Справа №:755/4593/15-к
Провадження №: 1-кп/755/222/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
секретаря судових засідань ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, заяву про відвід колегії суддів у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0017094 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
встановила:

В ході судового засідання з розгляду кримінального провадження захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 було заявлено відвід колегії суддів. Заява захисника мотивована тим, що суд самоусунувся від розгляду справи, оскільки не розглянув клопотання про недопустимість доказів, не виніс рішення, ігнорує клопотання сторони захисту та вважає, що колегія суддів є упередженою.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав захисника.
Прокурор заперечив проти заяви захисника ОСОБА_6 про відвід колегії суддів та зазначив, що клопотання щодо недопустимості доказів було розглянуто у судовому засіданні та проголошено.
Розглянувши заяву захисника ОСОБА_6 про відвід колегії суддів, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.
Згідно частини 4 статті 80 КПК України, заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.
Згідно вимог ст. 75 КПК України, суддя не може брати участі у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи, а також у випадках, передбачених ст. 76 КПК України, щодо недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 344 КПК України, питання про відвід вирішується судом згідно зі статтями 75-81 цього Кодексу.
Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, дотримуватись правил суддівської етики. Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.
Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли своє відображення в статті 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку конкретного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Крім того, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.
Також ЄСПЛ звертав увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Водночас у приписах Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року №2006/23) вказано, що об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення. Тому коли сторони стверджують про брак об`єктивності в суддів, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про самовідвід (відвід), значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.
У пункті 20 Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, вказано, що судді не можуть ефективно здійснювати правосуддя без довіри громадськості, адже вони є частиною суспільства, якому служать. Їм слід бути обізнаними щодо очікувань громадськості від судової системи та скарг на її функціонування.
У справі «Мироненко і Мартиненко проти України» (заява № 4785/02, рішення від 10.12.2009, п. 69-71) Європейський суд, констатуючи порушення вимог п.1 ст.6 Конвенції, зазначив, що застосовуючи об`єктивний критерій неупередженості судді, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності.
У судовому засіданні встановлено, що сумніви щодо упередженості колегії суддів, не ґрунтуються на конкретних доказах, а сформовані лише на суб`єктивній оцінці процесуального рішення щодо розгляду клопотання про недопустимість доказів. Колегія суддів зазначає, що сама собою незгода адвоката з конкретним рішенням колегії суддів під час судового провадження не може свідчити про упередженість та необ`єктивність судді та бути підставою для її відводу.
Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалі від 18.12.2018 по справі № 910/2968/18, в якій Верховний Суд вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення. Окрім того, визначаючись щодо наявності підстав для відводу, колегія суддів враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності має визначатись, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.
Під час розгляду заяви про відвід колегії суддів, не знайшли підтвердження факти, на які посилається захисник, оскільки захиснику було роз`яснено, що оцінка досліджених доказів буде надаватись у нарадчій кімнаті. Обставини, на підставі яких захисник звернулася з заявою та передбачені ст.75 КПК України - відсутні.
Таким чином, враховуючи викладені обставини, заява захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід колегії суддів є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.
Роз`яснити заявнику, що на ухвали суду, які окремому оскарженню не підлягають, можуть бути подані заперечення у апеляційній скарзі на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.75, 76, 80, 81 КПК України, колегія судів, -

постановила:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 про відвід колегії суддів від розгляду кримінального провадження - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді

1

2