У Х В А Л А
Іменем України
справа №133/3403/21

15.02.22 м. Козятин

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
у судовому засіданні з розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370 від 26.07.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Славянське, Роздольненського району, Кримської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться вказаний обвинувальний акт.

У судовому засіданні від прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , строком на 60 днів, оскільки строк тримання під вартою закінчується, однак не вбачається за можливе, що судовий розгляд буде завершений до закінчення такого строку.

При цьому прокурор вказав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, існують, вони не зменшились (ризик переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків), а тому продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним з метою запобігання таким ризикам.

Подане клопотання прокурор підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Розглянувши вказане клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2021 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Обґрунтованість підозри була встановлена слідчим суддею при постановленні вказаної ухвали.

03.11.2021 до суду був направлений обвинувальний акт щодо вказаної особи. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28.12.2021, обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 60 днів. Отже, строк тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 25.02.2022.

В обґрунтування клопотання щодо продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого прокурор посилається на докази, зібрані під час досудового розслідування, як на підставу, що підтверджує обґрунтованість підозри .

В обґрунтування ризиків, визначених п. 1,3 ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_4 , прокурор вказує, що такі ризики не зникли і не зменшились. У клопотанні прокурор посилається на те, що обвинувачений не має постійного місця роботи та проживання, не має стійких соціальних зв`язків, веде антигромадський спосіб життя, що у сукупності з суворістю покарання обумовлює наявність таких ризиків.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Також прокурор обґрунтовує наявність ризиків, визначених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України тим, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки веде антигромадський спосіб життя, не має постійної роботи або іншого джерела доходів для забезпечення свого існування.

Оцінюючи доводи клопотання щодо наявності вказаних ризиків, суд дійшов до такого.

Суд вважає, що ризик переховування є обгрунтованим та доведеним, оскільки суворість покарання в сукупності з обставинами, що характеризують особу обвинуваченого, відсутності місця роботи та соціальних зв`язків вказують на можливість його переховування. Також є доведеним ризик того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_4 зможе незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що обґрунтовується тим, що на даний час свідки в судовому засіданні не допитані, а обвинувачений знає їх місце проживання.

Зазначене свідчить про те, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, та які підтримані прокурором у судовому засіданні, а саме: що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні шляхом незаконного впливу на свідків. Зазначені ризики не зменшились та продовжують існувати та вказують на обґрунтованість клопотання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, суд приймає до уваги, зокрема, дані про особу обвинувачених, вік та стан здоров`я, щодо яких на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування під вартою.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу обґрунтовується таким.

ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи, веде антигромадський спосіб життя. Наявні ризики вказують на недостатню ефективність менш суворого запобіжного заходу, який не здатний буде їх нівелювати.

Відомостей, що вказують на неможливість тримання його під вартою, суду не надано.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігання ризикам,суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання щодо строку продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги стадію кримінального провадження, а саме, що у кримінальному провадженні не здійснено судове слідство, не допитані свідки, обвинувачений.

За сукупності наведених обставин, при доведеності існування ризиків, про які зазначав прокурор, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним встановленим ризикам шляхом застосуванням до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 322, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - з 15.02.2022 по 16.04.2022 включно.
Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому.
Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів до Вінницького апеляційного суду.
Повний текст ухвали буде проголошено 21.02.2022 о 15:15 год.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 15.02.2022