідентифікаційним номером № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_10 , зв`язку ключів в шкіряному чохлі у кількості 5-ти ключів, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1616,39 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Також ОСОБА_6 04 січня 2019 року приблизно о 23 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом віджиму металопластикових дверей проник в приміщення Яворівського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітня школа 1 ступеня», що на вул. Івана Хрестителя, 54 в м. Яворів Львівської області, звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав ноутбук торгівельної марки «НР» моделі «RT 3290» вартістю 4350 грн., одну упаковку туалетного паперу торгівельної марки «DODOMY», вартістю 18,43 грн., одну упаковку паперових рушників торгівельної марки «Classic», вартістю 24,12 грн., одну упаковку прального порошку торгівельної марки «GALA», вартістю 14,98 грн., одну банку засобу для сантехніки торгівельної марки «Sarma», вартістю 40,51 грн., дві банки засобу для миття дитячого посуду торговельної марки «Ушастий нянь», вартістю 28,45 грн. кожна, загальною вартістю 56,90 грн., одну банку засобу для миття дитячого посуду торгівельної марки «Детский», вартістю 25,24 грн., одну банку дитячого мила торгівельної марки «Детское», вартістю 28,15 грн., два флакони дитячого крем-мила торгівельної марки «Fitodoktor», вартістю 22,75 грн. кожна, загальною вартістю 45,50 грн., один флакон дитячого крем-мила торгівельної марки «Fitodoktor», вартістю 21,22 грн., одну банку дитячого мила торговельної марки «Детское», вартістю 18 грн., одну банку дитячого мила торгівельної марки «Каченята кря-кря», вартістю 24 грн., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив Яворівському НВК «ДНЗ-ЗОШ 1 ступеня» майнову шкоду на загальну суму 4667,05 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану із проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім цього, 05 січня 2019 року приблизно о 23 годині ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом віджиму металопластикових дверей проник в приміщення Яворівського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітня школа 1 ступеня», що на вул. Івана Хрестителя, 54 в м. Яворів Львівської області, звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав ноутбук торгівельної марки «НР», моделі «EliteBook» в комплекті з зарядним пристроєм, вартістю 3233,33 грн., сумку до ноутбука торгівельної марки «Acer», вартістю 80 грн., коробку цукерок торгівельної марки «Milennium Elegance», вартістю 65 грн., коробку цукерок торгівельної марки «Любимов» вартістю 62 грн., коробку цукерок торгівельної марки «Chocolaiter», вартістю 59,62 грн., пачку меленої кави торгівельної марки «Кава Старого Львова», вартістю 125 грн., пачку меленої кави «Еспрессо» торгівельної марки «Кава зі Львова», вартістю 138 грн., які належали ОСОБА_11 , чим спричинив останній збитки на загальну суму 3762, 95 грн., а також викрав ноутбук торгівельної марки «НР» моделі «3168NGW», чим спричинив Яворівському НВК «ДНЗ-ЗОШ 1 ступеня» майнову шкоду на суму 6210 грн., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану із проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Також, ОСОБА_6 28 січня 2019 року о 01 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом віджиму металопластикового вікна, проник в приміщення Дошкільного навчального закладу №5 м. Новояворівська Міністерства освіти і науки України, що на вул. Степана Бандери, 5 в м. Новояворівську Яворівського району Львівської області, звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав принтер торгівельної марки «НР» моделі «3050» вартістю 399,66 грн. та пилосос торгівельної марки «Zelmer», вартістю 2500 грн., які на праві приватної власності належать заступнику директора з господарської частини вказаного навчального закладу ОСОБА_12 , після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 2899,66 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Яворівського районного суду Львівської області від 06 квітня 2021 року змінити, призначити йому покарання за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 місяць та за сукупністю вироків призначити остаточне покарання 4 роки 7 місяців.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 покликається на те, що призначене судом першої інстанції покарання є надто суворим та не відповідає принципам достатності покарання.
На його переконання, суд мав можливість та законні підстави призначити йому менш суворе покарання в межах санкції статті, адже обставинами, що пом`якшують покарання, є його щиросердечне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, окрім цього, він перебуває на обліку в тубдиспансері, в клінічній інфекційній лікарні, є інвалідом третьої групи, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікація діянь є правильними, ґрунтуються на сукупності зібраних та перевірених судом доказів, що ніким не оспорюється.

Відповідно до положень ст.50 КК України, метою покарання є не тільки кара за вчинене, але й виправлення засудженого. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на вказану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому, відповідно до вимог ст.65 КК України, суду при призначенні покарання слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Водночас згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Таким чином, виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції дотримався вимог названого закону i роз`яснень постанови Пленуму та, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного i призначив ОСОБА_6 покарання, яке є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочинів, як обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Встановлені судом дані про особу обвинуваченого вказують на те, що він не оцінює критично свою поведінку, адже відбувши покарання за попереднім вироком за аналогічні злочини проти власності, не зробив для себе відповідних висновків, на шлях виправлення не став та вчинив знову кримінальне правопорушення, відтак для виправлення і перевиховання обвинуваченого необхідне покарання у виді реального відбування покарання строком на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, до постановлення попереднього вироку Святошинським районним судом міста Києва від 29 травня 2020 року, суд першої інстанції обґрунтовано призначив йому остаточне покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене судом першої інстанції покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Ураховуючи вищенаведене, оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим й підстав для його зміни чи скасування колегія суддів під час апеляційного перегляду не встановила.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Яворівського районного суду Львівської області від 06 квітня 2021 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4