ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7372/18 Номер провадження 11-кп/814/168/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м.Полтава від 21.01.2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду задоволено клопотання Міністерства Юстиції України та приведено у відповідність із законодавством України вирок Автозаводського районного суду м.Нижній Новгород Російської Федерації від 24.03.2017 року, яким ОСОБА_8 визнано винним за ч.3 ст.30, ч.5 ст.288.1 КК РФ та призначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Постановлено ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України до позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців без конфіскації майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся засуджений ОСОБА_8 , в якій просить скасувати вирок районного суду м.Нижній Новгород Російської Федерації від 21.01.2019 року та пом`якшити призначене йому покарання у зв`язку із його активним сприянням розкриттю злочину та добровільною видачею наркотичних засобів.
Вказує на те, що у вироці Автозаводського районного суду м.Нижній Новгород Російської Федерації від 21.01.2019 року щодо нього вказано, що ОСОБА_8 був допитаний в суді, хоча насправді обвинувачений відмовився давати показання. Додає, що вирок суду ґрунтується на недосліджених в суді доказах.
Зазначає, що оскільки негласна слідча розшукова дія у вигляді нагляду була встановлена щодо нього з 20.08.2016 року, що свідчить про недостатність доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні першого факту придбання та транспортування наркотичних засобів 15-17 серпня 2016 року.
Звертає увагу, що, перебуваючи на території РФ був працевлаштованим та отримував заробітну плату, а також на застосування щодо нього фізичної сили та морально-психологічного тиску під час затримання з боку спецпідрозділу та працівників ФСБ РФ, а саме завдано йому тілесне ушкодження у вигляді перелому ребер, травми голови, про що зроблено запис у санітарному листі в СІЗО №1 міста Нижній Новгород.
Також вказує, що після подання ним апеляційної скарги, його перевели до СІЗО №3, в якому ОСОБА_8 пробув з березня по липень 2017 року, де його помістили до спец блоку та тим самим обмежили його у зустрічах з адвокатом.
У поданих доповненнях до апеляційної скарги просить змінити ухвалу суду та зарахувати у строк відбуття покарання період перебування під вартою з 23.08.2016 по 21.06.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за ва дні позбавлення волі, а також вказує на наявність обставин, що пом`якшують покарання.
Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого на підтримку поданої апеляційної скарги, захисника, який апеляційну скаргу підтримав та просив змінити ухвалу суду та застосувати щодо ОСОБА_8 положення статті 68 КК України, а також зарахувати засудженому у строк покарання строк тримання під вартою з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі; прокурора, який не заперечував щодо зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення та вказав на відсутність підстав для пом`якшення покарання засудженому, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.
При цьому, згідно з положеннями ч. 3 ст. 603 КПК України, суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Так, доводи засудженого щодо грунтування висновку суду про його винуватість на недосліджених та недостатніх доказах, а також щодо необхідності пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання, порушення його права на захист під час апеляційного оскарження вироку стосуються фактичної незгоди з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, яким ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ та не підлягають розгляду після визнання вироку Автозаводського районного суду м.Нижній Новгород Російської Федерації від 24.03.2017 року щодо ОСОБА_8 на території України та рішення про прийняття в Україну засудженого ОСОБА_8 для подальшого відбування призначеного даним вироком покарання.
Водночас, доводи захисника щодо необхідності застосування положень статті 68 КК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі є слушними з огляду на наступне.
Так, вироком Автозаводського районного суду м.Нижній Новгород Російської Федерації від 24.03.2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за незакінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великих розмірах, а саме за ч.3 ст.30, ч.5 ст.288.1 КК РФ, що відповідає ч. 3 ст.15 ч. 3 ст. 307 КК України, та призначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі.
Санкцією ч.3 ст.307 КК України за вказаний злочин встановлено кримінальну відповідальність у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
При цьому частиною 3 статті 68 КК України передбачено, що за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, тобто у даному випадку не може перевищувати восьми років позбавлення волі.
Слушними є і доводи апелянтів щодо необхідності зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення засудженого.
Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив злочин 20.07.2016, тобто до 20.06.2017, був затриманий 23.08.2016 та перебував під вартою до набрання вироком суду законної сили, 21.06.2017, колегія суддів дійшла висновку, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 підлягає зарахуванню у строк покарання, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015) з розрахунку один день переднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з моменту фактичного затримання по день набрання вироку суду першої інстанції законної сили.

Тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а ухвалу суду зміні в частині визначення строку покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м.Полтава від 21.01.2019 року щодо ОСОБА_8 про приведення вироку у відповідність змінити.
ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України із застосуванням положень статті 68 КК України до позбавлення волі строком на 8 років без конфіскації майна.
На підставі положень ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII) від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_8 перебування його під вартою з 23.08.2016 по 21.06.2017 включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4