Справа № 303/181/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.03.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: адвоката ОСОБА_5 , який діє в
інтересах директора МПМ «Гранат» ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/35/22, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2022 року відмовлено у задоволенні погодженого з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_7 (далі - слідчий), про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному 20.09.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі -ЄРДР), за № 0000334, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України.

З матеріалів клопотання убачається, що 10.01.2022, до слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду надійшло погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_7 про накладення арешту на майно. Слідчий клопотання мотивує тим, що до Закарпатської обласної прокуратури надійшла заява директора МПП «Гранат» ОСОБА_6 щодо можливого рейдерського захоплення речового ринку, що знаходиться за адресою: м. Тячів, вул. Голоші, б/н, невідомими їй особами. Відповідно до заяви, 31.07.2021, орієнтовно о 06 год 00 хв, невідомими заявниці особами, за участю охоронної фірми BEZPEKA 07 був здійснений захват речового ринку та земельної ділянки, які знаходяться за вказаною вище адресою. Із заяви вбачається, що у ній міститься інформація щодо можливого вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України, відомості про яке, відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 214 КПК України, 20.09.2021 внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000334. 22.12.2021 Закарпатською обласною прокуратурою визначено підслідність кримінального провадження за СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області. Допитана у кримінальному провадженні потерпіла - громадянка ОСОБА_6 , яка є директором МПП «Гранат», повідомила про обставини події, щодо якої проводиться досудове розслідування. Посилаючись на покази потерпілої, а також з метою всебічного, повного та об`єктивного розслідування провадження, слідчий просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки, які належать Тячівської міській раді та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 : площею 0,0313 га, кадастровий номер :07:006:0270; площею 0,2287га, кадастровий номер :07:006:0271. Підставою арешту майна є наявність сукупності підстав та розумних підозр вважати, що вказані земельні ділянки є предметом злочину. Метою арешту майна, як вказує слідчий, є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.

Слідчий суддя, дослідивши доводи клопотання та приєднані до нього докази, в ухвалі послався на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.04.2016, яке набрало законної сили, яким задоволено позовні вимоги Тячівської міської ради до МПП Гранат, визнано недійсним та скасовано Державний акт серії ЗК 011 № 00036 від 17.06.1994 на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,325 га, виданий Малому приватному підприємству «Гранат» для відкриття платної стоянки і речового ринку ; на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.07.2016, якою рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.04.2016 залишено без зміни, а апеляційну скаргу МПП «Гранат» без задоволення ; постанову Вищого господарського суду України від 02.11.2016, якою касаційну скаргу МПП «Гранат» залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 залишено без зміни та ухвалу Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 23.02.2017, якою відмовлено у допуску справи № 907/799/15 до провадження Верховного Суду України. Слідчий суддя в ухвалі також послався на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.03.2017, яке залишено без зміни постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.06.2017, яким зобов`язано МПП «Гранат» повернути Тячівській міській раді земельну ділянку за кадастровим номером :07:006:0212. В ухвалі також вказується на те, що, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 293713884 від 05.01.2022, земельна ділянка з кадастровим номером :07:006:0270, площею 0,0313 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови належить на праві комунальної власності Тячівській міській раді Закарпатської області, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права № 293713945 від 05.01.2022, земельна ділянка з кадастровим номером :07:006:0271, площею 0,2287 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови належить на праві комунальної власності Тячівській міській раді Закарпатської області, і право оренди земельної ділянки зареєстроване за ОСОБА_8 . В ухвалі також вказується на те, що постановою старшого слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 від 10.01.2022 вищевказані земельні ділянки визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000334 від 20.09.2021. Слідчий суддя визнав, що матеріали клопотання слідчого не містять доказів відстрочення або зупинення виконання рішень Господарського суду Закарпатської області від 21.04.2016 та 29.03.2017, які відповідно до закону є обов`язковими на всій території України і підлягають виконанню. При цьому, на думку слідчого судді, у поданому до суду клопотанні слідчий не вказує на те, що арешт на земельні ділянки слід накласти з метою збереження речових доказів, тобто підстава накладення арешту на майно, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України відсутня.Враховуючи вищевказане, слідчий суддя дійшов висновку, що старшим слідчим не доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України, а саме: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням. Окрім того, в ухвалі вказується на те, що слідчим не наведено жодних підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, - тому в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, позаяк такий пропущено через поважні причини. Стверджує, що копію ухвали слідчого судді ані ОСОБА_6 , ані адвокату ОСОБА_5 направлено не було, зі змістом судового рішення від 13.01.2022 апелянт ознайомився 25.01.2021. При цьому, вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що слідчий суддя ухвалив судове рішення за відсутності ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_5 , чим позбавив право останніх на захист. Окрім того, вважає, що суд безпідставно відмовив слідчому у задоволенні клопотання. Так, в обґрунтування цього апелянт зазначає, що вказана у клопотанні слідчого земельна ділянка, відповідно до виконавчого провадження, не передана від МПП «Гранат» Тячівській міській раді, хоча міська рада уже встигла організувати і провести торги і здати в оренду спірну земельну ділянку. У діях Тячівської міської ради апелянт убачає порушення закону та нехтування наказом Господарського суду Закарпатської області. Вказує і на те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному 20.09.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000334 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України. На переконання апелянта, вищевказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тому адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки, які належать Тячівської міській раді та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 : площею 0,0313 га, кадастровий номер :07:006:0270; площею 0,2287 га, кадастровий номер :07:006:0271.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора та директорки МПП «Гранат» ОСОБА_6 , неявка яких, із огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що: вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; даних про поважність причин неявки та заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день від директорки МПП «Гранат» ОСОБА_6 не надходило; прокурор подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, у розгляді судового провадження брав участь адвокат ОСОБА_5 .

З оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що така постановлена без участі директорки МПП «Гранат» ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_5 , на адресу яких не надсилались повідомлення про час та місце проведення слідчим суддею судового засідання. При цьому, з матеріалів судового провадження убачається, що копію судового рішення адвокат ОСОБА_5 не отримав, ознайомився з матеріалами судового провадження 25.01.2022, а апеляційна скарга подана 27.01.2022.

Тому, з огляду на положення абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України строк на апеляційне оскарження адвокат ОСОБА_5 не пропустив і тому клопотання про поновлення такого строку є безпідставним.

При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги таке.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно земельні ділянки з кадастровим номером :07:006:0270 площею 0,0313 га та кадастровий номер :07:006:0271 площею 0,2287 га, які перебувають у комунальній власності Тячівської міської ради Закарпатської області, слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права закладені в Європейській Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно земельні ділянки з кадастровим номером :07:006:0270 площею 0,0313 га та кадастровий номер :07:006:0271 площею 0,2287 га, слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення взяв до уваги приписи ст. ст. 170-173 КПК України, і дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Зокрема, проаналізувавши доводи клопотання, апеляційний суд вважає, що в ухвалі слідчого судді вірно зазначено й дано належну оцінку тому, що у поданому до суду клопотанні слідчий не вказує на те, що арешт на земельні ділянки слід накласти з метою збереження речових доказів, тобто підстава накладення арешту на майно, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України відсутня.

При цьому, слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги і те, що старшим слідчим не доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України, а саме: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні ; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається до суду з клопотанням.

Також знайшли своє підтвердження і висновки слідчого судді про те, що слідчим не наведено жодних підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно.

Разом із тим, додані до клопотання матеріали не містять доказів, які вказували б на те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є знаряддям кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України, або набуте злочинним шляхом, або являється доходом від вчиненого кримінального правопорушення чи отримане за рахунок доходів від скоєного кримінального правопорушення.

Апеляційний суд бере до уваги й те, що у постанові слідчого про визнання земельних ділянок речовими доказами від 10.01.2022 не вказується на те, яке значення мають земельні ділянки у кримінальному провадженні як речові докази, які сліди кримінального правопорушення зберегли на собі, яку істину можна встановити у кримінальному провадженні.

За таких обставин, апеляційний суд також вважає, що слідчий не навів достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно, не довів існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтував мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Між тим, в апеляційній скарзі не міститься посилання на дані, які підтверджують існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце.

При цьому, апеляційний суд також вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.

Також апеляційний суд бере до уваги і те, що будь-які докази, які б підтверджували можливість відчуження майна, в органу досудового розслідування відсутні, що у свою чергу свідчить про те, що клопотання слідчого базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.

На підставі наведеного вище, погоджуючись із висновками слідчого судді, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги те, що земельні ділянки з кадастровим номером :07:006:0270, площею 0,0313 га, та з кадастровим номером :07:006:0271, площею 0,2287 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, належать на праві комунальної власності Тячівській міській раді Закарпатської області, право оренди земельної ділянки зареєстроване за ОСОБА_8 , а матеріали за клопотанням не містять доказів про відстрочення або зупинення виконання рішень Господарського суду Закарпатської області від 21.04.2016 та 29.03.2017, які відповідно до закону є обов`язковими на всій території України і підлягають виконанню.

Тому, апеляційний суд також вважає, що вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірного його володіння та користування, про арешт якого клопоче слідчий, а тим більше встановлення такого обмеження неправомірно, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 173 КПК України.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя безпідставно відмовив слідчому у задоволенні клопотання про арешт земельних ділянок, які відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із цих підстав, як такі, що жодним чином не впливають та не спростовують висновків слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про арешт земельних ділянок, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що: земельні ділянки визнано речовими доказами у кримінальному провадженні; вказана у клопотанні слідчого земельна ділянка, відповідно до виконавчого провадження, не передана від МПП «Гранат» Тячівській міській раді, хоча міська рада уже встигла організувати і провести торги і здати в оренду спірну земельну ділянку; у діях Тячівської міської ради апелянт убачає порушення закону та нехтування наказом Господарського суду Закарпатської області.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та необґрунтованість клопотання слідчого про необхідність накладення арешту на майно, є вмотивованим, таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Погоджуючись із висновком слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано взято до уваги й відсутність підстав вважати, що вищевказане майно буде пошкоджуватися, псуватися, знищуватися, перетворюватися або відчужуватись, а також вірно оцінено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно земельні ділянки з кадастровим номером :07:006:0270, площею 0,0313 га, та з кадастровим номером :07:006:0271, площею 0,2287 га, із викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів, не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, в зв`язку із чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні клопотання слідчого є ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна, про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а тому, з огляду на положення ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, залишається без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторін кримінального провадження апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; що апелянтом не надано доказів та не наведено фактів, які б впливали на висновки слідчого судді чи спростовували їх.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні погодженого з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: