УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2022 року

м. Київ

справа № 132/287/20
провадження № 51 5803 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2021 рокута ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
встановив:
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2021 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 , кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, відомості про яке внесені 17 лютого 2019 року до ЄРДР за № 0000086, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 2 ст. 284 КПК, у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК, а фактичне направлення прокурором до суду обвинувального акту відбулось 22.01.2020 року, тобто після закінчення строків досудового розслідування.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, залишено без розгляду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону представником потерпілого не дотримано, оскільки, посилаючись на порушення кримінального процесуального закону, адвокат у касаційній скарзі не навів належного обґрунтування допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких порушень норм права, які могли б тягнути за собою скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до норм, передбачених статтею 438 КПК, з огляду на зміст положень статей 370, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Крім того, касаційна скарга представника потерпілого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.
Також адвокат ОСОБА_5 в порушення вимог ст. 427 ч. 4 КПК не додав до касаційної скарги усі документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу (ст. 50 КПК), а саме не додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до чинного національного законодавства повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо адвокат до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надав хоча б один із документів, передбачених ст. 50 ч. 1 п. 2 КПК, а саме: або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір із адвокатом, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 648/3629/17).
Крім цього, усупереч положенням ч. 5 ст. 427 КПК представник потерпілого не долучив до касаційної скарги копії оскаржуваних судових рішень. Це не лише становить формальне порушення ст. 427 КПК, але й по суті позбавляє Верховний Суд можливості перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги вимог статей 424, 426 КПКта розглянути його касаційну скаргу по суті.
З огляду на те, що касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 без руху і встановити семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3