В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 936/914/21

Провадження № 1-кп/936/115/2021

17.11.2021 смт.Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря с/з ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4
та обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Воловець кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000105 від 23.08.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області м. Свалява, громадянина України, без освіти, не працюючого, не одруженого, зі слів на утриманні шестеро неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно вимог ст. 89 КК України раніше судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,-

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_5 , 22.08.2021 близько 20:30 год., перебуваючи біля стадіону «Авангард», на вул. Підгірна в смт. Воловець Мукачівського району, де проводилося святкування свята «День Незалежності України», умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, безпричинно почав ображати працівників відділення поліції №2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області нецензурними словами, погрожуючи при цьому їм фізичною розправою та не реагував на вимоги працівників відділення поліції №2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області припинити нецензурні висловлювання та погрози.
Після чого, ОСОБА_5 продовжуючи свої хуліганські дії, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, безпричинно рукою розбив заднє вітрове скло на автомобілі марки «TOYOTA» моделі «COROLLA» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на узбіччі вулиці Підгірна в смт. Воловець Мукачівського району, біля стадіону «Авангард», та належить ОСОБА_6 , вартість яких згідно висновку експерта від 23.08.2021 становить 2116 гривень 20 копійок, чим заподіяв власнику автомобіля ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану вище суму.

В подальшому, в порядку ст.338 КПК України, прокурор змінив обсяг обвинувачення, виключивши епізод за участі працівників ВП№2 Мукачівського РУП ГУНП у З/о.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю, пояснив, що обставини обвинувачення відповідають дійсності. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в суд не з`явився, однак подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, встановлених органом досудового розслідування, оскільки цього не заперечили учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував в обвинуваченого, а також інших учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив сторонам кримінального провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини даної справи у апеляційному порядку.

Оцінюючі встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 296 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні виду і міри покарання обвинуваченому суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, котрий не працює, не одружений, в силу вимог ст.89 КК України раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді відносно ОСОБА_5 , орган пробації вважає, що існує середній рівень ризику вчинення повторного правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, а тому виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість проступку, думку учасників процесу, зокрема прокурора та сторони захисту, майновий стан обвинуваченого, зокрема останній не працює та не має постійного джерела прибутку, що у свою чергу виключає можливість сплати останнім будь-якого можливого розміру штрафу, вищенаведені обставини справи, зокрема дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді обмеження волі, тобто в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії.

На переконання суду, таке покарання для обвинуваченого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Разом з тим, враховуючи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини його вчинення, а також що ОСОБА_5 щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, його вік та посткримінальну поведінку, посередньо характеризується за місцем проживання, не одруженого, однак з його слів на утриманні перебувають шестеро неповнолітніх дітей, в силу вимог ст.89 КК України раніше не судимого, критично ставиться до вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України

В ході розгляду справи потерпілим заявлено цивільний позов у якому останній просить стягнути з обвинуваченого 6400,00 гривень заподіяної матеріальної шкоди, який підтриманий прокурором.

Обвинувачений та його захисник заявлений позов визнали частково, зокрема в сумі 2116,20 гривень, яка була встанолвена досудовим розслідуванням.

Щодо пред`явленого цивільного позову до обвинуваченого про стягнення заподіяної злочином матеріальної шкоди, суд вважає, що такий підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 1 ст. 62 КПК України).

Згідно статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Потерпілий зазначає, що внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення він зазнав матеріальної шкоди, яка полягала в ремонті автомобіля.

Суд, оцінюючи позовні вимоги потерпілого, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заподіяна потерпілому матеріальна шкода знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням, що останнім у судовому засіданні не заперечувалось.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 спричинив цивільному позивачу ОСОБА_6 матеріальну шкоду, а саме розбив заднє вітрове скло на автомобілі марки «TOYOTA», моделі «COROLLA», державний номерний знак НОМЕР_2 . Під час досудового розслідування, згідно висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 23.08.2021 року було встановлено середньо-ринкову вартість аналога заднього вітрового скла в розмірі 3527,00 гривень, а з урахуванням зносу 2116,20 гривень. Натомість, згідно Акту виконаних робіт №49 від 27.08.2021 року, який підтверджений рахунком №49 від 27.08.2021 року та квитанцією №0.0..1 від 27.08.2021 року, потерпілий поніс витрати на ремонт згаданого вище пошкодженого автомобіля на загальну суму 6400 гривень, яка складається із вартості заднього вітрового скла в сумі 5550,00 гривень та 850,00 гривень вартості монтажних робіт, які суд вважає підставними та які слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого як матеріальні збитки, заподіяні кримінальним правопорушенням.

Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 381-382 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , компенсацію за заподіяну кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 6 400 гривень 00 копійок.

Речовий доказ: DVD-R диск із відеозаписом залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Воловецький районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1