Справа № 216/190/22
Провадження 1-кп/216/498/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2022 року м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження № 0001490 від 07.12.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України, - учасники кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4 ,
обвинувачений - ОСОБА_3 ,
захисник - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рога Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України.
Судом встановлено, що ухвалою судді Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.01.2022 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31.03.2022 року.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на особисте зобов`язання, враховуючи особу обвинуваченого, який є єдиним сином у родині, має непрацездатну матір, яка потребує постійного догляду, є співвласником домоволодіння по АДРЕСА_1 , крім того останній має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Обвинувачений підтримав думку свого захисника.
Прокурор ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання захисника та просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на теперішній час ризики передбачені ст. 177 КПК України не відпали та продовжують існувати, на підставі цього вважає що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам зазначеним вище, тому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на теперішній час не встановлено.
Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.
Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
До того ж, ризик переховування обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливої міри покарання. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик переховування від слідства та суду може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Дана позиція висловлена у рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції» заява №1236/86 від 26.06.1991, «Томазі проти Франції» заява №12850/87 від 27.08.1992, «Мансур проти Туреччини» від 08.06.1995, «Мамедова проти Росії» заява №7064/05 від 01.06.2006, «Луценко проти України» заява №6492/11 від 03.07.2019, «Бекчиев проти Молдови» заява №9190/03 від 04.0.2005, «Панченко проти Росії» заява №45100/98 від 08.02.2005.
Як відзначає Європейський суд з прав людини ухвалив рішення в справі «Навальний проти Росії» № 2 (заява № 43734/14) від 09.04.2019 Європейський суд з прав людини одноголосно постановив, що мало місце: порушення статті 5 (право на свободу та особисту недоторканність), порушення статті 10 (свобода вираження поглядів) і порушення статті 18 (застереження щодо застосування прав) Європейській конвенції з прав людини. Суд встановив, що наказ про арешт не був обґрунтованим, особливо з огляду на той факт, що не існувало ризику втечі пана і спроби уникнути розслідування. Обмеження, накладені на нього, в тому числі суворі обмеження його спілкування, не були пропорційними звинуваченням в скоєнні кримінального злочину, з якими він зіткнувся… Проте він не продемонстрував жодних ознак того, що він мав намір втекти від розслідування, навпаки, він був присутнім на всіх необхідних слідчих діях. Отже, Суд не уявляв, як національний суд міг визначити, що пан Навальний порушив своє зобов`язання не залишати ОСОБА_7 і не міг знайти причину, яка мала основу в кримінальному процесі для призначення домашнього арешту. Таким чином, наказ був незаконним, який застосовувався протягом всього періоду арешту.
Відповідно до ч.1, 5 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
Як слідує із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, крім того, враховуючи обставини передбачені ст. 178 КПК України, зокрема особу, який раніше не судимий, є військово зобов`язаним, має постійне місце реєстрації та проживання в АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_3 є співвласником Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , має непрацездатну матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка потребує постійного стороннього догляду. Обвинувачений є єдиним сином у родині, що підтверджується матеріалами доданими до кримінального провадження. Крім того, обвинувачений має на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, суд вважає, що є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, тому клопотання захисника підлягає задоволенню.
Зазначене вище на думку суду, дає підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, оскільки прокурор не довів наявність ризиків передбачених ст. 178 КПК України та вважає за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з покладанням на обвинуваченого обов`язків передбачених п.п.1-3,8 ст.194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 177, 179, 193-196, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді на особисте зобов`язання відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, такі обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;
2) не відлучатися із м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду.
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
4) здати закордонний паспорт на зберігання.
Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на даний час 620,25 грн.) до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на даний час - 4962 грн.).
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1