Житомирський апеляційний суд
Справа №272/1047/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №272/1047/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 14 липня 2021 року відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою - АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 6800 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 24500 грн. витрат на правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 5075,84 грн. витрат на проведення експертиз.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , працюючи відповідно до наказу начальника ГУНП в Житомирській області № 93 о/с дск від 08.11.2018 на посаді старшого оперуповноваженого 4-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління Національної поліції в Житомирській області (дорученням начальника УОТЗ ГУНП в Житомирській області від 08.04.2019 №11 дск відряджений до 1-го відділу УОТЗ ГУНП в Житомирській області), являючись працівником правоохоронного органу, маючи спеціальне звання майора поліції, вчинив злочин за наступних обставин.
Так, 11.11.2019 близько 10 години 43 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Hyundai» моделі «Tucson», без номерних знаків, здійснював рух на автодорозі сполученням «Житомир-Сквира» неподалік с. Волиця Андрушівського району Житомирської області в напрямку смт. Попільня Попільнянського району Житомирської області.
Порушуючи вимоги п. 1.10, п. 10.1, п. 11.3 Правил дорожнього руху України, у вищезазначений день та час, у вищевказаному місці, ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Hyundai» моделі «Tucson», без номерних знаків, не врахував дорожні умови і дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати свій рух та безпечно керувати ним, не рухався якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, перед здійсненням маневру обгону не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, без причин технічного характеру, здійснюючи маневр обгону, виїхав на зустрічну смугу руху автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2104», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , у безпосередній близькості до нього, своїми діями створив йому умови аварійної обстановки та позбавив останнього технічної можливості уникнути настання дорожньо-транспортної пригоди, та, як наслідок, допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем, який здійснював рух в напрямку м. Житомира.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2104», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримала закриті переломи 4-ї, 5-ї п`ясних кісток правої кисті, закриті переломи правої лобкової та правої сідничної кісток тазу, які за своїм характером (як кожен із них окремо, так і всі в сукупності) відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я з відсутністю небезпеки для життя.
Так, необережні дії ОСОБА_8 , які виразились в порушенні ним вимог пунктів 1.10, 10,1, 11,3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оскаржуючи вирок в частині правильності кваліфікації його дій та призначеного покарання, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині стягнення на користь потерпілої ОСОБА_9 24500 грн. витрат на правничу допомогу, стягнувши з нього на користь потерпілої 2000 грн. При цього наголошує, що відповідно до наданого потерпілою акту приймання-передачі наданих послуг №33 від 19.08.2020 нею було виплачено своєму представнику 7000 грн. за участь на досудовому слідстві фактично за один неповний робочий день (6 год. 30 хв.), відповідно до наданого потерпілою акту приймання-передачі наданих послуг №35 від 18.09.2020 нею було виплачено своєму представнику 7500 грн. за ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на протязі 3-х годин, відповідно до наданого потерпілою акту приймання-передачі наданих послуг №43 від 02.02.2021 нею було виплачено своєму представнику 5000 грн. за участь у підготовчому судовому засіданні, яке тривало 30 хв., будь-якого документу, щодо підтверджених витрат на решту суми (5000 грн.) потерпілою надано не було. Посилаючись на зазначене, звертає увагу, що виходячи з арифметичних розрахунків 1 час роботи представника потерпілої коштує 2450 грн. Звертає увагу, що відповідно до положень ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність, при встановленні розміру гонорару, враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Наголошує, що справа не була складною, кримінальне правопорушення, за вчинення якого його засуджено не відноситься до категорії тяжких. Він повністю визнав свою вину на досудовому слідстві так і в суді, не затягував судового розгляду, відшкодував завдану потерпілій шкоду, котра погодилась з її розміром, оскільки не заявляла цивільний позов. Вважає, що фактично, вся робота представника потерпілої звелась до того, що він двічі був присутнім на досудовому слідстві та двічі в суді. При цьому, його участь в суді була формальною, оскільки він ( ОСОБА_8 ) визнавав вину, а цивільний позов заявлено не було. За таких обставин, розмір гонорару є завищеним, співмірним із затрачене часом та зусиллями. Одночасно, наголошує, що слід врахувати його матеріальне становище, а саме те, що він пенсіонер, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, інших джерел доходу, окрім пенсії він не має, він є учасником АТО, постійно хворіє на ряд тяжких захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного та вартісного лікування.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого представник потерпілої адвокат ОСОБА_11 вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційні вимоги обвинуваченого безпідставними.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
З висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, про доведеність вини та кваліфікацію дій останнього, погоджується автор апеляційної скарги та ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
За ч.4 ст.121 КПК України витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження представника, несе особа, яку він представляє.
Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно ст.125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.
Суд першої інстанції, вирішуючи у вироку питання компенсації витрат на правничу допомогу, понесених потерпілою ОСОБА_9 в частині розміру витрат, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 , зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався.
Як убачається з матеріалів провадження, потерпілою ОСОБА_9 заявлено клопотання про компенсацію процесуальних витрат (а.п.78), в якому остання просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь процесуальні витрати на правову допомогу, а саме під час досудового розслідування провадження в сумі 14500 грн. та під час судового провадження в суді першої інстанції по 5000 грн. за кожний судодень, в якому брав участь її адвокат (представник потерпілого) ОСОБА_11 . В додатках до зазначеного клопотання потерпілою надано відповідні угоди з адвокатом, акти прийому передачі наданих послуг, чеки сплачених коштів (а.п.79-86).
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в додатках до клопотання про компенсацію процесуальних витрат потерпілою, окрім інших документів, було надано відповідні акти приймання-передачі (а.п.81-83), зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг №33 від 19.08.2020 було сплачено своєму представнику (адвокат ОСОБА_11 ) - 7000 грн., за участь на досудовому слідстві (участь в слідчому експерименті, допит потерпілої, ознайомлення з матеріалами провадження); акт приймання-передачі наданих послуг №35 від 18.09.2020 сплачено 7500 грн. (участь у процесуальних діях пов`язаних з завершенням досудового розслідування, у тому числі, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження); акт приймання-передачі наданих послуг №43 від 02.02.2021 сплачено 5000 грн. (участь у підготовчому судовому засіданні).
Документальне підтвердження вимоги про стягнення витрат на решту 5000 грн. відсутнє.
Крім того, з матеріалів провадження, журналу судового засідання та оскаржуваного судового рішення вбачається (а.п.143-152), що обвинувачений повністю визнав свою вину на досудовому слідстві та в суді першої інстанції, активно сприяв розкриттю правопорушення, не заперечував відносно фактичних обставин подій 11.11.2019, провадження судом розглянуто в порядку ст.349 КПК України, відшкодував завдану потерпілій шкоду в розмірі 24000 грн., цивільний позов у провадженні відсутній. Вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, є нетяжким, вчиненим за необережності. Фактично провадження розглянуто судом першої інстанції 14.07.2021 протягом 4-х годин, об`єм проведених процесуальних дій за участю представника потерпілого під час досудового розслідування та судового розгляду провадження, є не значним.
В даному випадку, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що при визначенні суми відшкодування слід, в першу чергу, виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (провадження) та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
В свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Проаналізувавши надані потерпілою стороною акти приймання-передачі, зазначений в них опис робіт (наданих послуг), складність досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №272/1047/20, його фактичні обставини, та, за таких умов, відповідний об`єм виконаної роботи (надання послуг) адвокатом-представником, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності, апеляційний суд вважає, що грошове відшкодування витрат на правничу допомогу потерпілій слід зменшити до розміру 8000 грн.
При цьому, апеляційний суд враховує також матеріальний стан та дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, окрім пенсії не має інших джерел доходу, є учасником АТО, хворіє на ряд тяжких захворювань (а.п.130-142).
За наведених обставин, вирок суду в частині вирішення стягнення на користь потерпілої ОСОБА_9 з обвинуваченого ОСОБА_8 витрат на правничу допомогу на підставі п.3 ч.1 ст.408, п.3 ч.1 ст.409 КПК України підлягає зміні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 14 липня 2021 року відносно ОСОБА_8 в частині стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 витрат на правничу допомогу змінити.
Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрат на правничу допомогу з 24500 грн. до 8000 (вісім тисяч) грн.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :