Провадження №11-кп/801/108/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2021, якою відмовлено в задоволені клопотання ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання та припинення катування, нелюдського жорстокого поводження,

за участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання та припинення катування, нелюдського жорстокого поводження.
Клопотання мотивовано тим, що на даний час ОСОБА_6 відбув більше 29 років призначеного покарання. Зауважив, що покарання у виді довічного позбавлення волі є катуванням та нелюдським поводженням в розумінні статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Суд першої інстанції, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, відмовив в задоволенні клопотання засудженого, так як ОСОБА_6 засуджений до довічного позбавлення волі, а тому на стадії вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, суд не уповноважений на перегляд відповідного судового рішення, у тому числі в частині призначеного покарання, так як це не передбачено чинним законодавством України. Крім того, суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджується з ухвалою суду про відмову в його клопотанні, оскільки суд на підставі Конституції України та верховенства права вправі сам вжити міри для захисту прав засудженого до покарання у виді довічного позбавлення волі, яке прирівняно Європейським судом з прав людини до катування та нелюдського поводження, оскільки таке покарання в Україні не передбачає подальших кроків для соціальної реабілітації засудженого та перспективи на дострокове звільнення.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та задоволити клопотання засудженого у повному обсязі, так як довічне позбавлення волі в Україні порушує норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому рішення Європейського суду з цих підстав стало підставою для створення в Україні законопроекту №4048 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень ЄСПЛ» щодо закріплення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги з мотивів, зазначених в них та просять задовільнити клопотання засудженого ОСОБА_6 про його звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, думку прокурора, який просить залишити оскаржену ухвалу без змін, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

На думку апеляційного суду висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання та припинення катування, нелюдського жорстокого поводження, є обґрунтованими.

Як вбачається з клопотання, засуджений ОСОБА_6 просить припинити дію вироку, який не відповідає правовим нормам та прирівняно до катування, нелюдського, жорстокого, такого, що принижує гідність, так як утримується в ув`язненні більше 29 років та його будуть утримати до невизначеного строку, а тому подальше його тримання під вартою порушує статтю 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. Також ОСОБА_6 зіслався на Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України (№ 2)» та зазначив, що довічне позбавлення волі згідно рішення Рішення ЄСПЛ прирівнюється до катування, яке підлягає припиненню.

Статтею 74 КК України врегульовано підстави для звільнення особи від покарання чи його пом`якшення.

Частиною 3 статті 74 КК України врегульовано порядок пом`якшення призначеного покарання, згідно із яким призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

Тобто, для застосування вказаної норми має бути обов`язкова умова - прийняття нового закону, яким змінено із пом`якшенням санкцію статті, що передбачає кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно ч. 3 ст. 3 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Частиною 1 статті 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Застосування зазначеного покарання не суперечить, а ні Конституції України, а ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

Тому, посилання засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , що рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України № 2» автоматично встановлює можливість застосування до ОСОБА_6 інституту пом`якшення покарання не відповідає закону.

Крім того, суд зазначає, що рішенням у справі «Пєтухов проти України (№2)» ЄСПЛ констатував порушення Україною статті 3 Конвенції з основоположних прав та свобод відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, що полягає у відсутності у довічно ув`язнених осіб реальної перспективи звільнення та можливості перегляду довічного ув`язнення.

Проте цим рішенням зобов`язано вжити заходів загального характеру щодо усунення порушень прав довічно засуджених осіб, що означає законодавче урегулювання встановлених ЄСПЛ порушень прав окремих осіб.

Висновки щодо протиправності застосування покарання у виді довічного позбавлення волі, на які посилається засуджений у своєму клопотанні, у вказаному Рішенні відсутні. Його трактування згаданого рішення ЄСПЛ як рішення, що свідчить про неможливість та незаконність призначення такого виду покарання як довічне позбавлення волі не відповідають дійсності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для застосування до засудженого ОСОБА_6 звільнення від покарання і пом`якшення покарання відповідно до частини 3 статті 74 КК України відсутні, оскільки санкція статей, за якою засуджено ОСОБА_6 до покарання у виді довічного позбавлення не змінена.

Наразі також не внесено відповідні зміни до Закону України про кримінальну відповідальність, які б встановлювали можливість перегляду терміну покарання щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Також варто зауважити, що враховуючи баланс інтересів щодо довічно ув`язнених, слід також приймати до уваги, що це зазвичай особи, які скоїли особливо тяжкі злочини, насильницькі злочини, в наслідок яких є жертви, які від них постраждали, також наступили незворотні наслідки у вигляді смерті певних осіб, тому держава має створити певний правовий механізм, який дасть розуміння довічно ув`язненим, що за сукупності певних умов їх питання буде переглянуто.

На підставі викладеного, суд першої інстанції у своєму рішенні вірно зазначив, що на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для звільнення від відбування покарання засуджених до довічного позбавлення волі чи для заміни такого покарання іншим покаранням.

За таких обставин підстав для скасування оскарженої ухвали суду та задоволення апеляційних скарг з наведених в них мотивів апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407, 419, 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2021 про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4