ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3105/21 Справа № 207/3466/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001305 за апеляційною скаргою прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 25.06.2020 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст. 186 КК України - у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі; за ч.2 ст. 190 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.06.2020 року, більш суворим за цим вироком остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання, а саме з 27 жовтня 2017 року з розрахунку день за день.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 050 гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 250 гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 300 гривень.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він повторно, 18.09.2017 року приблизно о 11 годині 30 хвилин, проходив біля магазину «Велес», що розташований за адресою: м. Кам`янське, вул. Матросова, буд. № 92-А, де побачив незнайомого йому ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_8 раптово виник умисел на незаконне заволодіння його майном шляхом зловживанням довірою.
Реалізуючи свій прямий умисел, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільну небезпечність, ОСОБА_8 , зловживаючи довірою ОСОБА_10 попросив останнього передати йому свій мобільний телефон, пояснивши, що йому необхідно терміново зателефонувати, та запевнив, що одразу поверне йому телефон, при цьому не збираючись повертати ОСОБА_10 його майно. Потерпілий ОСОБА_10 передав ОСОБА_8 свій мобільний телефон «Lenovo A 369 i», після чого ОСОБА_8 , зробивши вигляд, що здійснює з нього дзвінок та не поспішаючи, пішов в бік будинку АДРЕСА_2 , після чого, упевнений в тому, що потерпілий ОСОБА_10 довіряє йому та не розуміє протиправність його дій, заволодів майном та залишив місце вчинення злочину, отримавши реальну можливість розпоряджатись майном, яким заволодів шляхом зловживанням довірою потерпілого, вартість майна потерпілого ОСОБА_10 згідно висновку судово товарознавчої експертизи № 4661-17 від 06.10.2017 року становить: вартість мобільного телефону «Lenovo A 369 i» - 1039,35 грн., вартість сім карти оператора «Лайф», - 50 грн.
Після чого, місце вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 залишив, майном потерпілого ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Повторно, 19.09.2017 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 знаходився біля магазину «Велес», що розташований за адресою м. Кам`янське, пр. Свободи, буд. № 79, де побачив незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_13 , у якого в руках знаходився сенсорний мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_8 виник умисел на незаконне заволодіння його мобільним телефоном шляхом зловживання довірою. Реалізуючи свій прямий умисел, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільну небезпечність, ОСОБА_8 , попросив у неповнолітнього ОСОБА_13 , передати йому свій мобільний телефон, пояснивши, що йому необхідно зателефонувати, та запевнив, що одразу поверне йому телефон, при цьому не збираючись повертати ОСОБА_13 його майно. Потерпілий ОСОБА_13 будучи повністю впевненим в його добросовісних намірах, передав останньому мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J 6», який по праву власності належав його матері ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_8 , зробивши вигляд, що здійснює з нього дзвінок, та упевнений в тому, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_13 довіряє йому та не розуміє протиправність його дій, заволодів майном шляхом зловживання довірою, після чого залишив місце вчинення злочину, отримавши реальну можливість розпоряджатись майном, яким заволодів, тим самим спричинив потерпілій матеріальну шкоду, яка згідно висновку судово товарознавчої експертизи № 4659-17 від 06.10.2017 року становить: вартість мобільного телефону марки «Samsung Galaxy J 6», - 2754,21 грн., вартість сенсорного екрану на якому було встановлено захисне скло - 98,20 грн., вартість силіконового чохла - 78,36 грн., вартість сім карти оператора «Київстар» - 50 грн.
Після чого, місце вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 залишив, майном потерпілої ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, чим завдав останній матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Повторно, 28.09.2017 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 їхав на автомобілі «Деу Нексія» служба таксі «811» у якості пасажира по вул. Б. Хмельницького в м. Кам`янське. Біля Кам`янського центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту, що розташований за адресою: м. Кам`янське, вул. Б. Хмельницького, буд. № 20 побачив незнайомого йому ОСОБА_14 , який тримав у руці мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_8 раптово виник умисел на незаконне заволодіння його майном шляхом зловживання довірою, він попросив водія таксі зупинити автомобіль, вийшов з автомобіля, підійшов до ОСОБА_14 та реалізуючи свій прямий умисел, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільну небезпечність, ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_14 попросив останнього передати йому свій мобільний телефон, пояснивши, що йому необхідно терміново зателефонувати, та запевнив, що одразу поверне йому телефон, при цьому не збираючись повертати ОСОБА_14 його майно. Потерпілий ОСОБА_14 , будучи повністю впевненим в його добросовісних намірах, передав останньому свій мобільний телефон «Samsung GT-I 9082 L», після чого ОСОБА_8 зробив вигляд, що здійснює з нього дзвінок сів до вищезазначеного автомобіля, після чого, упевнений в тому, що потерпілий ОСОБА_14 довіряє йому та не розуміє протиправність його дій, заволодів майном та залишив місце вчинення злочину, отримавши реальну можливість розпоряджатись майном, яким заволодів шляхом зловживання довірою потерпілого, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду, яка згідно висновку судово товарознавчої № 4906-17 від 19.10.2017 року, становить: вартість мобільного телефону «Samsung GT-I 9082 L» станом на 28.09.2017 - 1260,00 грн.
Після чого, місце вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 залишив, майном потерпілого ОСОБА_14 розпорядився на власний розсуд, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Повторно, 29.09.2017 року приблизно о 18 годині 20 хвилин, ОСОБА_8 прийшов на спортивний майданчик, що розташований на території комунального закладу "Навчально-виховний комплекс "Загальноосвітній навчальний заклад-дошкільний навчальний заклад" № 3 " Кам`янської міської ради, який знаходиться за адресою : вул. Матросова, буд. 35 в м. Кам`янському, де побачив незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_15 , 2000 р.н., який займався спортом на вказаному майданчику та біля якого на турніку знаходилась належна йому спортивна сумка. В цей час у ОСОБА_8 раптово виник умисел направлений на заволодіння чужим майном.
Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_8 , шляхом ривку, зірвав з турніка вищезазначену спортивну сумку, що належала ОСОБА_15 та почав убігати, утримуючи сумку у руці. В цей час неповнолітній потерпілий ОСОБА_15 побіг за ОСОБА_8 та, наздогнавши, почав вимагати у останнього повернути майно. ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій прямий умисел, керуючись корисливими мотивами та корисливою метою, діючи відкрито, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільну небезпечність, під час розмови з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_15 , витягнув, тобто відкрито викрав, з його спортивної сумки гроші в сумі 80 грн. та блютуз-гарнітуру «Hiblue S1», вартість якої згідно висновку судово товарознавчої експертизи № 4862-17 від 10.10.2017 року становить 163 грн.
Після чого, місце вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 залишив, майном потерпілого ОСОБА_15 розпорядився на власний розсуд, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Повторно, 03.10.2017 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 знаходився біля залізничного вокзалу м. Кам`янське, де побачив незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_16 . В цей час у ОСОБА_8 раптово виник умисел на незаконне заволодіння його майном шляхом зловживання довірою.
Реалізуючи свій прямий умисел, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільну небезпечність, ОСОБА_8 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_16 та завів бесіду, в ході якої обидва рухалися на вул. 9 Травня в м. Кам`янському, де біля будинку № 51 ОСОБА_8 , обманюючи неповнолітнього ОСОБА_16 попросив останнього передати йому свій мобільний телефон, пояснивши, що йому необхідно терміново зателефонувати, та запевнив, що одразу поверне йому телефон, при цьому не збираючись повертати ОСОБА_16 його майно. Неповнолітній потерпілий ОСОБА_16 передав останньому свій мобільний телефон «ZTE Blade X3», після чого ОСОБА_8 зробив вигляд, що здійснює з нього дзвінок та упевнившись в тому, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_16 не розуміє протиправність його дій, заволодів майном та залишив місце вчинення злочину, отримавши реальну можливість розпоряджатись майном, яким заволодів шляхом зловживання довірою, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду, яка згідно висновком судово товарознавчої експертизи № 4966-17 від 19.10.2017 року становить: вартість мобільного телефону «ZTE Blade X3» станом на 03.10.2017 року - 2205,70 грн., вартість сім карти оператора «Київстар», станом на 03.10.2017 року - 50 грн. вартість сім карти оператора «МТС» станом на 03.10.2017 року - 50 грн.
Після чого, місце вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 залишив, майном потерпілого ОСОБА_16 розпорядився на власний розсуд, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Повторно, 03.10.2017 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку 33 по вул. Матросова в м. Кам`янське, побачив незнайомого йому ОСОБА_17 , який тримав у руці мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_8 раптово виник умисел на незаконне заволодіння його майном шляхом обману та зловживання довірою.
Реалізуючи свій прямий умисел, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільну небезпечність, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_17 , попросив останнього передати йому свій мобільний телефон, пояснивши, що йому необхідно терміново зателефонувати, та запевнив, що одразу поверне йому телефон, при цьому не збираючись повертати ОСОБА_17 його майно. Потерпілий ОСОБА_17 , передав останньому свій мобільний телефон «Xiаomi Redmі 4 Х 16 Gb», після чого ОСОБА_8 зробив вигляд, що здійснює з нього дзвінок та упевнений в тому, що потерпілий ОСОБА_17 не розуміє протиправність його дій, заволодів майном та залишив місце вчинення злочину, отримавши реальну можливість розпоряджатись майном, яким заволодів шляхом зловживання довірою потерпілого, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду, яка згідно висновку судово товарознавчої експертизи № 5014-17 від 24.10.2017 року, становить: вартість мобільного телефону «Xiаomi Redmі 4 Х 16 Gb», станом на 03.10.2017 року - 3273,60 грн., вартість сім карти оператора «Київстар», станом на 03.10.2017 року - 50 грн. вартість сім карти оператора «Vodafonе» станом на 03.10.2017 року - 50 грн.
Після чого, місце вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 залишив, майном потерпілого ОСОБА_17 розпорядився на власний розсуд, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Повторно, 12.10.2017 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 знаходився біля будинку № 21 по вул. Б. Хмельницького в м. Кам`янське, де побачив незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_18 , 2003 р.н., який тримав в руці поліетиленовий пакет, в якому знаходився ноутбук «Asus X5DI C/H63477». В цей час у ОСОБА_8 раптово виник умисел, направлений на заволодіння вказаним майном.
Реалізуючи свій прямий умисел, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільну небезпечність, ОСОБА_8 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_18 та, шляхом ривку, вирвав з його правої руки поліетиленовий пакет, в якому знаходився ноутбук «Asus X5DI C/H63477», що належить ОСОБА_18 , вартість якого станом на 12.10.2017 року становить 3472 грн., - що підтверджується висновком судово товарознавчої експертизи № 5015-17 від 24.10.2017 року.
Після чого, місце вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 залишив, майном потерпілого ОСОБА_18 розпорядився на власний розсуд, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор не погодився з даним рішенням суду. Просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.05.2021 року скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням. Призначеним покаранням поглинути покарання за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.06.2020 у виді 4 років позбавлення волі, за сукупністю злочинів, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом недостатньо враховані наявні в матеріалах кримінального провадження дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що останній не працює; раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності; вчинив кримінальні правопорушення в період часу з 18.09.2017 року по 12.10.2017 року відносно 7 потерпілих, майже відразу після звільнення 25.07.2017 з місць позбавлення волі; матеріальну шкоду, завдану потерпілим, повністю не відшкодував. Крім того, 25.06.2020 року ОСОБА_8 було засуджено Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність.
Також вказує, що судом було не достатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, а також характер суспільної небезпеки скоєних правопорушень.

Також на оскаржуваний вирок суду була подана апеляційна скарга обвинуваченим ОСОБА_8 , в якій він виразив свою незгоду з даним судовим рішенням і просив його скасувати. 13 грудня 2021 року до початку судового розгляду в Дніпровському апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України. Цю відмову також підтримав і його захисник ОСОБА_7 , інші учасники судового провадження не заперечували проти цього.
У зв`язку з наведеним вищезазначена апеляційна скарга не розглядається апеляційним судом під час перегляду в апеляційному порядку вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення даної апеляції, просили вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих правопорушень, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України та фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Конституційний суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути співмірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином та злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який не працює, раніше притягався до кримінальної відповідальності, за місцем мешкання характеризується задовільно (а.с. 118 Том № 2) на обліку у лікаря нарколога не перебуває з 2003 року перебував на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: органічний розлад особистості (F 07.0). Рішенням лікарсько-консультативної комісії диспансерного психоневрологічного відділення від 06.02.2014 р. знятий з диспансерного обліку, як засуджений, щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та рецидив злочинів в якості обтяжуючої покарання обставини.
Тож, в даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити остаточне покарання виключно у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України, з ізоляцією від суспільства, за відсутності підстав для застосування ст..ст.69, 75 КК України, з урахуванням положень ч.4 ст. 70 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані по особу ОСОБА_8 та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, а саме у вигляді 5 років позбавлення волі, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року є законним, обгрунтованим та таким, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства, а тому він підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора залишенню без задоволення.
Згідно з ч.1 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.
Відповідно до ч.3 ст. 534 КПК України виправдувальний вирок або судове рішення, що звільняє обвинуваченого з-під варти, виконуються в цій частині негайно після їх проголошення в залі судового засідання.
Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
З матеріалів кримінального убачається, що обвинувачений ОСОБА_8 з 27 жовтня 2017 року по даний час знаходився під вартою в Державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4), тобто, станом на час постановлення даної ухвали судом апеляційної інстанції, а саме 13 грудня 2021 року, ОСОБА_8 , перебуваючи під вартою в Державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4), повністю відбув покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, призначене йому вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для його звільнення від відбування призначеного покарання відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, і він підлягає звільненню з-під варти в залі суду негайно у зв`язку з закінченням строку відбуття покарання.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України залишити без змін.
Звільнити на підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку з його відбуттям.
Звільнити ОСОБА_8 з-під варти в залі суду негайно.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4