Справа № 522/2872/21
Провадження № 1-кс/522/6657/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту та заборони, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року у кримінальному провадженні № 0003414, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням, у якому просить скасувати арешт, з забороною відчуження, розпорядження будь-яким фізичним та юридичним особам, заборонити проведення будь-яких будівельних робіт (реконструкції, ремонту, нового будівництва тощо), забороною будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю площею 1004,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101); нежитлову будівлю площею 852,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), накладені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року у справі № 522/2872/21.
Заявник в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, у якій вказав, що підтримує клопотання та просить розглянути за його відсутності.

З клопотання вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003414 від 18.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 388 КК України задоволено, накладено арешт, заборонивши відчуження, розпорядження будь-яким фізичним та юридичним особам, заборонити проведення будь-яких будівельних робіт (реконструкції, ремонту, нового будівництва тощо), заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю площею 1004,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101) та нежитлову будівлю площею 852,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101).

ОСОБА_2 є законним власником нежитлової будівлі, загальною площею 1004,7 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі, загальною площею 852,6 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

22.09.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 000, згідно якого ОСОБА_4 було надано кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 600000 (шістсот тисяч) доларів США.

Для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 22.09.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (далі за текстом - Іпотекодавці) було укладено Іпотечний договір (далі за текстом Іпотечний договір-1), Іпотекодавці за яким, виступають майновими поручителями ОСОБА_4 . Пунктом 1.1 Іпотечного договору-1 сторони визначили, що Іпотекодавці передають в іпотеку нерухоме майно нежилу будівлю, загальною площею 640,7 (шістсот сорок цілих та сім десятих) квадратних метрів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить Іпотекодавцям на праві приватної власності в рівних частках (далі за текстом Предмет іпотеки). Іпотечний договір 22.09.2006 року посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 3743, накладено заборону відчуження, зареєстровано в реєстрі заборон за № 427.

27.07.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого ОСОБА_4 було надано кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 350000 (триста п`ятдесят тисяч) доларів США.

Для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 27.07.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було укладено Іпотечний договір (далі за текстом - Іпотечний договір-2), за яким Іпотекодавці є майновими поручителями ОСОБА_4 . Пунктом 1.1 Іпотечного договору-2 сторони визначили, що Іпотекодавці передають в іпотеку нерухоме майно - нежилу будівлю, загальною площею 640,7 (шістсот сорок цілих та сім десятих) квадратних метрів, що розташована у місті Одесі, по вулиці Малій Арнаутській (колишня вул. Воровського), буд. № 71 (Предмет іпотеки). Іпотечний договір 27.07.2007 року посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 2556, накладено заборону відчуження, зареєстровано в реєстрі заборон за № 513.

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстрований в реєстрі за № 2949, 2950. На підставі вказаного договору новим кредитором за зобов`язаннями по Кредитному договору-1, Кредитному договору-2 став ПАТ «Дельта Банк».

На підставі договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, також були внесені зміни щодо іпотекодержателя предмета іпотеки. Новим іпотекодержателем за Іпотечним договором-1, Іпотечним договором-2 став ПАТ «Дельта Банк».

13.05.2020 року між ПАТ «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_10 та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» було укладено Договір №2244/К про відступлення права вимоги, в тому числі за Кредитним договором-1, Іпотечним договором-1, Кредитним договором-2, Іпотечним договором-2. Договір № 2244/К про відступлення права вимоги посвідчений 13.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №683.

ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло статусу нового кредитора та іпотекодержателя за Кредитним договором-1, Іпотечним договором-1, Кредитним договором-2, Іпотечним договором-2.

15.12.2020 року між ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 2422686, за яким ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» відступило право вимоги за Кредитним договором-2 до ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС».

15.12.2020 року між ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 2422687, за яким ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» відступило право вимоги за Кредитним договором-1 до ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС».

16.12.2020 року між ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС» було укладено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстровано в реєстрі за № 2313. ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» набуло статусу нового іпотекодержателя за Іпотечним договором-2.

16.12.2020 року між ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС» було укладено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстровано в реєстрі за № 2314. ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» набуло статусу нового іпотекодержателя за Іпотечним договором-1.

Оскаржувана ухвала не містить доказів на підтвердження того факту, яке відношення мають об`єкти нерухомого майна, що належать ОСОБА_2 на праві власності до об`єкту нерухомого майна, що є предметом іпотеки за іпотечними договорами, а саме: нежилої будівлі площею 640,7 квадратних метрів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Нерухоме майно: нежитлової будівлі, загальною площею 1004,7 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі, загальною площею 852,6 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_2 має інші технічні характеристики та поштову адресу. З тексту оскаржуваної ухвали неможливо надати будь-яку правову оцінку щодо правового статусу нерухомого майна, яке є предметом іпотеки та нерухомого майна, яке перебуває у власності ОСОБА_2 .

Викладене у клопотанні прокуратури ґрунтується виключно на припущеннях, а задоволення зазначеного клопотання призвело до протиправного порушення прав та законних інтересів власника майна, як наслідок він незаконно обмежений у належному йому праві власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На теперішній час відсутні будь-які відомості вважати, що вище зазначене арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення що розслідується, слідство не володіє жодною із вагомих підстав, яка б стала основою для подальшого позбавлення власника майна ОСОБА_2 вільно ним розпоряджатися.

До даного часу ОСОБА_2 не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, його захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема статтею 41 Конституції України, якими передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Питання тривалості обмеження права на мирне володіння майном, оцінюється слідчим суддею з урахуванням практики ЄСПЛ. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» п. 50, Series A N).
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частиною 2 ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 10 згаданої статті, арешт може бути накладений на нерухоме майно.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 98, 131-132, 170, 173-174, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту та заборони, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року у кримінальному провадженні № 0003414 задовольнити.

Скасувати арешт, з забороною відчуження, розпорядження будь-яким фізичним та юридичним особам, заборонити проведення будь-яких будівельних робіт (реконструкції, ремонту, нового будівництва тощо), забороною будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме:

- нежитлову будівлю площею 1004,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101);

- нежитлову будівлю площею 852,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), накладені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року у справі № 522/2872/21.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

16.09.2021