Дата документу 23.11.2021 Справа № 329/1032/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №329/1032/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1454/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Мокрий Став Чернігівського району Запорізької області, громадянки України, яка має середню-спеціальну освіту, пенсіонерка, заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

Прокурор Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_9 , захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулись з апеляційними скаргами на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і призначено їй покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з дня фактичного затримання обвинуваченої на підставі цього вироку.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи №8-893 від 03 грудня 2020 року в сумі 13446 (тринадцять тисяч чотириста сорок шість) гривень 26 копійок.
Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченої, кваліфікацію її дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі винної внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років. У решті просить вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких.

Вважає, що суд безпідставно визнав як обставину, яка пом`якшує покарання, визнання обвинуваченою своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки вони є складовими частинами щирого каяття.

Необґрунтовано визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання позитивну характеристику за місцем проживання, оскільки це є даними, які характеризують особу обвинуваченої та не може бути визнана обставиною, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

На думку прокурора, викладені обставини свідчать про неможливість виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів без реального відбування нею покарання у виді позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 -адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.115 КК України із застосуванням ст.75 КК України - з іспитовим строком.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що причиною вчинення злочину передувала поведінка самого потерпілого, а саме, систематичні знущання над батьками, тобто, скоєння злочину відбулося внаслідок збігу тяжких особистих сімейних обставин.

Враховуючи обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченої, її похилий вік 64 роки та необхідність постійного догляду за чоловіком, прикутим до ліжка, підстав вважати, що обвинувачена є суспільно небезпечною, не має, а навпаки є всі підстави вважати, що при обранні виду та розміру покарання можливо застосувати покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті за дане кримінальне правопорушення, із застосуванням ст.75 КК України та звільнити обвинувачену від відбування покарання із встановленням їй іспитового строку.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , 28 липня 2020 року у вечірній час, знаходячись спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_10 в житловій кімнаті будинку свого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , сидячи на своєму ліжку, перебирала одяг, а чоловік в цей час лежав на своєму, розташованому напроти ліжку.
Близько 20:00 години вищевказаного дня до кімнати зайшов їхній син ОСОБА_11 , який протягом дня вживав алкогольні напої та відповідно перебував в стані алкогольного сп`яніння. Останній почав лаятись та погрожувати застосуванням фізичної сили, після чого, взявши з підлоги дерев`яний табурет, замахнувся останнім на ОСОБА_10 .
Побачивши це, ОСОБА_6 вибила своїми руками з рук ОСОБА_11 табурет, після чого у останньої на ґрунті особистих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи позаду ОСОБА_11 , використовуючи шарф з тканини, який вона взяла серед предметів одягу, який перебирала, усвідомлюючи небезпеку своїх дій та передбачаючи суспільну небезпечність наслідків у вигляді настання смерті, накинула його на шию ОСОБА_11 під нижню щелепу, зробивши дві петлі навколо шиї та тримаючи за кожен з кінців шарфа лівою та правою рукою, почала душити останнього близько двох хвилин, при цьому натягуючи шарф до себе, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_11 на місці скоєння злочину в результаті здавлення органів шиї при задушенні.
При цьому ОСОБА_6 усвідомлювала, що в результаті здавлення шиї (області знаходження життєво важливих органів) може настати смерть ОСОБА_11 і бажала настання таких наслідків.
Після чого, ОСОБА_6 , з метою приховування слідів скоєного злочину, завантажила труп ОСОБА_11 на побутову тачку та відвезла його до розташованої неподалік лісосмуги, де закопала в землі та вжила заходів щодо його маскування.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої; обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченої задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченої.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст.115 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості, а доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом обвинуваченій ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України та Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинене нею кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів; фактичні обставини кримінального провадження; особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання та сім`ю, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, її похилий вік - 64 роки.
Обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття, визнання вини, добровільне звернення зі зізнанням, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

З урахуванням викладеного, а також ступеню тяжкості та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, але із застосуванням положень ст.69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті обвинувачення.
Отже, обставини, на які посилається захисник обвинуваченої, були враховані судом при призначенні покарання.
Доводи прокурора про безпідставне застосування судом першої інстанції положень ст.69 КК України, суперечать матеріалам провадження та змісту оскаржуваного вироку, та є непереконливими.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і призначене обвинуваченій покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
Своє рішення в цій частині суд належним чином вмотивував.
З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого у сукупності, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання неможна вважати надто суворим чи надто м`яким.
В свою чергу, з огляду на ступень тяжкості та фактичні обставини вчиненого злочину, підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України колегія суддів не вбачає.
Те, що чоловік обвинуваченої за станом здоров`я потребує догляду (на що звертає увагу сторона захисту), не є достатньою підставою для такого звільнення.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4