ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644/5906/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1839/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого та потерпілого, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що від частини з них надійшла заява про розгляд справи без них, а саме від потерпілого, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 02 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, працевлаштованого за контрактом двірником в АТ «Жилстрой-1», не одруженого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 26 05 2020 року приблизно о 17-45 годині, знаходячись у коридорі поруч з душовою кімнатою на 3 поверсі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті раніше виниклих неприязних відносин, переслідуючи умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись навпроти потерпілого ОСОБА_8 , наніс останньому два удари кулаком правої руки в область голови, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді синця на слизовій оболонці верхньої губи та синця в лівій надбрівній ділянці з переходом на верхню повіку лівого ока, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 09-2135/20 від 25 06 2020 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що через розгляд справи за відсутності потерпілого ОСОБА_8 , висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження (а.с. 86).

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор просила залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про розгляд апеляційної скарги, у судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутності до апеляційного суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні під час ухвалення вироку обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не визнав та пояснив, що за обставин викладених в обвинувальному акті, потерпілому ОСОБА_8 , ударів кулаком руки в область голови не наносив. Останній сам бігав по поверху і бився головою об стіни, тобто сам спричинив собі ушкодження.
Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального проступку, а призначаючи покарання за його вчинення дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень (проступків).

Доводи ж апеляційної скарги про невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- протоколом про прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_8 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення;
- показами свідка ОСОБА_9 , який зазначив, що він був безпосереднім очевидцем обставин за яких 26 05 2020 року приблизно о 17-45 годині у коридорі поруч з душовою кімнатою на 3 поверсі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_7 наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження, а саме наніс останньому удари кулаком правої руки в область голови і ногою в коліно. Він прийняв міри з їх примирення і розвів їх. В чому була причина конфлікту йому не відомо;
- висновком судово-медичного експерта № 09-2135/20 від 25 06 2020 року за яким у ОСОБА_8 мали місце встановлені під час медичного освідотствування тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
За висновком експерта - показання ОСОБА_8 , дані ним при проведенні слідчого експерименту від 25 06 2020 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 25 06 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_8 , який на місці подій показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_10 поруч з душовою кімнатою на 3 поверсі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .
Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується посилання обвинуваченого на те, що ухвалити законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції перешкодив факт відмови потерпілого від розгляду справи за його присутності, то колегія суддів констатує, що участь потерпілого у судовому провадженні є лише його правом, що гарантоване положеннями п.п.1,2 ч.3 ст. 56 КПК України.

Обов`язковість участі потерпілого у розгляді кримінального провадження жодною нормою кримінального процесуального законодавства не передбачена.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_8 , будучи завчасно повідомленим про час та дату розгляду справи щодо ОСОБА_11 , надав заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 27).

На думку колегії суддів, вказаний довод апелянта не свідчить про наявність у діях суду першої інстанції будь-яких порушень під час розгляду кримінального провадження як матеріального так і процесуального характеру, а тому сприймається колегією суддів як спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнення або пом`якшення його відповідальності за скоєний кримінальний проступок.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог за обставин, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 02 2021 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4