Ухвала

Іменем України
29 вересня 2021 року

м. Київ
провадження № 51-4675ск 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 5 квітня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30 червня 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 5 квітня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 30 червня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він 28 квітня 2019 близько 16:30 год., знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс ОСОБА_6 по 3 удари кулаком правої руки в обличчя та грудну клітину праворуч, чим спричинив йому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати постановлені відносно нього вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 5 квітня 2021 року й ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30 червня 2021 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свою вимогу мотивує тим, що районний суд необґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні беззаперечні докази для доведення його винуватості у вчиненні злочину. При цьому, ОСОБА_4 висловлює доводи, які стосуються неповноти судового розгляду та оскарження фактичних обставин справи, не погоджується із оцінкою доказів, ставить їх під сумнів. Крім того вважаєнедопустимим доказ висновок судово-медичної експертизи № 195, який, на його думку, зроблений на аналізі підробленої потерпілим медичної документації. Засудженому було відмовлено у наданні для ознайомлення та дослідження в суді рентгенограми, чим порушено право на дослідження судом доказів. Посилається також на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, а саме: сторожа ДНЗ № 38 та жінок, які сиділи на лавочці біля під`їзду.

Вказані обставини не отримали належної оцінки, у зв`язку з чим апеляційним судом не дотримані вимоги ст. 404 КПК України. Також посилається, що усупереч ст. 419 КПК України, судом не надано вмотивованих відповідей на усі доводи апеляційної скарги його захисника.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Засуджений у касаційній скарзі, серед іншого, посилається на неповноту судового розгляду, оскаржує фактичні обставини справи, а також не погоджується із оцінкою доказів, ставить їх під сумнів, втім наведене з огляду на положення як ст. 433, так і ст. 438 КПК України не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Твердження ОСОБА_4 про те, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, не доведена, а вирок місцевого суду ґрунтується на недопустимих доказах, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та визнані безпідставним, про що в ухвалі наведено відповідні мотиви.

Посилання засудженого ОСОБА_4 , як на підставу для скасування ухвали, на порушення апеляційним судом вимог ст.404 КПК України, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
Так, положеннями ст. 404 КПК України чітко регламентовано, що за клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
При цьому, апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст. 405 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги сторони захисту, які є аналогічними доводам, наведеними у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 , та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст.419 КПК України мотиви на їх спростування.
Зокрема, що стосується доводів про ненадання ОСОБА_4 для ознайомлення рентгенограми та її знищення, апеляційним судом встановлено наступне. В засіданні апеляційного суду потерпілий повідомив, що рентгенограма була передана для дослідження та назад йому не поверталась. Як слідує із ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2019 року судом було ухвалено рішення про призначення судово-медичної експертизи на підставі медичної документації, зокрема, рентгенографічного знімку. Згідно висновку експерта № 195 від 28 травня 2019року, на судово-медичну експертизу слідчим надано, зокрема, рентгенограма ОГК №8859 від 2 травня 2019 року та на підставі всієї медичної документації зроблено висновок щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. При цьому, ні у засіданні суду першої інстанції, ні при розгляді справи апеляційним судом, стороною захисту не заявлено клопотання щодо допиту експерта з питання щодо встановлення тілесних ушкоджень та питання про обсяг наданої для проведення експертизи документації, а тому зауваження апелянта щодо приховування рентгенограми суд визнав лише припущенням. Апеляційний суд зробив висновок, що стороною захисту не надано доказів, які свідчать про те, що вказаний висновок отримано в незаконний спосіб з порушенням встановленого законом порядку.
При цьому, перевіряючи наведені доводи сторони захисту, колегія суддів у своєму рішенні вірно послалась на практику ВС ( провадження № 51-218км19 , № 51-8073км18 та № 51-5364км18) де констатовано відсутність істотних порушень вимог КПК у зв`язку з невідкриттям сторонам захисту медичної документації в порядку ст. 290 КПК України.
Апеляційний суд зазначив, що висновок судово-медичної експертизи та медична документація для проведення експертизи, були отримані в порядку встановленим КПК України. Жодних даних, які б свідчили, що вищевказані докази були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також були здобуті завдяки інформації, яка була отримана внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, в судовому засіданні встановлено не було.
Так, експертом КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» було складено висновок №195 від 28 травня 2019 року, який відповідає вимогам ст.101, 102 КПК України, є вмотивованим, ґрунтується на доказах, які є допустимими, та який був відкритий сторонам кримінального провадження у відповідності до вимог ст.290 КПК України.
З таким висновком погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Крім того, апеляційний суд дав вмотивовану відповідь на доводи захисника ОСОБА_5 про те, що районний суд не допитав сторожа ДНЗ № 38 та свідків біля під`їзду іне забезпечив їх явку в судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає не тільки самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, а й право на збирання та подання до суду відповідних документів, клопотань та скарг. Суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав.

З наявних судових рішень вбачається, що сторона захисту під час судового розгляду жодним чином не була обмежена у реалізації своїх процесуальних прав. Апеляційний суд у своїй ухвалі вірно зазначив, що матеріали справи не містять даних щодо прізвищ та місця проживання вказаних стороною захисту свідків, а також не повідомлено суду, які саме додаткові обставини можуть бути встановлені при допиті цих свідків. Тому суд касаційної інстанції порушень вимог процесуального закону з боку місцевого суду не вбачає.
Касаційна скарга не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваних судових рішень, що відповідають вимогам ст. 370 КПК України, а ухвала апеляційного суду ще й вимогам ст. 419 цього Кодексу.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.

З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 5 квітня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30 червня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7