Справа № 459/1767/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/163/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження

21 лютого 2022 року м.Львів

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 , вирішуючи питання прийняття апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 31 січня 2022 року про відмову у задоволенні її скарги на бездіяльність Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області щодо розгляду клопотання від 04.01.2022 року,

встановила:

вищевказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області щодо розгляду клопотання від 04.01.2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000532 від 17.07.2020 року.
Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

Перевіривши апеляційну скаргу, приходжу до переконання, що у відкритті провадження за такою слід відмовити з огляду на наступне.
Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених КПК України.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частинами 1 і 2 ст. 309 КПК України, цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Так, згідно з ч.2 ст.309 КПК України, під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Винятком щодо можливості окремого апеляційного оскарження, що не передбачено ч.1, ч.2 ст.309 КПК України, в силу рішення Конституційного Суду України № 4 -р(II)/2020 від 17 червня 2020 року є також оскарження рішення про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом, про що йдеться в офіційному тлумаченні положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження). Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади».
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів (п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Конституційний Суд України у Рішенні від 08 квітня 2015 року № 3-рп/2015 сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим; у разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Згідно зі статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом; гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Разом з тим, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбачене п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, стосується гарантованого права на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті. Зазначений конституційний припис надає законодавцю певну свободу розсуду: або передбачити можливість апеляційного оскарження будь-якого рішення, що його ухвалює суд у процесі розгляду справи, але не вирішує її по суті, або встановити обмеження чи заборону на оскарження в апеляційному порядку окремих процесуальних судових рішень, якими справа не вирішується по суті (Рішення Конституційного Суду України від 17 березня 2020 року № 5-р/2020).
За таких обставин наявність визначених у кримінальному процесуальному законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування встановлені приписами статей 307, 309, 392 КПК України.
Таким чином, скарги на ухвали слідчого судді, які не зазначені у частинах 1 та 2 статті 309 КПК, оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді (частина 3 статті 309 КПК).
Як вбачається з апеляційної скарги, така подана ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді, яким розглянуто по суті її скаргу на бездіяльність Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області щодо розгляду клопотання про витребування документів у межах кримінального провадження.
Оскільки слідчим суддею прийнято рішення в межах повноважень, визначених КПК України, про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 , така ухвала слідчого судді у силу ст.309 КПК України окремому оскарженню під час досудового розслідування не підлягає.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
З огляду на наведене відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 слід відмовити.
Керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя
постановила:
відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 31 січня 2022 року про відмову у задоволенні її скарги на бездіяльність Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області щодо розгляду клопотання від 04.01.2022 року.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та така може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.
Суддя ОСОБА_2