Справа № 710/790/20
Провадження № 1-кп/710/8/21
УХВАЛА

30.11.2021 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , прокурора Шполянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шпола клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000476 від 12.09.2017, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и в:
У проваджені Шполянського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці з утриманням в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» УДПтС України.
У клопотанні зазначено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області закінчується 06.12.2021року, однак ризик, передбачений ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, продовжує існувати, що зумовлює необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.
Прокурор зауважив, що вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, зокрема показів допитаних у судовому засіданні свідків, перебування у розшуку, тяжкість покарання, молодий вік обвинуваченого, а також відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого за місцем проживання, що підтверджується його тривалою відсутністю за місцем проживання, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.
Потерпіла ОСОБА_5 та її захисник у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 , з думкою якої погоджувався і обвинувачений ОСОБА_7 , заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та зазначила, що можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Ухвалою слідчого судді Шполянського районного суду Черкаської області від 21.05.2020 року підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.07.2020р. з утриманням в Черкаському слідчому ізоляторі УДПтС України, який у подальшому за судовими рішеннями продовжувався.
Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 06.10.2021 року ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.12.2021 року.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до положень ст.178КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010року у справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001).
Крім того, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
У справі, яка розглядається, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Розглянувши питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оцінивши доводи всіх учасників судового засідання, суд дійшов висновку, що ризик, який існував на час обрання та продовження запобіжного заходу і який передбачений у ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченого від суду існує, хоча зі сплином часу і зменшився, однак ураховуючи попередню поведінку обвинуваченого, яка полягала у тому, що після події злочину, у якому його обвинувачують, залишив постійне місце проживання, тривалий час перебував за межами України (понад два роки), був оголошений у міжнародний розшук, ураховуючи відсутність саме міцних соціальних зав`язків обвинуваченого, про що свідчить тривала відсутність за місцем проживання, його молодий вік, відсутність відомостей про негативний стан здоров`я, який унеможливлює його перебування в умовах тимчасової ізоляції, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, та за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, а тому є об`єктивні підстави вважати про можливість ухилення обвинуваченого від суду, інші більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановлених ст. 177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до задоволення.
Судом не встановлено дані, які б свідчили про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_7 , стороною захисту не було надано будь-яких об`єктивних доказів на спростування обставин, які суд досліджував при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ураховуючи положення п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, продовжуючи обинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час здійснення судового провадження, суд не визначає розмір застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177,178, п.2 ч.4 ст.183, 331КПК України, суд,

у х в а л и в:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 (два) місяці з утриманням в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» УДПтС України.
Строк дії ухвали до 30.01.2022 включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено 03.12.2021 року.

Суддя ОСОБА_1