Справа № 646/8233/18
№ провадження 1-кп/646/749/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2021 року місто Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю прокурора - ОСОБА_2
потерпілого - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
представника потерпілого - ОСОБА_6
секретар судового засідання - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001260 від 14 липня 2018 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської обл., громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
в с т а н о в и в:
Відповідно до обвинувального акта органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за наступних обставин.
Так, 12 липня 2018 року близько 20:30, точний час органом досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_8 , знаходячись у другому під`їзді будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , у кімнаті, під час сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, нанесла один удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя ОСОБА_3 , який працює охоронцем охоронного агентства «Справжня Варта».
Після чого, ОСОБА_8 пішла додому, а саме: до квартири АДРЕСА_3 вищевказаного будинку, покликала свого чоловіка - ОСОБА_4 .
В подальшому, того ж дня приблизно о 20:45, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 з ОСОБА_8 спустились на перший поверх під`їзду № 2 вказаного будинку та зайшли до кімнати охорони, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 наніс декілька ударів в область голови та обличчя ОСОБА_3 , внаслідок чого останній втратив рівновагу та упав на підлогу.
В свою чергу, ОСОБА_8 під час перебування ОСОБА_3 на підлозі нанесла декілька ударів ногами останньому в черева справа.
В результаті протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_4 у потерпілого ОСОБА_3 згідно з висновком експерта № 08-356/2018 мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з наявністю підшкірної гематоми в правій периорбітальній ділянці з переходом на виличну область обличчя; підшкірна гематома передньої черевної стінки праворуч.
За ступенем тяжкості тілесне ушкодження, спричинене ОСОБА_4 ОСОБА_3 , а саме: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, при цьому заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримала клопотання підзахисного, яке просила задовольнити.
У судовому засіданні прокурор вважала заявлене обвинуваченим ОСОБА_4 клопотання передчасним.
У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 просив суд відмовити у задоволенні заявленого обвинуваченим клопотання, зазначивши, що без дослідження судом матеріалів кримінального провадження неможливо вирішити клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 підтримав думку свого представника, заперечуючи проти закриття кримінального провадження.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження з приводу заявленого клопотання, приходить до наступного.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно обвинувального акта, складеного та затвердженого 16 листопада 2018 року, обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - 12 липня 2018 року.
Санкцією ч. 2 ст. 125 КК України (у редакції, яка діяла станом на час вчинення інкримінованого обвинуваченому правопорушення) передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 12 КК України (у редакції, яка діяла станом на час вчинення інкримінованого обвинуваченому правопорушення), злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» внесено зміни до ст. 12 КК України, згідно якої кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Згідно ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Отже, станом на час розгляду заявленого клопотання інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відноситься до кримінального проступку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Щодо невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.
Згідно правового висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.
Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
З огляду на те, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального проступку, у скоєнні якого він обвинувачується, минуло понад три роки, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За наведених обставин, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підлягає закриттю.
Матеріали справи свідчать, що в рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_3 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та прокурором в інтересах держави заявлено цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Отже, вирішити питання про заявлені цивільні позови під час закриття провадження не вбачається можливим, що є підставою для залишення позовів без розгляду.
Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку з чим, судом роз`яснено потерпілому та прокурору право звернення до суду з відповідними позовами у порядку цивільного судочинства.
Строк дії запобіжного заходу, обраного обвинуваченому ОСОБА_4 , сплинув, клопотань про обрання запобіжного заходу від прокурора та потерпілого до суду не надходило.
Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 285, 286 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001260 від 14 липня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - залишити без розгляду.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави до ОСОБА_4 , третя особа: комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ», про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення - залишити без розгляду.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складений і підписаний без його проголошення 10 грудня 2021 року.

Суддя - ОСОБА_1