У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

за апеляційними скаргами прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 квітня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Манне Вознесенського району Миколаївської області, українця, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_9

представник потерпілої: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_8

захисник: ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор та представник потерпілого просять оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

_______________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/560/21
№ 11-кп/812/567/21 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_11
категорія: ч.2 ст.185 КК України доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1 .

Зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.04.2021 року ОСОБА_8 за пред`явленим йому обвинуваченням в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, виправдано за недоведеності участі обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Узагальнені доводи апелянтів.

Прокурор вважає вирок суду незаконним з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Вважає, що вирок постановлено з істотним порушенням кримінального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Звертає увагу на те, що виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений підлягає виправданню за недоведеністю його участі у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, при цьому суд не зазначив у вироку за яким саме із висунутих обвинувачень.

Зазначає, що суд формально перелічив докази, не виклав повний зміст усіх досліджених доказів.

Вказує, що суд не навів переконливих мотивів з яких він відхилив одні докази і прийняв до уваги інші, не навів переконливих мотивів чому відхилив доводи сторони обвинувачення стосовно кількості викраденої худоби, її вартості, хоча це підтверджено показами потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , довідкою Вознесенського районного споживчого товариства.

Представник потерпілого зазначає, що суд першої інстанції тільки формально перелічив у вироку досліджені докази, не розкрив їх повний і справжній зміст, кожний досліджений доказ не проаналізував з точки зору належності, допустимості і достатності, а сукупність досліджених доказів з точки зору їх взаємозв`язку між собою.

Вважає, що у вироку не наведено переконливих і вичерпних мотивів за яких суд відхилив одні докази і прийняв до уваги інші докази, зокрема щодо кількості викраденої худоби, її вартості. Вважає, що ці обставини справи підтверджуються детальними і послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_14 , фактичними даними довідки про вартість викраденого майна.

Наголошує, що суд безпідставно не виклав у вироку показання потерпілого, в яких він пояснював, що протягом червня-серпня 2017 року він у зв`язку із хворобою був відсутній у господарстві, весь цей час у господарстві керував ОСОБА_8 . Коли потерпілий в серпні приїхав до господарства, то виявив, що у нього було викрадено 12 телят вагою по 200 кг кожне, вартістю 6000 грн.

Окрім того, що суд залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_12 відносно того, що він постійно проживав у господарстві та стверджував, що обвинувачений ОСОБА_8 свою худобу до господарства не приводив.

Зазначає, що судом при постановлені вироку не взято до уваги показання свідка ОСОБА_14 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_8 , згідно обвинувального акту від 26.04.2018 року, обвинувачується в тому, що в середині червня 2017 року, в дообідній час, в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_8 , перебуваючи на законних підставах, з дозволу власника ОСОБА_6 , на території комплексу господарських приміщень, розташованих по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав 1 теля віком 11 місяців, вагою біля 200 кг., чим спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 6000 грн. Таємно викраденим теля, ОСОБА_8 розпорядився за власним розсудом, продав заготівельникам великої рогатої худоби.
В кінці червня 2017 року, в обідній час, в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_8 , перебуваючи на законних підставах, з дозволу власника ОСОБА_6 , на території комплексу господарських приміщень, розташованих по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав 1 теля віком 1 рік, вагою біля 200 кг., чим спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 6000 грн. Таємно викраденим теля, ОСОБА_8 розпорядився за власним розсудом, продав заготівельникам великої рогатої худоби.
В середині липня 2017 року, в обідній час, в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_8 , перебуваючи на законних підставах, з дозволу власника ОСОБА_6 , на території комплексу господарських-приміщень, розташованих по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав 1 теля віком 1 рік, вагою біля 200 кг., чим спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 6000 грн. Таємно викраденим теля, ОСОБА_8 розпорядився за власним розсудом, продав заготівельникам великої рогатої худоби.
На початку серпня 2017 року, у вечірній час, в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_8 , перебуваючи на законних підставах, з дозволу власника ОСОБА_6 , на території комплексу господарських приміщень, розташованих по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав 3 теля віком 1 рік, вагою біля 200 кг. кожне, ціною 6000 грн. кожне, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 18000 грн. Таємно викраденими телятами, ОСОБА_8 розпорядився за власним розсудом, продав заготівельникам великої рогатої худоби.
В кінці серпня 2017 року, у вечірній час, в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_8 , перебуваючи на законних підставах, з дозволу власника ОСОБА_6 , на території комплексу господарських приміщень, розташованих по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав 3 теля віком 1 рік, вагою біля 200 кг. кожне, ціною 6000 грн. кожне, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 18000 грн. Таємно викраденими телятами, ОСОБА_8 розпорядився за власним розсудом, продав заготівельникам великої рогатої худоби.
Також, в кінці серпня 2017 року, в денний час, в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_8 , перебуваючи на законних підставах, з дозволу власника ОСОБА_6 , на території комплексу господарських приміщень, розташованих по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав 3 теля віком 1 рік, вагою біля 200 кг. кожне, ціною 6000 грн. кожне, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 18000 грн. Таємно викраденими телятами ОСОБА_8 розпорядився за власним розсудом, продав заготівельникам великої рогатої худоби.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 згідно обвинувального акту від 26.04.2018 року, кваліфіковані за ч.1 ст.185 , ч.2 ст.185 КК України, а саме, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно .
В ході судового розгляду прокурор, відповідно до вимог ст.338 КПК України , змінив, пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення. Згідно обвинувального акту від 19.11.2020 року, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що на початку літа 2017 року у ОСОБА_8 , який перебував на законних підставах, з дозволу власника ОСОБА_6 , на території комплексу господарських приміщень, розташованих по АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел з корисливих мотивів, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу, протягом червня-серпня 2017 року, в денний час, в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, перебуваючи на законних підставах, з дозволу власника ОСОБА_6 , на території комплексу господарських приміщень, розташований по АДРЕСА_2 , таємно викрав 12 телят віком до одного року, вагою біля 200 кг. кожне, ціною 6000 грн. кожне, чим спричинив ОСОБА_6 , матеріальні збитки в сумі 72 000 грн. Таємно викраденими телятами ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно обвинувального акту від 19.11.2020 року кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Потерпілий та представник потерпілого підтримали обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі, а саме за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, зазначивши, що підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого не було, прокурор зробив це помилково, дії обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_8 вчинив шість крадіжок худоби, яка належала потерпілому, кожна з цих крадіжок була охоплена новим ситуативним умислом.
Виправдовуючи ОСОБА_8 суд першої інстанції зазначив, що сторона обвинувачення не довела кількість викраденої худоби, її вартість, не надала належних та допустимих доказів завданих матеріальних збитків потерпілому, що інкриміновані обвинуваченому, а ті, на які посилається сторона обвинувачення не підтверджують розмір матеріальних збитків, завданих ОСОБА_6 . Також стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження участі ОСОБА_8 в скоєні крадіжок телят віком приблизно 1 рік та вагою 200 кг. в середині червня 2017 року, в кінці червня 2017 року, в середині липня 2017 року, на початку серпні 2017 року, в кінці серпня 2017 року та в кінці серпня 2017 року, які належали ОСОБА_6 .
Відсутність належних доказів крадіжки телят віком приблизно 1 рік та вагою 200 кг. в середині червня 2017 року, в кінці червня 2017 року, в середині липня 2017 року, на початку серпні 2017 року, в кінці серпня 2017 року та в кінці серпня 2017 року, породжують у суду сумнів щодо доведеності обвинувачення, які повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та представника потерпілого на підтримку своїх апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок законним та обгрунтованим та просили апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 ст.1 КПК України встановлено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
За змістом ст. 84 КПК України, докази в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
За змістом ст. 84 КПК України, докази в кримінальному провадженні мають бути отримані тільки у порядку, передбаченому КПК, отриманий з порушеннями доказ є недопустимим і не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчій, прокурор, слідчій суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
В рішенні Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20 жовтня 2011 року зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 даних вимог законів та Конституції дотримався.
Проаналізувавши всі надані сторонами судового провадження докази, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України за обставин, викладених у висунутому йому обвинуваченні.
Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого обґрунтовані тим, що вирок є незаконним з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення. Зазначили, що суд не навів переконливих мотивів з яких він відхилив одні докази і прийняв до уваги інші, не навів переконливих мотивів чому відхилив доводи сторони обвинувачення стосовно кількості викраденої худоби, її вартості.
Однак, така позиція сторони обвинувачення не є правильною та не аргументована.
Як на доказ винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, прокурор посилається на показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.01.2018 року; протокол огляду місця події від 30.01.2018року з таблицею зображень; довідки виконкому Прибужанівської сільської ради від 10.04.2018 року та від 24.05.2019р.; довідку з Вознесенського районного споживчого товариства; довідку сільського голови Прибужанівської сільської ради від 05.02.2019 року.

З технічного носія інформації вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні першої інстанції винним у вчиненні кримінальних правопорушень себе не визнав та пояснив, що з початку 2017 року він працює керуючим господарством у ОСОБА_6 , на території належного йому господарського комплексу. Зазначив, що перед початком роботи він привіз до господарського комплексу, належного йому теля та 12 баранів, так як потерпілий дозволив обвинуваченому тримати своє господарство, разом з його господарством. Окрім того, вказав, що він привіз до господарства потерпілого корову, яка належала його бабусі та одного бичка, який належав його вітчиму. Зазначив, що пізніше він ще привозив, з дозволу ОСОБА_19 , належну йому худобу, яку купляв. Пояснив, що в серпні 2017 року ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_6 з проханням заплатити йому заробітну плату за час роботи, але потерпілий йому відмовив, між ним та потерпілим з цього приводу виник конфлікт. Стверджував, що через п`ять днів він знову приїхав до ОСОБА_6 з проханням все-таки сплатити йому гроші, коли потерпілий відмовив йому, то він повідомив ОСОБА_6 про те, що буде здавати належну йому худобу, яка знаходилась у господарському комплексі потерпілого. Обвинувачений пояснив, що в зв`язку з тим, що конфлікти між ним та потерпілим продовжувались він почав здавати заготівельникам належну йому худобу, яка знаходилась разом з господарством потерпілого. Зазначив, що він здав заготівельникам худоби бичка, а потім через деякий час три телички. Про те, що він здає худобу, потерпілий знав, так як саме в той час робив об`їзд території. Стверджував про те, що худобу, яка належить потерпілому не викрадав.

Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції пояснив, що він є вітчимом ОСОБА_8 та підтвердив факт наявності у обвинуваченого у власності телиць та бичка. Пояснив, що коли обвинувачений почав працювати у ОСОБА_6 , він дав йому телицю, а трохи пізніше він з дружиною дали Карабану бичка. Зазначив, що в 2017 році померла бабуся ОСОБА_8 і обвинувачений забрав корову та телицю, які були в її господарстві.

З технічного носія інформації вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 в суді першої інстанції пояснив, що він має господарський комплекс, де вирощують телят та корів. Зазначив, що обвинувачений працював у нього помічником. Зазначив, що з січня по червень 2017 році він знаходився у лікарні. Стверджував, що коли він їхав до лікарні в його господарстві було 119 голів худоби. Зазначив, що з червня 2017 року він лікувався вдома, але на 2-3 години приїжджав до господарства, розмовляв з ОСОБА_8 та їхав додому. Пояснив, що в серпні 2017 року він приїхав перевірити господарство та виявив там заготівельників. Зазначив про те, що обвинувачений йому пояснив, що він здає скот ОСОБА_15 . Стверджував, що потім він виявив, що в нього в господарстві залишилось 118 голів худоби. Пояснив, що за час його відсутності повинен був бути приплід.
В подальшому в судових засіданнях суду першої інстанції потерпілий пояснив, що в нього ОСОБА_8 було викрадено 29 голів великої рогатої худоби вагою від 300 до 600 кг.
Так, надані показання потерпілого мають значні суперечності.

Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілим в суді першої інстанції не надано докази того, що під час його відсутності у господарстві кількість рогатої худоби збільшувалось.
Окрім того, потерпілий в суді першої інстанції зазначав, що в нього були викрадені не телята віком 1 рік вагою приблизно 200 кг., як зазначено в обвинувальних актах, а велика рогата худоба вагою від 300 до 600 кг.

Також, в суді першої інстанції, пояснив, що з червня він лікувався вдома та в серпні 2017 року він приїжджав до свого господарства, бачив заготівельників худоби, та розмовляв з цього приводу з обвинуваченим.
Однак, незважаючи на зазначене потерпілим ніяких заходів вжито не було.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.01.2018 року вбачається, що ОСОБА_6 звернувся в поліцію лише 30.01.2018 року і в обставинах події зазначених в протоколі не зазначено про будь-які крадіжки саме телят та взагалі про іх крадіжки у потерпілого в серпні 2017 року (т.1 а.п.45).

З технічного носія інформації також вбачається, що в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 декілька разів змінював показання. Свідок зазначив, що давав пояснення під впливом потерпілого. Вказав, що потерпілий змушував його дати показання про те, що саме ОСОБА_8 крав в нього худобу. Заява свідка ОСОБА_12 аналогічного змісту міститься в матеріалах провадження (т.1 а.п. 104). Отже, такі показання суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги.
З показань свідка ОСОБА_13 наданих в суді першої інстанції вбачається, що він з 2017 року працює у ОСОБА_6 в господарстві, займається рибою. Зазначив, що лише раз в серпні він йшов до вагончика та бачив, що стоїть причеп, а в ньому три голови худоби, а біля причепу знаходився обвинувачений.
Однак, факт того, що обвинувачений здавав худобу саме в серпні 2017 року бачив і сам потерпілий.
Отже, зазначені показання не доводять причетність обвинуваченого до крадіжки телят.
Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснив, що він працював кілька років у ОСОБА_6 пастухом. Свідок зазначив, що все літо 2017 року він пас худобу потерпілого і жодного разу ніяка худобі зі стада не пропадала.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснив, що він є сином потерпілого, періодично допомагає батькові в його господарській діяльності. У потерпілого в господарстві були корови та телята. В 2017 році ОСОБА_14 відвіз батька на лікування до м.Одеси. На його господарстві відповідальним залишався обвинувачений ОСОБА_8 . Зазначив, що кілька разів на місяць, ОСОБА_14 приїжджав до господарства батька з перевіркою. Пояснив, що в червні-липні 2017 року, він приїхав з перевіркою, та побачив, що біля загонів були заготівельники, які вантажили одну голову худоби. Пояснив, що він дочекався ОСОБА_8 і спитав, що за худобу забрали заготівельники. На що ОСОБА_8 пояснив, що це він здає свою худобу. Зазначив, що він повірив обвинуваченому і не розповів про зазначене батькові. Пояснив, що коли він вдруге в червні-липні 2017 року приїхав, то побачив, що заготівельники знову завантажують одну голову худоби, то він спитав у ОСОБА_8 , що за худобу здають, на що обвинувачений відповів, що це худоба його і потерпілий про це знає. Після чого він повідомив потерпілого про те, що трапилось і вони розпочали внутрішнє розслідування.
Отже, те, що вказаний свідок не повідомив потерпілому про здачу худоби обвинуваченим ОСОБА_8 і ніяким чином не намагався припинити його дії, вказують на те, що свідок ОСОБА_14 був обізнаний про те, що в господарстві є худоба саме обвинуваченого ОСОБА_8 . Після того, як свідок другий раз (червень-липень 2017р.) побачив, що обвинувачений здає худобу, обвинувачений продовжував і надалі працювати у господарстві потерпілого, а заяву про вчинення злочину до поліції, як зазначалося вище потерпілий подав лише наприкінці січня 2018р.
З показань свідка ОСОБА_15 наданих в суді першої інстанції вбачається, що він взагалі розповідає про специфіку своєї роботи та ці показання зовсім не стосуються викрадення обвинуваченим телят, належних ОСОБА_6 в червні-серпня 2017 року
Протокол огляду місця події від 30.01.2018 року з таблицею зображень, доводить лише те, що у господарстві потерпілого станом на 30.01.2018 року знаходилась рогата худоба, яка перебувала у господарських приміщеннях (т.1 а.п 46-52).
Довідка Вознесенського районного споживчого товариства вказує лише на ринкову вартість худоби.
Порядком ідентифікації та реєстрації великої рогатої худоби, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2003 року за № 909/8230, який був чинний на момент подій, передбачено ведення обліку тварин у господарствах.
З матеріалів провадження вбачається, що будь який облік тварин у господарстві потерпілого ОСОБА_20 не вівся. Відсутні відомості щодо кількості тварин до виявлення крадіжки худоби потерпілим та після виявлення. Відсутні дані щодо ваги худоби, щомісячного приросту. Документів на підтвердження кількості худоби, їх ваги, чіпування тварин стороною обвинувачення суду першої інстанції не надано.
Вказане свідчить про відсутність обліку тварин у господарстві потерпілого, а через це встановити чи було викрадення голів худоби, їх кількість, вагу і відповідно вартість у суду першої інстанції не було можливості.
Зазначене підтверджує і той факт, що потерпілий чітко не зазначив в суді першої інстанції про кількість викраденої в нього худоби.

З довідки виконкому Прибужанівської сільської ради від 27.05.2019 року вбачається, що кількість тварин у господарстві ОСОБА_6 в 2017-2018 роках не змінювалась (2017р. -50 голові; 2018р. -50 голів). Вказана кількість худоби є значно меншою від тої кількості, яку зазначав в свої поясненнях в судовому засіданні потерпілий (т.1 а.п 153).

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про те, що дані, які містяться у наданих стороною обвинувачення доказах не можуть бути враховані як докази винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, є обґрунтованими.
Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, за змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
З цього приводу, також неодноразово висловлював правову позицію і Європейський суд з прав людини.
Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, суд першої інстанції, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано дійшов висновку про те, що інкриміноване ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, забезпечується неналежними доказами, які є сумнівними, а будь-яких інших об`єктивних доказів вини особи органом державного обвинувачення не надано.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що сторона обвинувачення не довела кількість викраденої худоби, її вартість, не надала належних та допустимих доказів завданих матеріальних збитків потерпілому.
Згідно положень ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
За вимогами ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Також, відповідно роз`ясненням, наведеним у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», суду належить оцінити всі зібрані у справі докази, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних та інших джерелах, з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.
Пункти 21, 22 цієї ж постанови містять застереження про те, що виправдувальний вирок за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення ухвалюється тоді, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним. У мотивувальній частині такого вироку належить викласти результат, аналізу й оцінки доказів зібраних на досудовому слідстві, так і поданих у судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність участі підсудного у вчиненні злочину.
Дані вимоги судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 дотримані в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирок суду відповідає наведеним вимогам закону в ньому викладено формулювання обвинувачення за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, визнаного судом недоведеним, підстави виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Тому доводи апелянта про недотримання судом при розгляді даного кримінального провадження норм кримінального процесуального закону є неприйнятними.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 були досліджені всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, досліджені всі докази, які були надані суду учасниками судового провадження, в тому числі і стороною обвинувачення, за такого судом першої інстанції прийнято всі заходи для забезпечення повноти судового розгляду. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України стороною обвинувачення суду не надано. Прокурором та представником потерпілого в апеляційній скарзі не наведено доводів на користь протилежного.
Таким чином, суд правильно встановив фактичні обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, та обґрунтовано виправдав ОСОБА_8 за недоведеністю його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України. У відповідності до вимог ст.374 КПК України, суд вказав підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення.
Виправдовуючи ОСОБА_8 у скоєнні вказаних злочинів, суд першої інстанції ухвалив своє рішення відповідно до норм матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, вирок є законним та обґрунтованим, постановлений з дотриманнями вимог кримінального процесуального закону, Конституції України та практики Європейського суду з прав людини.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не надано належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, жодного належного обґрунтування на спростування висновків суду щодо недопустимості, неналежності та недостатності зазначених доказів, апеляційна скарга прокурора не містить.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування виправдувального вироку, не встановлено.
З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування ухваленого судом першої інстанції виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 та для призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду, як просять апелянти.
З огляду на наведене, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 424,425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.04.2021 року відносно ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: