Справа № 344/3005/21
Провадження № 1-кп/344/729/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що народилася с.Тростянець, Ківерцівського району, Волинської області, зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , неодружена, із середньою освітою, раніше не судима, на утриманні має двох малолітніх дітей, дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 здійснила таємне викрадення чужого майна повторно, за попередьою змовою групою осіб та поєднане з проникнення у житло.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, близько 17 год. 30 хв. 10.11.2020 ОСОБА_4 спільно з особою матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження прийшли до приміщення квартири АДРЕСА_3 , де проживає потерпіла ОСОБА_9 .

Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 спільно із особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, будучи об`єднаним єдиним неправомірним умислом, попередньо розподіливши між собою ролі, подзвонивши у дзвінок вхідних дверей вищевказаної квартири, видали себе за працівників соціальної служби та попросили потерпілу впустити до помешкання.

ОСОБА_9 , будучи введена в оману намірами зазначених осіб, погодилась та запросила їх до свого помешкання, а саме до приміщення кухні, де почали розмовляти на різні теми.

Реалізуючи свій протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна із приміщення квартири, шляхом обману, скориставшись тим, що потерпіла є особою похилого віку, особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, попросилась пройти до інших приміщень квартири, на що потерпіла не заперечила, а сама залишилась на кухні із ОСОБА_4 , яка виконуючи роль їхнього спільного злочинного плану стала відволікати потерпілу.

Перебуваючи у вказаному вище приміщенні, ОСОБА_4 спільно із особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, шляхом вільного доступу, таємно викрали грошові кошти в сумі 59 000 грн., які належали потерпілій ОСОБА_9 .

Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 спільно із особою матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 59 000 гривень.

Крім цього, ОСОБА_4 , будучи у злочинній змові із особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження у період з

11 год. 30 хв. по 11 год. 40 хв. 22.12.2020, з метою таємного викрадення чужого майна із приміщення квартири

АДРЕСА_4 , прийшли до вказаної вище квартири, де проживає потерпіла ОСОБА_10 .

Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 спільно із особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, будучи об`єднаним єдиним неправомірним умислом, попередньо розподіливши між собою ролі, подзвонивши у дзвінок вхідних дверей вищевказаної квартири, представились працівниками соціальної служби та попросили потерпілу впустити до помешкання.

ОСОБА_10 будучи введена в оману намірами зазначених осіб, погодилась та запросила їх до свого помешкання, а саме до приміщення вітальні, де почали розмовляти на різні теми.

Реалізуючи свій протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна із приміщення квартири, ОСОБА_4 спільно із особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, запропонували потерпілій приготувати кавовий напій, на що потерпіла погодилась, та пішла до приміщення кухні.

Перебуваючи у вказаному вище приміщенні, ОСОБА_4 спільно із особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, шляхом вільного доступу, таємно викрали майно потерпілої ОСОБА_10 , а саме:

- пару сережок із золота, 585 проби, вагою 3,65 г., у вигляді трьох звивистих листків із защіпками, вартістю 6284,51 грн.;

- перстень жіночий, виготовлений із металу срібного кольору, із великим камінцем білого кольору (перли), вартістю 33 грн.;

- брошка із матеріалу, ззовні схожий на метал жовтого кольору, із защіпкою позаду, із вставкою камінців зеленого кольору та напівпрозорого кольору, вартістю 517 грн;

- пару сережок у вигляді листків, виготовлені із металу жовтого кольору із защіпками позаду, із камінцями білого кольору, вартістю 27 грн;

- мобільний телефон марки «DOOGEE», модель «X53»,

ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , чорного кольору, вартістю 967 грн, що підтверджується висновком експерта № СЕ-19/109-21/14-ТВ від 18.01.2021;

- буси із камінцями білого кольору (перли) із защіпкою, вартістю 400 грн;

- грошові кошти в сумі 1000 гривень.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 спільно із особою матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 9228,51 гривень.

Продовжуючи свою незаконну діяльність, ОСОБА_4 , будучи у злочинній змові із особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, в період часу з 12 год. 30 хв. по 14 год 22.12.2020, з метою таємного викрадення чужого майна, прийшли до вхідних дверей приміщення квартири АДРЕСА_5 , де проживає потерпілий ОСОБА_6 .

Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 спільно із особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, будучи об`єднаним єдиним неправомірним умислом, попередньо розподіливши між собою ролі, подзвонивши у дзвінок вхідних дверей вищевказаної квартири, видали себе за працівників соціальної служби та попросили потерпілого впустити до помешкання.

ОСОБА_6 будучи введений в оману намірами зазначених осіб, погодився та запросив їх до свого помешкання, а саме до приміщення кухні, де почали розмовляти на різні теми.

Реалізуючи свій протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна із приміщення квартири, шляхом обману, скориставшись тим, що потерпілий є особою похилого віку, незаконно проникли до вищевказаного приміщення, особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, попросилась пройти до приміщення санвузолу, на що потерпілий не заперечив, а сам залишився на кухні із ОСОБА_4 , яка виконуючи роль у їхньому спільному злочинному плані, стала відволікати потерпілого.

Перебуваючи у вказаному вище приміщенні, особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно та повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, шляхом вільного доступу, таємно викрали грошові кошти в сумі 5000 грн та наручний годинник марки «Stainless Seiko» модель «SK1805G», сірого кольору, вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/109-21/14-ТВ від 18.01.2021, становить 182 гривень.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 спільно із особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 5182 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини його вчинення. Зокрема підтвердила, що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті, повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинила крадіжки поєднані з проникненням у житло потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Вона розуміє, що вчинила неправильно, їй дуже прикро за свою поведінку та вчинок. З матеріалами досудового розслідування ознайомлена, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається, просить не досліджувати усі докази, а обмежитися її допитом.

Вислухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_4 не викликають сумнівів у правильності розуміння нею змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності її позиції.

За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченої. Обвинуваченій роз`яснено, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує її дії за ч.3 ст.185 КК України, як крадіжку вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у житло.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченій суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу винної, яка критично ставиться до вчиненого; її вік, яка є особою молодого віку; має на утриманні двох малолітніх дітей; має міцні соціальні зв`язки; на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває; раніше не судима, відшкодування шкоди одному з потерпілих, а також кількість епізодів вчиненого злочину.

При призначенні покарання, суд зважує на роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п.3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Крім цього, з досудової доповіді про обвинувачену вбачається висока ймовірність вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та середній рівень його небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на строк три роки із застосуванням ст. 75 КК України та встановленням іспитового строку, думку обвинуваченої та її захисника які також просили призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на строк три роки із застосуванням ст. 75 КК України , суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст.185 КК України, і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Між тим, суд, приймаючи до уваги наведене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст.79 КК України, оскільки вона має двох дітей віком до семи років, і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, оскільки її виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення нею в подальшому інших злочинів. При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені п.п.1,2, ч.1 та п.п.4 ч.3 ст.76 КК України.

Висновок суду про необхідність застосування вимог саме ст.79 КК України, а не 75 КК України, на необхідності застосування якої наголошували сторони кримінального провадження в судових дебатах, грунтується на тому, що стаття 79 КК України є спеціальною нормою щодо ст.75 КК України, яка визначає спеціальний вид звільнення від відбування покарання з випробуванням і на думку суду, в разі встановлення подібного виду конкуренції, вона має вирішуватися на користь спеціальних норм, незалежно від того, чи мають вони більш м`які ознаки звільнення від покарання. Інше застосування закону України про кримінальну відповідальність, на думку суду, є неправильним його застосуванням (п.1 ч.1 ст.413 КПК України).

Вирішуючи долю заявлених в кримінальному провадженні потерпілими цивільних позовів про стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди, що завдана злочином суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд вважає, що цивільні позови ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченої на її користь 59 000 гривень та ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченої на її користь 3 000 гривень є обгрунтованими, доведеними належними доказами та повністю визнаються обвинуваченою, а тому підлягають до задоволення.

Що ж до цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченої на його користь 5000 гривень, суд зазначає, що після подачі позовову ОСОБА_6 подав до суду розписку про повне відшкодування ОСОБА_4 завданої йому злочином шкоди, а тому позовні вимоги ОСОБА_6 слід залишити без розгляду.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинувачену.

В кримінальному провадженні Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України проведено судову дактилоскопічну експертизу №СЕ-19/109/8/5-851Д/20 від 28.12.2020 року вартість якої становить 3269 грн; судову дактилоскопічну експертизу №СЕ-19/109/8/5-857Д/20 від 29.12.2020 року вартість якої становить 1961,40 грн; судову товарознавчої експертизу №СЕ-19/109-21/14-ТВ від 18.01.2021 року вартість якої становить 1961,40 гривень.

Загальні витрати на залучення експертів становлять 7191 (сім тисяч сто дев`яносто один) гривень 80 коп. та підлягають стягненню з обвинуваченої.

Обрані в межах данного кримінального провадження заходи забезпечення в вигляді арешту майна, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_4 не обирався та підстави для його обрання, на даному етапі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394 Кримінального процесуального кодексу України, суд - 11 год. 30 хв. по 11 год. 40 хв. 22.12.2020, з метою таємного викрадення чужого майна із приміщення квартири АДРЕСА_4 , прийшли до вказаної вище квартири, де проживає потерпіла ОСОБА_10

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.79 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 у користь ОСОБА_9 , що проживає в АДРЕСА_6 , 59 000 (п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 у користь ОСОБА_10 , що проживає в АДРЕСА_7 3000 (три тисячі) гривень на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили: DVD-R диски з відеозаписами (постанова слідчого від 23.12.2020 року), спецпакет SUD1102704 (постанова слідчого від 23.12.2020 року), спецпакет №3656964 (постанова слідчого від 23.12.2020 року) спецпакет №5262622(постанова слідчого від 28.12.2020 року), поліетеленовий пакет(постанова слідчого від 26.12.2020 року) зберігати в матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення; зазначені в постанові слідчого від 21.01.2021 року речові докази - вважати повернутими потерпілій ОСОБА_10 ; зазначені в постановах слідчого від 22.01.2021 року речові докази повернути ОСОБА_4 ; автомобіль марки «ВАЗ 2109» номерний знак НОМЕР_3 , ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 повернути законному власнику ОСОБА_11 .

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 7191 (сім тисяч сто дев`яносто один) гривень 80 коп. процесуальних витрат в кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Після набрання вироком законної сили арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 30.12.2020 року скасувати.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення, інші учасники мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1