Справа № 740/6090/21
Провадження № 1-кп/740/109/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2022 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,
встановив:
в провадженні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 попередньо був засуджений вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.09.2021 за ч.2 ст.263 до 5 місяців арешту.

Ухвалою суду від 18.11.2021 ОСОБА_6 було тимчасово залишено в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», з подальшим поміщенням в ІТТ № 3 м. Ніжин ГУНП в Чернігівській області на час розгляду судом кримінального провадження №0000848 від 20.09.2021.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 закінчується 20.02.2022.

В судовому засіданні 16.02.2022 прокурором було заявлено клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з визначенням розміру застави у вигляді 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обгрунтування поданого клопотання прокурор зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою в даному випадку обирається з метою запобігання обґрунтованим ризикам, зазначеним у п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 , усвідомлюючи вид та розмір покарання може: переховуватись від суду, адже після вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_6 усвідомлює, що йому загрожує призначення покарання у виді позбавлення волі до десяти років. Також ОСОБА_6 не має легального джерела доходів, а тому з метою уникнення покарання може залишити своє місце проживання, переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою зміни їх показань, оскільки йому відомі місця проживання учасників даної події; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, офіційного місця роботи та іншого постійного джерела доходів не має, а тому наявний надзвичайно високий ступінь ризику вчинення ОСОБА_6 нових злочинів. До того ж, ОСОБА_6 20.09.2021 був засуджений вироком Ніжинського міськрайонного суду за ч.2 ст.263 КК України до 5 місяців арешту, а через декілька годин після проголошення вироку вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що свідчить про його схильність до злочинної діяльності. Крім того, ОСОБА_6 може вчинити кримінальне правопорушення з мотивів помсти щодо потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_8 , оскільки до цього неодноразово їм погрожував та з мотивів неприязних відносин вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення щодо вказаних осіб.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора, просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію потерпілого, просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За нормами ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч.4 ст194 КПК України).

За ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всі обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

При розгляді клопотання суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_6 .

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частина ч.1 ст.9 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 4 ст.194 наведеного Кодексу регламентовано, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.194 КК України, санкція якої передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 10 років позбавлення волі.

Разом з тим, у відповідності з мотивувальною частиною Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003 тяжкість злочину законом не визначається підставою для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки тримання під вартою, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилається на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , на тяжкість злочину, у яких підозрюється останній, ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та на покарання, яке йому загрожує у випадку доведення провини.

У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).

В пункті 196 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.

За п.62 рішення ЄСПЛ у справі Боротюк проти України, існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, а доводи за і проти такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними та у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, з урахуванням означеного вище та у контексті наведеної практики суду конвенційної юрисдикції, в силу ч.4 ст.194 КПК України, суд вважає, що для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи, уявляється застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього певних обов`язків.

Частинами 1, 2 ст.181 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.177, ст.178, ст.331 КПК України, суд, -

ухвалив:
клопотання прокурора задовольнити частково.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків:
1.не залишати свого місця фактичного проживання АДРЕСА_1 цілодобово, крім випадків необхідності отримання медичної допомоги, розумного фактичного часу, необхідного для прибуття за викликом до прокурора, суду.
2. своєчасно прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду.
3. утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_9 , а також іншим свідками у кримінальному провадженні.
4. здати на зберігання до відповідних органів державної влади, за наявності, паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
5. повідомляти прокурора, суд про зміну місця проживання, реєстрації.
Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електроні засоби контролю.
Початок строку дії домашнього арешту обраховувати з 18 лютого 2022 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, а її виконання - на орган Національної поліції України за місцем перебування ОСОБА_6 під домашнім арештом.
Строк дії даної ухвали визначити до 18 квітня 2022 року.
Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_6 та прокурору, надати для виконання начальнику Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівської області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1