Категорія: ст. 303 КПК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

30 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого органу досудового розслідування.

Ухвала вмотивована тим, що ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, разом із тим із матеріалів скарги ОСОБА_6 вбачається, що остання просить надати їй, її родині та дружині померлого друга від В2В ОСОБА_7 статусу потерпілих у кримінальних провадженнях №0001100 від 08.09.2020 року; №0000134 від 30.07.2019 року ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Отже, на думку слідчого судді місцевого суду, можливість надання статусу потерпілого у кримінальному провадженні не передбачена вимогами ст. 303 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить: ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.07.2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за її скаргою на бездіяльність слідчого органу досудового розслідування про надання їй, її родині та дружині померлого друга від В2В ОСОБА_15 статусу потерпілих у кримінальних провадженнях №0001100 від 08.09.2020 року; №0000134 від 30.07.2019 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 скасувати та надати зазначеним особам статус потерпілих.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ухвала слідчого судді місцевого суду є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що нею було придбано у магазинах, що розташовані у м. Києві за адресами: АДРЕСА_1 , подарункові сертифікати компанії «В2В Jewelry», власником якої є фізична особа-підприємець ОСОБА_17 . Так, умовами договору купівлі-продажу ювелірних виробів передбачено отримання щотижневої виплати відсотків від вартості придбаних сертифікатів. Проте на даний час жодних виплат апелянт не отримала, у зв`язку з чим їй завдано майнову шкоду у розмірі 2 351 405,08 грн. Разом з цим вказує, що 08.09.2020 року уповноваженими особами Деснянського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві внесено відомості про кримінальне правопорушення за її заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Крім того, додає, що у рамках кримінального провадження №0000134 стосовно ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 долучено її заяву про вчинення кримінального правопорушення та матеріали кримінального провадження №0001100 від 08.09.2020 року до матеріалів кримінального провадження, що підтверджується листом Головного слідчого управління НП України від 02.10.2020 року №24/с-5494. Водночас наголошує на тому, що неодноразово зверталася до суду, органу досудового розслідування, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, Офісу Генерального прокурора та Центрального управління СБУ про визнання її, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 потерпілими у вищезазначених кримінальних проваджень.

Також звертає увагу на те, що Деснянський районний суд м. Києва ухвалою від 29.10.2020 року зобов`язав посадових осіб ВД Деснянського УП ГУ НП в м. Києві розглянути клопотання про визнання її потерпілою в порядку, передбаченому КПК України, проте вказану ухвалу слідчого судді місцевого суду не було виконано. При цьому, Деснянською окружною прокуратурою надіслано лист на адресу апелянта, яким повідомлено, що вона може звернутися до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого і прокурора та із заявою про визнання її потерпілою.

Таким чином, на думку апелянта, посадові особи ВД Деснянського УП ГУ НП в м. Києві своєю бездіяльністю порушують її право бути визнаною потерпілою у зазначених кримінальних проваджень.

Представники прокуратури та апелянт, будучи належним чином повідомленими про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, та будь - яких клопотань про відкладення розгляду провадження не подавали. Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність прокурора та апелянта.

Також, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у п. 66 справи Європейського суду з прав людини "Смірнова проти України" розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору (Frydlender v. France, N 30979/96, параграф 43, ECHR 2000-VII). Крім того, відповідно до п. 69 даної справи обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні органи (Mitchell and Holloway v. the United Kingdom,

no. 44808/98, параграф 56, рішення від 17 грудня 2002 року).

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен, хто вважає, що його права і свободи порушуються, повинен мати право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо порушення вчинили особи, діючи в ролі офіційних осіб (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

У відповідності до висновків Конституційного Суду України, що містяться у рішенні №19-рп/2011 від 14.12.2011 року у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь - яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однією із складових в забезпеченні реалізації права особи на справедливий суд є доступ до правосуддя.

Крім того, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду відповідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 КПК України.

Так, ОСОБА_6 , реалізуючи своє право на справедливий суд, з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, звернулася зі скаргою до слідчого судді, однак суд, в порушення вище вказаних положень закону, відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 , обмеживши тим самим її право на доступ до правосуддя.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку слідчий суддя мав можливість безпосередньо з`ясувати обставини, з приводу яких була подана скарга, реалізувавши обов`язок, передбачений ст. 3 КПК України щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, в тому числі, забезпечити доступ до правосуддя.

Частиною 1 статті 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Так, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено главою 26 КПК України (параграф 1, ст. 303-308 цього Кодексу).

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 29.10.2020 р. було зобов`язано компетентних посадових осіб ВД Деснянського УП ГУ НП в м. Києві розглянути клопотання ОСОБА_6 від 04.08.2020 року про визнання її потерпілою у спосіб, передбачений чинним КПК України, однак як зазначає апелянт, ухвалу слідчого судді виконано не було.

ОСОБА_6 неодноразово зверталася з клопотаннями до Деснянського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві про визнання її потерпілої та її родичів у кримінальних провадження №0001100 від 08.09.2020 року та №0000134 від 30.07.2019 року, які слідчий був зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання відповідно до ст. 220 КПК України. Про результат розгляду клопотань повинен був повідомити заявника у формі постанови відповідно до ст. 110 КПК України.

Як зазначає апелянт, жодного повідомлення від Деснянського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві не отримувала.

Отже, слідчий не здійснив процесуальні дії, які він зобов`язаний був вчинити у визначений законом строк.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не дотримано вимог кримінального процесуального законодавства, що призвело до передчасного висновку про подання скарги на бездіяльність слідчого, яка не підлягає оскарженню, та як наслідок про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 .

Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку (ст. 310 КПК України).

За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу (п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України).

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Як мотивовано вище, слідчим суддею допущено істотні порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Тому, з метою забезпечення права ОСОБА_6 на забезпечення її доступу до правосуддя колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого судді - скасуванню.

Оскільки скарга ОСОБА_6 слідчим суддею по суті не розглянута, а суд апеляційної інстанції, відповідно до повноважень, перевіряє лише законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді в частині відмови у відкритті провадження за скаргою, то матеріали провадження підлягають поверненню до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого органу досудового розслідування, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд слідчим суддею Деснянського районного суду міста Києва скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого органу досудового розслідування.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_21 з ю б і н ОСОБА_22 Ш р о л ь