Справа № 301/515/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 , прокурорки ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/363/20 за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_9 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 07. 06. 2019.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не судимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 03 (три) роки, якщо протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та відповідно до ст. 76 КК України виконає обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, не судимий, засуджений:
- за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 03 (три) роки, якщо протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та відповідно до ст. 76 КК України виконає обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - особисте зобов`язання залишено без змін до набрання вироком законної сили.

-2-

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 8311(вісім тисяч триста одинадцять) грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) гри. з кожного.
Речові докази, а саме дві дерев`яні палиці, знищено.
Згідно вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

07. 01. 2018 близько 01 год. 50 хв. ОСОБА_6 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , діючи умисно, з хуліганських спонукань та мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, відкрито висловлюючи явну неповагу до суспільства, ведучи себе нахабно та зухвало, ігноруючи елементарні правила поведінки, моралі та благопристойності, діючих в суспільстві, порушуючи громадський порядок, пошкодивши профнастил на воротах дворогосподарства АДРЕСА_2 вартістю 98 грн. за один квадратний метр, зайшли на територію дворогосподарства АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_12 , мешканці АДРЕСА_3 , після чого зайшли до вказаного будинку, де проживає ОСОБА_13 , мешканець АДРЕСА_2 , діючи умисно, з хуліганських спонукань, та мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке виразилось в тому, що вони відкрито висловлюючи явну неповагу до суспільства, ведучи себе нахабно та зухвало, ігноруючи елементарні правила поведінки, моралі та благопристойності, діючих в суспільстві, порушуючи громадський порядок, пошкодили матове скло на вхідних дверях вартістю 480 грн. за один квадратний, скло на міжкімнатних дверях будинку та вікні коридору вартістю 200 грн. за один квадратний метр, дзеркало кімнати кухні вартістю 390 грн. за один квадратний метр, після чого діючи умисно з хуліганських спонукань та мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно спричинили ОСОБА_14 , мешканці АДРЕСА_2 тілесні ушкодження у вигляді синця шкірних покровів передньої поверхні у верхній третині лівої гомілки, припухлості м`яких тканин тім`яної ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 06 від 02. 01. 2018 за ступенем тяжкості кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше, як 06 днів, після чого продовжуючи свої хуліганські дії знаходячись на території дворогосподарства АДРЕСА_2 , пошкодили автомобілі ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , 1987 року випуску, тип легковий седан-В, коричневого кольору на суму 4622 грн. та ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , 1977 року випуску, тип кузова седан, червоного кольору на загальну суму 2521 грн., володільцем, яких є ОСОБА_13 .
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок необґрунтованого застосування ст. 75 КК України. Просить вирок суду від 07. 06. 2019 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким за ч. 2 ст. 296 КК України ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, а в решті вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що призначаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання

-3-

із застосуванням ст. 75 КК України суд першої інстанції не навів переконливих доводів про можливість звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Також на його думку, суд першої інстанції безпідставно надав перевагу обставинам, що пом`якшують покарання обвинувачених, натомість належно не врахував, що обвинувачені вчинили умисний кваліфікований злочин, за попередньою змовою групою осіб, в судовому засіданні від дачі показань відмовились на підставі ст. 63 Конституції України, а також наявність у потерпілих претензій до обвинувачених майнового характеру. Враховуючи викладене та дані про особи обвинувачених вважає, що застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є недостатнім для виправлення обвинувачених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурори ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбаченнях цією статтею.

Відповідно до ст. 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.
Пунктом 2 частини 3 статті 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення,

-4-

винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 КК України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
При цьому, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається рішення про визнання його винуватим упред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Однак, на переконання колегії суддів, під час ухвалення вироку, суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону, не дотримався.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції встановив, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі, їх дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб .

Однак, ухвалюючи обвинувальний вирок, місцевий суд хоча і кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, однак безпідставно змінив обсяг пред`явленого обвинувачення та визнав останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, що свідчить про відсутність в його діях кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину групою осіб», чим допустив суперечності у мотивувальній та резолютивній частині вироку. Таким чином, висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, не грунтується на висунутому йому обвинуваченні, визнаного судом доведеним, що є порушенням вимог ст. 374 КПК України.

Допущені суперечності в мотивувальній та резолютивній частинах вироку судом першої інстанції, на переконання колегії суддів ставить під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого вироку і щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на те, що інкриміноване ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, вчинене групою осіб.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, доведеності вини та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 цього Кодексу - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Таке порушення судом першої інстанції норм кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, є істотним, в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

-5-

Водночас, діючим кримінальним процесуальним кодексом України чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг учасників кримінального провадження, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, прокурор не оскаржує доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинувачених і не ставить питання про повторне дослідження фактичних обставин у кримінальному провадженні в цій частині, тому за таких обставин кримінального провадження, колегія суддів позбавлена можливості усунути вищезазначені порушення без дослідження фактичних обставин кримінального провадження.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг учасників кримінального провадження, виходячи з того, що апеляційний суд не має можливості усунути зазначенні порушення, з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять порушення вищевказаних вимог кримінального процесуального закону, але виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. п. 2, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України та ст. ст. 9, 17 КПК України, відповідно до яких до загальних засад відносяться законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.

Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги прокурора, в тому числі щодо призначеного обвинуваченим покарання. Такі доводи підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, в тому числі щодо особи обвинувачених, тяжкості кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також покарання яке оскаржується із застосуванням ст. 75 КК України, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що, призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. ст. 75-76 КК України, суд не зазначив за наявності яких підстав дійшов висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання та не вмотивував своє рішення

-6-

про їх звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає такими, що підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки, і у випадку підтвердження наведених прокурором доводів щодо призначеного покарання, доведеності встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин та кваліфікації дій, колегія суддів вважає, що звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України може бути оцінене як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412,415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 07. 06. 2019 щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: