Номер провадження: 11-кп/813/852/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001907 від 07.04.2017 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст.190 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м.Одеси про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу - відмовлено.
Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 12.03.2022 року включно.
Залишено заставу, у розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 19 998 700 (дев`ятнадцять мільйонів дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч сімсот) гривень, обрану ухвалою колегії суддів від 19.02.2019 року як альтернативний запобіжний захід.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і що необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , при цьому обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.
Доводи апеляційної скарги адвокат обґрунтовує тим, що:
- у матеріалах справи відсутні повноваження прокурора, який подав відповідне клопотання, як і прокурора, що підтримав таке клопотання у судовому засіданні;
- прокурором не було доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились або з`явились нові;
- судом не було обґрунтовано неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів;
- судом не було враховано надані стороною захисту докази щодо стану здоров`я обвинуваченого, які відповідно до наказу МОЗ України №1348/5/572 від 15.08.2014 року є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання
На підставі наведеного захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
09 лютого 2022 року на електрону пошту апеляційного суду від прокурора ОСОБА_8 надійшла заява у якій прокурор просила розглянути апеляційну скаргу у її відсутності та залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Обвинувачений та його захисник доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Мотиви апеляційного суду.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження № 0001907 від 07.04.2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст.190 КК України.
Зауваження апелянта щодо відсутності повноважень прокурора, якою було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 , апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються наданою прокурором ОСОБА_8 постановою про заміну та призначення групи прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні від 13.01.2022 року, відповідно до якої, прокурор ОСОБА_8 включена до складу групи прокурорів в раках кримінальному провадження № 0001907 від 07.04.2017 року.
Щодо посилань апелянта на недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, того, що останні не зменшились або з`явились нові, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, не зменшилися, продовжують існувати та виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою, та, дотримавшись вимог ст. 331 КПК України, розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.
Окрім того, апеляційний суд вважає, що обґрунтованим є висновок щодо неможливості запобігти встановленим ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, жодним з більш м`яких запобіжних заходів, з огляду на встановлені судом першої інстанції, з огляду на вимоги кримінального процесуального закону, матеріали кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, а саме, з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, обвинувачений одружений, обвинувачується у вчиненні низки умисних корисливих тяжких злочинів, має посередні соціальні зв`язки, станом на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності в іншому кримінальному провадженні.
Посилання ж обвинуваченого на незадовільних стан здоров`я ОСОБА_7 , як на підставу неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.
Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що обвинувачений не може отримувати належне лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку.
Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.
Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001907 від 07.04.2017 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст.190 КК України, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4