Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/49/21
У Х В А Л А
20 вересня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

потерпілих - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_19 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_11 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_12 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Потерпілою ОСОБА_15 заявлене клопотання про скасування арешту будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що потерпіла зазнає моральної і фінансової шкоди у зв`язку з арештом її нерухомості. При цьому зауважила, що не має жодних фінансових зобов`язань з приводу цього майна, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності сплинув, у зв`язку з чим провадження щодо деяких підсудних закрито судом.

Потерпілі не заперечували проти задоволення підтримала клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що зазначене у клопотанні нерухоме майно визнане речовим доказом у справі відповідно до постанови слідчого від 16.05.2009 року.

Підсудний ОСОБА_6 також заперечували проти задоволення клопотання потерпілої.

Заслухавши доводи сторін, суд встановив наступні обставини та прийшов до таких висновків.

В провадженні суду перебуває кримінальна справа № 1/445/11, що складається з кримінальних справ, які на стадії досудового розслідування мали номери №6, №7.

Постановою ст. слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України ОСОБА_20 від 16.05.2009 року у кримінальній справі № 6 об`єкти нерухомості, зокрема, будинок АДРЕСА_1 , були визнані речовими доказами та встановлена заборона проведення їх відчуження (т. 102 ар.112).

У зазначений постанові слідчого відсутня вказівка на те, що на майно потерпілої накладається арешт. Разом з тим, заборона відчуження нерухомого майна, що встановлена слідчим, фактично являється елементом арешту майна, хоча так і не названа.

Як вбачається з мотивувальної частини зазначеної постанови, підставою для прийняття рішення щодо заборони відчуження об`єктів нерухомості слідчим вказано: 1) визнання об`єктів нерухомості речовими доказами; 2) необхідність збереження нерухомого майна та протидії його незаконному відчуженню.

Розглядаючи клопотання потерпілої, суд встановлює: чи є актуальними визначені слідчим підстави для заборони відчуження (арешту) нерухомості на цей час; чи наявні інші (аніж визначені слідчим) підстави для заборони відчуження (арешту) нерухомості на цей час.

Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час фактичного накладення слідчим арешту на майно потерпілої ОСОБА_15 , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Інші підстави для накладення арешту на майно не передбачалися.

Правила визнання предметів речовими доказами та їх зберігання визначалися положеннями ст.ст. 79-81 КПК України (1960).

Так, ч.ч. 1, 3 ст. 79 КПК України (1960) визначено, що речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації. В окремих випадках речові докази можуть бути до вирішення справи в суді повернуті їх володільцям, якщо це можливо без шкоди для успішного провадження в справі.

Відповідно до положень ст. 81 КПК України (1960) питання про речові докази вирішуються вироком, ухвалою чи постановою суду, при цьому гроші, цінності та інші речі, які були об`єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям.

Таким чином, КПК України (1960) не надавав дозволу накладати арешт на нерухоме майно потерпілого, однак надавав суду можливість повернути потерпілому його майно, визнане речовим доказом, до остаточного вирішення кримінальної справи по суті.

Обвинувачення за ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, щодо замаху на незаконне заволодіння нерухомим майном ОСОБА_15 , пред`явлено підсудним ОСОБА_21 , ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 . Відповідно до відомостей, викладених в обвинувальному висновку, інкриміновані підсудним події відбувалися не пізніше 03.02.2004 року, тобто більше, ніж 15 років тому.

Відносно ОСОБА_22 і ОСОБА_23 кримінальне провадження було закрито зі звільненням від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. З клопотанням про закриття кримінального провадження за аналогічних підстав звернувся підсудний ОСОБА_7 .

Потерпіла ОСОБА_15 у клопотанні зазначила, що її майно перебуває під арештом незаконно. В судовому засіданні вона пояснила, що на цей час відсутні загрози з боку підсудних щодо позбавлення її нерухомості шляхом незаконного відчуження. Разом з тим, вона позбавлена можливості законно розпорядитися власним домоволодінням, право на яке підтвердила свідоцтвом про право власності від 02.11.2004 року.

Таким чином, судом встановлено, що спочатку обтяження на майно накладалися слідчим в інтересах потерпілої ОСОБА_15 , для збереження її права власності. Однак в подальшому ці обтяження стали для потерпілої тягарем та перешкодою для реалізації її прав.

Тобто визначені слідчим 16.05.2009 року підстави для заборони відчуження нерухомого майна ОСОБА_15 на цей час перестали існувати, а інші підстави для продовження обтяження майна - не виникли.

Гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 79 КПК України (1960), суд вважає, що в даному випадку скасування обмежень, накладених на нерухоме майно потерпілої ОСОБА_15 , можливо здійснити до остаточного вирішення справи, без шкоди для провадження. Доказів або аргументованих тверджень того, що скасування арешту майна потерпілої потягне негативні наслідки для кримінального провадження, стороною обвинувачення та підсудними надано не було.

Суд констатує, що раніше ОСОБА_15 вже зверталася до суду з аналогічним клопотанням у цьому кримінальному провадженні і ухвалою суду від 04.02.2019 року потерпілій було відмовлено у його задоволенні. На той час рішення суду було мотивоване тим, що розгляд кримінальної справи перебував на стадії підготовчої частини судового засідання, письмові докази та інші документи судом не досліджувалися, що унеможливлювало вирішення питання щодо речових доказів. Однак, наразі обставини у провадженні змінилися, про що зазначено в цій ухвалі вище. До того ж, рішення слідчого про визнання нерухомості речовим доказом цією ухвалою не скасовується.

Керуючись ст.ст. 78, 81, 273 КПК України (1960 р.), розділом ХІ «Перехідні положення» КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання потерпілої ОСОБА_15 задовольнити частково.

Скасувати заборону на проведення відчуження об`єкту нерухомості будинку АДРЕСА_1 , встановлену постановою від 16.05.2009 року старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України ОСОБА_20 у кримінальній справі № 6.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3