ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/672/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/290/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.121 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_7
представника
потерпілого - адвоката ОСОБА_8
законного представника
потерпілого ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
захисника ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 липня 2021 року,-

Даним вироком,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Підгайці Тернопільської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, утриманців немає, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 06 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з 01 червня 2020 року.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком суду, 25 травня 2020 року близько 00.30 год. у ОСОБА_10 , який перебував у с.Гнильче по вул.Центральна, Підгаєцького району Тернопільської області, під час суперечки, яка виникла на ґрунті неприязних відносин та ревнощів, виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , перебуваючи на проїжджій частині дороги, на відстані 17,5 м від автобусної зупинки, що по вул. Центральна в с.Гнильне Підгаєцького району Тернопільської області, в напрямку сільської ради даного населеного пункту, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи протиправно, цілеспрямовано та рішуче, умисно, в присутності сторонніх осіб, які в цей момент знаходилися поряд і спостерігали за його діями, тримаючи правою рукою дерев`яну палицю, довжиною 0,7м-1м діаметром 5-6 см, яку заздалегідь взяв із собою, наніс нею один удар по лобовій ділянці зліва голови потерпілого ОСОБА_7 та один удар по тім`яно-потиличній ділянці голови потерпілого зліва, в результаті чого той втратив рівновагу й впав на проїжджу частину дороги.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_10 та нанесених ним ударів, потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження, а саме: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння і основи черепа з крововиливами у речовину тім`яної і лобної часток лівої півкулі головного мозку, над тверду і під м`яку мозкові оболонки тім`яно-потиличної, під м`яку мозкову оболонку лобної та під тверду мозкову оболонку тім`яної часток лівої півкулі головного мозку, яка супроводжувалась набряком його речовини і зміщенням серединних структур та перелому лобного відростка лівої виличної кістки, а також підапоневротичну гематому тім`яно-потиличної ділянки зліва, рвану (забійну) рану лобової ділянки зліва, гематоми повік лівого ока, крововиливи у білкову оболонку обох очей. Отримана травма голови за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння належить до тяжких тілесних ушкоджень п.2.2.2, 2.1.3. (б.в.) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995).
Після нанесення вказаних вище ударів потерпілому ОСОБА_7 , у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень й потерпілому ОСОБА_12 , який намагався припинити протиправні дії обвинуваченого стосовно потерпілого ОСОБА_7 ..
Таким чином, продовжуючи свої протиправні дії спрямовані на протиправне заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , перебуваючи на проїжджій частині дороги, на відстані 17,5 м від автобусної зупинки, що по вул.Центральна в с.Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області, в напрямку сільської ради даного населеного пункту, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, протиправно, цілеспрямовано та рішуче, умисно, в присутності сторонніх осіб, які в цей момент знаходилися поряд і спостерігали за його діями, тримаючи правою рукою дерев`яну палицю, довжиною 0,7м-1м, діаметром 5-6 см, яку заздалегідь взяв із собою, наніс нею потерпілому ОСОБА_12 один удар по голові в область потиличної ділянки зліва та один удар по голові в область обличчя з лівої сторони в ділянку лівої скроні й один удар по голові в область потиличної ділянки з правої сторони, в результаті чого потерпілий втратив рівновагу, зігнувся та оперся на праве коліно на узбіччі дороги, опустивши голову обличчям вниз. Після цього ОСОБА_10 , продовжуючи свої протиправні дії спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , наніс йому декілька ударів правою ногою в область носа та губ, а також лівого ока, в результаті чого той втратив свідомість.
Внаслідок таких умисних дій ОСОБА_10 по нанесенню ударів, потерпілому ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження, а саме: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння і основи черепа зліва з крововиливом у речовину скроневої частки лівої півкулі головного мозку, підапоневротичної гематоми м`яких тканин скронево-тім`яно-потиличної ділянки зліва, що за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння належать до тяжких тілесних ушкоджень (п.п. 2.1.2., 2.1.3. (б) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень - МОЗ України, Київ, 1995); травму лівої частини обличчя у вигляді вдавленого багатоуламкового перелому на межі передньої стінки верхньощелепової пазухи однойменної кістки та тіла виличної кістки, з поширенням лінії на нижню стінку лівої орбіти із зміщенням кісткових фрагментів в порожнину верхньощелепової пазухи зліва, що не була небезпечною для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до середньої тяжкості п.п. 2.2.1, 2.2.2 цих Правил; закритий перелом кісток носа, що належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) пп. 2.3.1 а/ .2.3.3 цих Правил; гематоми потиличної ділянки зліва, обох навколоорбітальних ділянок, носа, верхньої губи, синці завушної ділянки (без уточнення кількості та локалізації) із ознаками забиття м`яких тканин у вигляді набряку, що належать до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5 цих Правил).
Після спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , - ОСОБА_10 покинув місце вчиненого злочину.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить змінити вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 липня 2021 року та застосувати ст. 69 КК України і призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч.1 ст.121 КК України.
Вважає, що вирок суду є надто суворим, оскільки судом не було враховано всі пом`якшуючі обставини справи, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказує на таку пом`якшуючу обставину, як намагання обвинуваченим відшкодувати збитки, понесені потерпілими на лікування, проте суд оцінив це критично.
Посилається на те, що ситуацію, яку створив потерпілий ОСОБА_7 , шляхом погроз через телефонні дзвінки ОСОБА_10 , призвели до того, що обвинувачений прибув в с.Гнильче на вул.Центральну, де о 01.30 год. скоїв кримінальне правопорушення в результаті непрямого умислу. Зазначає, що обвинувачений фактично не передбачав можливість настання таких тяжких наслідків.
Наголошує на тому, що, у відповідності до п. 6 ст. 66 КК України вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність є пом`якшуючою обставиною, яку суд не взяв до уваги, а оцінив критично.
Вважає, що для призначення покарання обвинуваченому не враховано мотив скоєння кримінального правопорушення, в кого виникли ревнощі, у потерпілого ОСОБА_7 чи в обвинуваченого ОСОБА_10 , про що не зазначено судом.
Посилається на те, що потерпілий ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_8 вказували в суді, що потерпілому під час даного конфлікту також наносив удари ногою в голову ОСОБА_13 , про що Підгаєцьким ВП ГУ НП в Тернопільській області внесено відомості в ЄРДР, проте суд не врахував цього при призначенні покарання, а вказав, що в такий спосіб ОСОБА_14 намагався уникнути від реального відбуття покарання та прийшов до помилкової думки про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_10 щирого каяття та визнання своєї вини. Тому вважає, що судом першої інстанції належним чином не взято до уваги обставин отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 , які мають значення для призначення покарання.
Апелянт посилається на ст. 69-1 КК України, вказує що в обвинуваченого наявні більше як дві пом`якшуючі обставини, відсутні обтяжуючі обставини в зв`язку з цим суд мав підстави застосувати ст.69 КК України та призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.
Потерпілий ОСОБА_12 та адвокат ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи були належним чином повідомлені, заяв про відкладення розгляду справи не надсилали, що відповідно до ст.405 КПК України не є перешкодою розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, в судових дебатах прокурора, потерпілого ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 , які заперечили апеляційну скаргу, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу адвоката слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у скоєні злочину, за який його засуджено відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються.
Аналізуючи вирок суду в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, колегія суддів вважає, що доводи захисника щодо суворості призначеного йому покарання, є необґрунтованими.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.
Для вибору такого покарання враховується ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форма вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Так, суд врахував, що обвинувачений вчинив непрямий умисний злочин проти здоров`я двох людей, який законом віднесено до категорії тяжких, наслідком якого є спричинення потерпілим ОСОБА_12 та неповнолітньому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, взяв до уваги те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, визнав свою вину та активно сприяв органам досудового розслідування в розкритті злочину, а також думку потерпілих, які просили призначити суворе покарання у виді позбавлення волі.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про відсутність пом`якшуючої обставини як щирого каяття обвинуваченого, оскільки розкаяння, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого ( постанова ВС від 18.09.2019 року у справі № 166/1065/18).
Суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_10 не мав щирого наміру добровільно (безумовно) відшкодувати шкоду потерпілому ОСОБА_16 і не здійснив жодного платежу обом потерпілим. При цьому судом дана належна оцінка твердженню обвинуваченого та потерпілого, що таке відшкодування потерпілому ОСОБА_7 відбулося б лише за умови згоди потерпілого на призначення йому покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі.
Суд вірно вказав, що після нанесення потерпілим ударів та спричинення тілесних ушкоджень, обвинувачений не вчинив жодних дій, які б свідчили про бажання відвернути шкідливі наслідки, тобто надати необхідну допомогу потерпілим, викликати лікарів, а телефонував до знайомих потерпілого ОСОБА_7 і питав чи не добавити, якщо мало і покинув місце вчиненого злочину.
Таким чином, оцінюючи позицію обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та за відсутності обтяжуючих обставин, суд вірно призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України в розмірі наближеному до мінімального.
Не заслуговують на увагу посилання захисника на вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення під впливом погрози (примусу) телефонних дзвінків з боку потерпілого неповнолітнього ОСОБА_7 , яка за твердженням сторони захисту спровокувала ОСОБА_10 до вчинення злочину, оскільки в останнього була можливість відреагувати на виклики чи образи потерпілого, повідомивши про такі його дії правоохоронні органи. До того ж, суд вірно встановив, що в обстановці, яка реально склалася між обвинуваченим та потерпілими на момент конфлікту, не було небезпеки з боку потерпілих, яка б загрожувала обвинуваченому та вимагала нанести удари палицею по голові обом потерпілим та ногою в обличчя ОСОБА_12 ..
Необґрунтованими є твердження захисника, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано мотиву скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення.
Так, мотив і мета заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження можуть бути різними, їх з`ясування сприяє правильному визначенню ступеня суспільної небезпечності вчиненого злочину та індивідуалізації покарання. Суд, встановивши, що ОСОБА_10 на ґрунті неприязних відносин та ревнощів вчинив кримінальне правопорушення, правильно визначив ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, зокрема, заподіяння шкоди здоров`ю двох людей, що охороняється законом та призначив покарання, що відповідає принципу справедливості, співмірності та індивідуалізації.
Колегія суддів вважає, що судом вірно взято до уваги висновки експерта №661 від 23.07.-07.08.2020 року та №832 від 10.09.-25.09.2020 року, які стверджують, що тілесні ушкодження у ОСОБА_7 утворились від дії тупих предметів з обмеженою довгастою травмуючою поверхнею дерев`яною палицею довжиною 0.7 м-1 м, діаметром 5-6 см, округлої форми, а переломи кісток склепіння черепа і лицевої його частини зліва потерпілого утворилися від ударів дерев`яною палицею, які останньому наніс обвинувачений, тому твердження захисника, що суд не дав оцінки та не врахував при призначенні покарання обставин отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 - є необґрунтованими.
Не заслуговують на увагу доводи захисника, що при призначенні покарання суд не врахував пояснення ОСОБА_7 , що під час конфлікту йому, окрім ОСОБА_10 , нанесла удар інша особа- ОСОБА_13 , оскільки відповідно до ст. 50 КПК України покарання призначається в межах пред`явленого конкретній особі обвинувачення.
Необґрунтованими є посилання захисника про наявність підстав застосувати до обвинуваченого ст. 69 КПК України, оскільки вказана норма з урахуванням особи винного може бути застосована за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яких, у даному кримінальному провадженні, судом першої інстанції, не встановлено. Не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України і колегія суддів апеляційного суду.
Таким чином, призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд виходив з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального закону, які були би підставами для зміни вироку.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Ухвалила:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 липня 2021 року щодо ОСОБА_10 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді