ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/983/21 Справа № 199/2282/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.
Ухвала слідчого судді обгрунтована тим, що клопотання слідчого не містить належного обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор та слідчий належними доказами не довели, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, внаслідок яких необхідно застосувати до підозрюваного найсуворіший запобіжний захід, формально зазначивши в клопотанні про існування ризиків, передбачених п.п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор в судовому засіданні не довів про наявність достатніх підстав вважати, що дійсно існує хоча б один із зазначених ним ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і не навів належних доказів, які обґрунтовують існування таких ризиків.
Слідчий суддя також зазначив, що слідчий та прокурор у судовому засіданні не навели випадків тиску підозрюваним на свідків у даному кримінальному провадженні та підтвердили, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, до інших видів відповідальності підозрюваний не притягувався; не зазначили відомостей про вчинення ОСОБА_7 дій, які б могли свідчити про готування чи замах на вчинення іншого кримінального правопорушення.
Крім того, слідчий суддя вважає, що прокурор та слідчий не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, враховуючи те, що ОСОБА_7 має місце постійного проживання, за яким позитивно характеризується, має батьків похилого віку з інвалідністю другої групи, які потребують допомоги та турботи зі сторони сина ОСОБА_7 , підозрюваний є інвалідом 3 групи, офіційно працевлаштований у «КМДКЛ № 6» ДМР та у центрі дитячої офтальмології «Зірочка» на посаді дитячого лікаря офтальмолога, за місцем роботи характеризується позитивно, вперше притягається до кримінальної відповідальності.
Слідчим суддею також було враховано, що керівництво ТОВ «Экс Груп» дитяча офтальмологія «Зірочка» звернулось із клопотанням до суду та просило не обирати лікарю-офтальмологу ОСОБА_7 жодного запобіжного заходу через виробничу необхідність.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року та застосувати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Апеляційну скаргу (з урахуванням зміненої апеляційної скарги), обгрунтовує тим, що слідчим суддею не було враховано наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
- ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обгрунтовується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тому, враховуючи відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;
- ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обгрунтовується тим, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_10 та встановлених свідків у даному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , з метою зміни змісту їх показань, які вони будуть давати під час судового засідання.
Прокурор зазначив, що, згідно з показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , батько ОСОБА_7 вже впливав на нього, щоб приховати вчинений ним злочин, а саме сказав, що «щось зробить» із ОСОБА_10 , якщо ОСОБА_9 розповість про вчинений злочин.
Прокурор також просить врахувати емоційний стан малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , який згідно з висновком судово-психіатричного експерта №3 від 12.01.2021 року характеризується соромом, тривогою, страхом, для зміни показань останнього достатньо опосередкованого контакту із підозрюваним ОСОБА_7 (телефонна розмова, текстове повідомлення);
- ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обгрунтовується тим, що ОСОБА_7 протягом трьох місяців вчиняв розпусні дії відносно свого рідного сина ОСОБА_9 , що стало відомо лише через п`ять місяців після того, як було усунуто вплив ОСОБА_7 ..
Прокурор вважає, що ОСОБА_7 може в подальшому вчиняти подібні злочини, враховуючи довготривалий вплив ОСОБА_7 , направлений на придушення супротиву та розголосу зі сторони малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , посаду підозрюваного - дитячого лікаря-офтальмолога у «КМДКЛ № 6» ДМР та значну латентність злочинів даної категорії.
Прокурор також вважає, що враховуючи стаж роботи ОСОБА_7 та значну кількість місць роботи на аналогічних посадах, відсторонення від посади не дасть можливості запобігти вказаному ризику, оскільки ОСОБА_7 може вчиняти злочини даної категорії в інших місцях.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_7 ухилявся від слідчого, прокурора, або суду, крім того, підозрюваний був присутній під час розгляду клопотання слідчого про застосування йому запобіжного заходу, що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині.
Колегія суддів також зазначає, що в матеріалах провадження відсутні докази, а прокурор не навів випадків тиску підозрюваним на свідків у даному кримінальному провадженні, відомостей про вчинення ОСОБА_7 дій, які б могли свідчити про готування чи замах на вчинення іншого кримінального правопорушення, прокурор не зазначив, а тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді у тому, що клопотання слідчого не містить належного обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор та слідчий належними доказами не довели, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, внаслідок яких необхідно застосувати до підозрюваного найсуворіший запобіжний захід, формально зазначивши в клопотанні про існування ризиків, передбачених п.п. 1), 3), 5) ч.1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.
Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками («Бекчиєв проти Молдови»).
Колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтовано не довів наявність достатніх підстав вважати, що дійсно існує хоча б один із зазначених ним ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і не навів належних доказів, які обґрунтовують існування таких ризиків.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо відсутності підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, враховуючи те, що ОСОБА_7 має місце постійного проживання, за яким позитивно характеризується; має батьків похилого віку з інвалідністю другої групи, які потребують допомоги та турботи зі сторони сина ОСОБА_7 ; підозрюваний є інвалідом 3 групи, офіційно працевлаштований у «КМДКЛ № 6» ДМР та у центрі дитячої офтальмології «Зірочка» на посаді дитячого лікаря-офтальмолога, за місцем роботи характеризується позитивно; вперше притягується до кримінальної відповідальності, до інших видів відповідальності не притягувався.
Колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4