Номер провадження: 11-кп/813/2105/21
Номер справи місцевого суду: 495/2974/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2021 року, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0001541 від 05.07.2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 20.09.2021 року під час судового розгляду кримінального провадження №0001541 від 05.07.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України, було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 18.11.2021 включно.

Зобов`язано службових осіб ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» забезпечити здійснення медичного (фізичного та психічного) обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 силами та засобами медичної частини ІСІ (у випадку необхідності залучення додаткових спеціалістів).

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, в даному кримінальному провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали та продовжують існувати, а саме обвинувачений може переховуватись від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, обумовлені тим, що ОСОБА_7 перебував у розшуку під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на шлях виправлення не став та продовжував вчиняти кримінальні правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив:

- прокурором не доведено наявність встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України;

- суд першої інстанції не взяв до уваги, що у нього на утриманні перебувають троє дітей, які потребують виховання та утримання, одна дитина має інвалідність, у нього є дружина, будинок, де він може проживати та лікуватись, оскільки є інвалідом ІІ групи, та потребує лікування, а в місцевості, де він проживає є лікувальний заклад, що надавав йому лікування у разі необхідності, натомість в умовах слідчого ізолятору такі можливості відсутні, врахувати стан здоров`я обвинуваченого, який хворіє на епілепсію, а також наявність у нього інвалідності.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Обвинувачений також надав суду письмове клопотання, яке своїм змістом та вимогами загалом дублює раніше подану апеляційну скаргу.

Натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив ухвалу суду залишити без змін, зауважив, що жодних доказів існування обставин, що унеможливили б тримання обвинуваченого під вартою стороною захисту не надано.

Мотиви апеляційного суду.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0001541 від 05.07.2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо посилань апелянта на недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу не зменшилися, продовжують існувати та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та перебуває у шлюбі, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, така обставина не є достатньо переконливою, щоб нівелювати ризики, встановлені судом першої інстанції.

Обставина ж щодо перебування на утриманні в обвинуваченого трьох дітей, один з яких має інвалідність, та дружини належними доказами стороною захисту підтверджена не була, сам по собі факт наявності у особи дитини не підтверджує прийняття активної участі у її вихованні та перебуванні на утриманні, не підтверджує і сам факт перебування особи у шлюбі факту утримання нею другого із подружжя.

Крім того, захисником не надано будь-яких документів на підтвердження доводів щодо працевлаштування обвинуваченого та джерел його доходів, а отже і можливості утримання дітей та дружини.

Посилання ж обвинуваченого на незадовільних стан здоров`я ОСОБА_7 , як на підставу неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що обвинувачений не може отримувати належне лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала припинила свою дію, на час розгляду судом апеляційної скарги. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 було продовжено до 06.01.2022 року включно ухвалою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 08.11.2021 року.
Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 20.09.2021 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3