Справа № 438/75/22
Провадження № 1-кп/438/46/2022
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу

26 січня 2022 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Бориславі у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000487 від 05 липня 2021 року клопотання прокурора ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу

стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Борислава Львівської області, фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянки України, раніш не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.307 КК України,

за участі сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 та захисника адвоката ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в :

У суді перебуває кримінальне провадження про кримінальне правопорушення, передбачене ч.ч.1,2 ст.307 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за за № 0000487 від 05 липня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 ..

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2021 року клопотання старшого слідчого СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави задоволено частково та винесено ухвалу про застосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, поклавши на неї обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну та цілодобово не залишати постійного місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду. Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 28 січня 2022 року (включно).

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про зміну обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці м.Борислава Львівської області, , зареєстрованій та фактично проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимій, запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою терміном на 60 днів з визначенням застави - вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 181600 гривень.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 12 серпня 2021 року приблизно о 16 год. 07 хв. за місцем свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на незаконний збут наркотичного засобу «метадон», з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, всупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.09.2009, умисно, без належного дозволу на здійснення діяльності, пов`язаної з розробленням, виробництвом, виготовленням, зберіганням, перевезенням, пересиланням, придбанням, реалізацією (відпуском), ввезенням на територію України, вивезенням з її території, транзитом через України, використанням, знищенням наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, незаконно збула, а саме оплатно реалізувала особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_7 наркотичний засіб, обіг якого, у відповідності до "Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів" (переліку), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, обмежено метадон загальною масою 0,0382 грама, за що отримав від ОСОБА_7 гроші в сумі 500 грн.

Крім цього, ОСОБА_4 09 листопада 2021 року приблизно о 15 год. 17 хв. за місцем свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на незаконний збут наркотичного засобу «метадон», з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, всупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.09.2009, умисно, без належного дозволу на здійснення діяльності, пов`язаної з розробленням, виробництвом, виготовленням, зберіганням, перевезенням, пересиланням, придбанням, реалізацією (відпуском), ввезенням на територію України, вивезенням з її території, транзитом через України, використанням, знищенням наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, повторно, незаконно збула, а саме оплатно реалізувала особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_7 наркотичний засіб, обіг якого, у відповідності до "Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів" (переліку), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, обмежено метадон загальною масою 0,0250 грама, за що отримав від ОСОБА_7 гроші в сумі 600 грн.

Таким чином, в сукупності ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.307, ч. 2 ст.307 КК України.

Як зазначено у клопотанні, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 28 січня 2022 року (включно).

Однак, незважаючи на це в ході проведення досудового розслідування підозрювана ОСОБА_4 не виконала покладені на неї обов`язки, а саме 5 разів покидала постійне місце проживання АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, що підтверджується: рапортом ДОП СП відділення поліції №1 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 від 04.01.2022, він 04.01.2022 о 00 год. 40 хв. виявив ОСОБА_4 на АДРЕСА_3 ; рапортом ДОП СП відділення поліції №1 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 від 07.01.2022, він 07.01.2022 о 12 год. 53 хв. здійснив виїзд за місцем проживання ОСОБА_4 в кв. АДРЕСА_2 з метою контрою за поведінкою підозрюваної та виявив її відсутність; рапортом ДОП СП відділення поліції №1 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 від 16.01.2022, він 16.01.2022 о 00 год. 25 хв. здійснив виїзд за місцем проживання ОСОБА_4 в кв. АДРЕСА_2 з метою контрою за поведінкою підозрюваної та виявив її відсутність; рапортом ДОП СП відділення поліції №1 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 від 16.01.2022, він 16.01.2022 о 22 год. 20 хв. здійснив виїзд за місцем проживання ОСОБА_4 в кв. АДРЕСА_2 з метою контрою за поведінкою підозрюваної та виявив її відсутність; рапортом ДОП СП відділення поліції №1 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 від 17.01.2022, він 17.01.2022 о 05 год. 00 хв. здійснив виїзд за місцем проживання ОСОБА_4 в кв. АДРЕСА_2 з метою контрою за поведінкою підозрюваної та виявив її відсутність.

Прокурор зазначає в клопотанні, що на даний час продовжують існувати ризики, зазначені в попередній ухвалі слідчого судді про застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, також враховуючи, що обвинувачена вчинила умисний тяжкий злочин (ст. 12 КК України), за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 може ухилятися від суду, не виконуючи процесуальні рішення (ризик переховування), незаконно впливати на свідків, тому прокурор вказує, що виникла необхідність у зміні обвинуваченій запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою терміном на 60 днів з визначенням застави - вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 181600 гривень.

Обвинувачена ОСОБА_4 та захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченій, не заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Обвинувачена пояснила суду, що не мала наміру переховуватись від суду. Дійсно 04 січня 2022 року залишила місце свого проживання та перебувала на АДРЕСА_3 , оскільки пішла у магазин за продуктами харчування для свого малолітнього сина. Всі інші рази, як зазначено у клопотанні прокурора перебувала дома.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, заслухавши думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах обраного запобіжного заходу, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання прокурора з наступних підстав.

У відповідності до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, крім інших, і запобіжні заходи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є одним з видів запобіжних заходів.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст. 129 Конституції України проголошено, що однією з основних засад судочинства є законність.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.

Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

У відповідності до п. 9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК.

Підставою застосування запобіжного заходу згідно з ч. 2 ст. 177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.

Разом з тим, в клопотанні прокурора відсутні обґрунтування необхідності про зміни запобіжного заходу на винятковий запобіжний захід з урахуванням рішень ЄСПЛ, а саме клопотання має ознаки формалізму, в ньому містяться лише посилання на ті обставини, на підставі яких обвинуваченій (на час обрання запобіжного заходу, - підозрюваній) ОСОБА_4 було обрано такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт.

Так, прокурор в своєму клопотання посилається на ту обставину, що ОСОБА_4 вчинила тяжке кримінальне правопорушення, за яке санкцією ч. 2 ст. 307 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, а тому на підставі даної обставини їй слід обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Проте, суд критично відноситься до такої позиції прокурора, так як вона йде врозріз з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою...».

Окрім того, слід вказати, що кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.ч.1 та 2 ст. 307 КК України, не тягне за собою автоматичне визнання її вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому остання обвинувачується, до винесення вироку ОСОБА_4 вважається не винуватою у вчиненні злочину, який їй інкримінується, а тому суд вважає, що сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлене обвинувачення, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченого під вартою.

Окрім того, як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

В рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) вказано підстави для тримання під ватою мають бути підтверджені фактами.

В п.85 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» (№ 40107/02 від 10.02.2011 р.), зазначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» (№72967/01 від 01.03.2007 р.) - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обгрунтованості до конкретної особи є порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» (№ 15217/07 від 12.03.2009 р.) національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

В Рішенні ЄСПЛ «Мамедова проти Росії» (№ 7064/05 від 01.06.2006 р.) сказано, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

В п. 51 Рішенні ЄСРПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.

Як зазначено у окремій думці судді ЄСПЛ Калайджиєвої в рішенні «Шалімов проти України» від 04.03.2010 р.: будь-яка концепція «автоматичної законності» позбавлення свободи несумісна з принципами Конвенції і немає сумніву, що пункт 4 статті 5 Конвенції є процесуальною гарантією та засобом юридичного захисту проти такого тримання під вартою.

Крім того, 15 грудня 2016 року ЄСПЛ було винесено рішення у справі «Ігнатов проти України» (далі Рішення), де було визнано заяву прийнятною та визнано, що мало місце порушення ст.5 Конвенції.

У п. 40 вказаного Рішення ЕСПЛ зазначено, що Суд нагадує, що питання про те, чи є розумним термін тримання особи під вартою не може оцінюватися абстрактно. Це питання повинно бути оцінено відповідно до особливостей кожного конкретного випадку, причини, наведених у рішеннях національних судових та слідчих органів, і задокументованих фактах, на які посилається заявник у його клопотанні про звільнення. Тривале тримання під вартою може бути виправдане у даному випадку, тільки якщо є конкретні ознаки існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до особистої свободи (див, серед іншого, Лабіта проти Італії, № 26772/95, § 153, БСИЯ 2000-ІУ, і Бузаджі проти Республіки Молдова, процитоване вище, § 90). В п.41 рішення у цій справі Суд зазначає, що тримання заявника під вартою тривало майже рік і вісім місяців. Серйозність звинувачень, висунутих проти нього і ризик його втечі були згадані в первісному рішенні про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ці ж аргументи, а також ризик його впливу на хід розслідування, який був доданий незабаром (див. пункти 8 і 13), залишилися незмінними аж до винесення вироку, за винятком рішення від 1 жовтня 2013, яке не містило взагалі ніяких підстав (див пункти 12 і 34 вище). Таким чином, суди використовували ті ж підстави для продовження терміну тримання заявника під вартою. Проте, відповідно до параграфу 3 статті 5, обґрунтування будь-якого терміну тримання, незалежно від того, наскільки коротким цей термін є, повинно бути переконливо продемонстроване владою.

Таким чином, суд вважає, що прокурор в судовому засіданні взагалі не довів тієї обставини, що ОСОБА_4 має намір переховуватися від суду, а просто обмежився посиланням на такий ризик.

Обов`язок доказування вагомості застосування такого виняткового запобіжного заходу покладається на сторону обвинувачення, зокрема, в даному випадку, - на прокурора, який заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 .

Зокрема, прокурором у своєму клопотанні про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 не вказав будь-які дії вчиненні ним, які б свідчили про його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, або про його наміри незаконно вплинути на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати, спотворити речові докази по кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які в свідчили про перешкоджання ОСОБА_4 кримінальному провадженню іншим чином, про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа обвинувачується, підтверджених документально, прокурором суду не надано.

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Проте, жодного доказу, який би свідчив про дійсне існування таких ризиків прокурором в порушення вимог п. 2, 4 ч. 1 ст. 196 КПК України не зазначено.

Крім іншого, під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу мають бути оцінені в сукупності всі юридично значимі обставини, визначені в ст. 178 КПК України.

Суд при розгляді клопотання ретельно перевіряє дані про особу, щодо якої обирається запобіжний захід (вік, здоров`я, сімейний стан, соціальна зайнятість особи, вид діяльності, місце проживання п.п. 3-10 ч. 1 ст. 178 КПК).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачена ОСОБА_4 раніше не судима, має постійне місце проживання зі своєю сім`єю, тобто у нього існують міцні соціальні зв`язки, також ОСОБА_4 є матірю малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який потребує відповідного материнського догляду.

Враховуючи, що в судовому засіданні прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, щоб обґрунтовувало недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд приходить до переконання, що домашній арешт як більш м`який запобіжний захід, забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також в повній мір зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 177, 178, ч. 1 ст. 183, ч. 3 ст. 331, ч. 2 ст. 369, 370 - 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу із цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою відмовити.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м.Борислава Львівської області у у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.307 КК України, продовжити строком на 60 днів, до 26 березня 2022 року включно.

Вважати продовженими встановлені наступні обов`язки, передбачених статтею 194 КПК України :

1.Прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

2.Не відлучатися за межі м.Борислава Львівської області без дозволу прокурора або суду;

3.Повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання та роботи;

4.Утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

5.Здатина зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи , що дають право виїзду за кордон.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 31 січня 2022 року о 17 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1