ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/2898/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що від частини з них надійшли заяви про розгляд справи без них, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого та прокурора на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 06 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Краснопілля, Краснопільського району, Сумської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 05 06 2002 вироком Апеляційного суду Сумської області за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 4, 6, 12, 187 ч. 4, 15 ч. 1 289 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 28 10 2015 вироком Орджонікідзевського райсуду м. Харкова за ст.ст. 186 ч. 2, 71 КК України до 5 років позбавлення волі;
визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання:
- за ст. 186 ч. 2 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
- за ст. ст. 15 ч. 2 - 186 ч. 2 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
У відповідності до ст. 70 КК України, за сукупністю скоєних злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_7 визначити до відбуття покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати засудженому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення в період з 13 липня 2020 року по 28 липня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді застави.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Судом встановлено, що 10 липня 2020 року близько 12 години 25 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи біля будинку № 238 розташованого по вулиці Клочківська в Шевченківському районі м. Харкова звернув увагу на потерпілу ОСОБА_9 у якої на шиї знаходився золотий ланцюг з золотим хрестиком, на відкрите викрадення яких у ОСОБА_7 виник злочинний умисел.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, потворно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підсудний ОСОБА_7 наблизився до потерпілої ОСОБА_9 та шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюг з золотим хрестиком, тим самим відкрито викрав золотий ланцюг вартістю 1973 гривни 71 копійка та наявний на ньому золотий хрестик вартістю 3588 гривен 56 копійок, а всього на загальну суму 5562 гривни 27 копійок, після чого з місця вчинення злочину з викраденим зник, заподіявши потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду у вказаній сумі.
Крім того, підсудний ОСОБА_7 13 липня 2020 року близько 15 години 20 хвилин перебуваючи біля будинку № 104-А розташованого по вулиці Клочківська в Шевченківському районі м. Харкова звернув увагу на потерпілу ОСОБА_10 у якої на шиї знаходився срібний ланцюг з срібною ладанкою, на відкрите викрадення яких у ОСОБА_7 виник злочинний умисел.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, потворно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підсудний ОСОБА_7 наблизився до потерпілої ОСОБА_10 та шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої срібний ланцюг з срібною ладанкою, тим самим відкрито викрав срібний ланцюг вартістю 190 гривен та наявну на ньому срібну ладанку вартістю 100 гривен, а всього на загальну суму 290 гривен, після чого з місця вчинення злочину з викраденим намагався зникнути.
При цьому, підсудний ОСОБА_7 виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, довести свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадання вказаного майна, вчинене повторно, до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, так як на під час руху з місця вчинення злочину, був затриманий очевидцями вчиненого злочину, які припинили його злочинну діяльність.
Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ст. ст. 186 ч. 2, 15 ч. 2 186 ч. 2 КК України як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж ), вчинений повторно; закінчений замах безпосередньо спрямований на вчинення відкритого викрадення чужого майна ( грабіж ), вчинений повторно, при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначення основного покарання та призначити більш м`яке покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд призначив надто суворе покарання ОСОБА_7 у розмірі 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро розкаявся.

Вказаний вирок було оскаржено також прокурором, проте до початку розгляду справи останній відмовився від своїх апеляційних вимог, надавши письмову заяву.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисника, також просив задоволення апеляційної скарги та пом`якшення призначеного покарання.

Прокурор вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Потерпілі про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, думку обвинуваченого та прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Що стосується апеляційних доводів щодо суворості призначеного ОСОБА_7 , покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В ході перевірки доводів апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував суспільну небезпечність та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень-злочинів, дані про особу ОСОБА_7 який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення корисних злочинів, при цьому наявні судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, на час вчинення злочинів не працював, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває, має на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , за висновком складеної представником уповноваженого органу з питань пробації досудової доповіді виправлення підсудного не можливо без позбавлення або обмеження волі на певний строк з здійсненням цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, так як підсудний становить дуже високу небезпеку для суспільства, зокрема для окремих осіб.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, встановлено щире каяття, а за епізодом відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 - добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий строк покарання в межах санкції статті.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованих йому статей.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Надаючи оцінку твердженню захисника обвинуваченого щодо необхідності врахування таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття ОСОБА_7 , колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, будучи допитаним у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав повністю, погодився з їх кваліфікацією, вказавши, що злочини вчинив з метою наживи, під час вчинення злочинів розумів, що вчиняє грабіж. Потерпілій ОСОБА_9 заподіяну шкоду добровільно відшкодував.

Вказана позиція обвинуваченого, на переконання колегії суддів не може свідчити про повне визнання ним своєї вини у вчиненому, негативній оцінці вчиненого діяння, бажання виправити ситуацію та готовність понести заслужене покарання, що є характеризуючими ознаками щирого каяття.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого наголошує на наявності обставин, що можна визнати пом`якшуючими при призначенні ОСОБА_7 покарання, вказуючи при цьому крім щирого каяття ще й те, що він добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_9 завданий збиток.

Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення, вказані обставин вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та визнано обставинами, що його пом`якшує. Наявність вищевказаних пом`якшуючих обставин, на думку колегії суддів не є обов`язковими та безумовними підставами для ще більшого пом`якшення останньому покарання.

Колегія суддів наголошує, що дані факти самі по собі, за відсутності інших суттєвих обставин, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та не можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, враховуючи, що призначене покарання не є максимальним, що передбачене санкціями інкримінованих йому статей.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 06 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді
___________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3