УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.10.2021 Справа №607/8517/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м. Тернополі в залі суду під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 подала клопотання, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 . У вказаному клопотанні зазначено наступне: «01.02.2016 до Тернопільського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000650 від 19.02.2016 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст.187 КК України.

Відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 08.04.2021, обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст.187 КК України оголошено у розшук, а кримінальне провадження зупинено до розшуку ОСОБА_4 .

У вчиненні вищевказаних злочинів обвинувачується: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що 9 березня 2016 року близько 03:00 год. неповнолітній ОСОБА_4 перебував спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 біля нічного клубу «Бомба», що в м. Тернопіль, по вул. Братів Гжицьких,3, де вказані особи побачили ОСОБА_9 . В ході чого, ОСОБА_6 умисно, ігноруючи моральні засади суспільства у ставленні до виховання підростаючого покоління, які передбачають охорону неповнолітніх від негативного впливу, шляхом переконання та безпосереднього психологічного впливу, з метою власного збагачення викликав у неповнолітнього ОСОБА_4 бажання і рішучість вчинити злочин, тобто схилив до вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій). Після чого, у ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виник злочинний намір направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), у зв`язку з чим вони вступили у злочинний зговір та розподілили між собою ролі.

Реалізуючи свій злочинний намір, 09 березня 2016 року близько 03:00 год. біля нічного клубу «Бомба», що в м. Тернопіль, вул. Братів Гжицьких,3, ОСОБА_6 відповідно до розподілених ролей підійшов до ОСОБА_9 та наніс йому один удар кулаком руки в область живота, від якого останній не впав на землю, а в свою чергу з метою оборони наніс ОСОБА_6 удар кулаком руки в область обличчя. Після чого, з метою реалізації спільного злочинного наміру, відповідно до розподілених ролей до ОСОБА_9 підбіг ОСОБА_8 та наніс йому один удар кулаком руки в область голови, від якого потерпілий впав на поверхню землі. До насильницьких дій ОСОБА_8 відповідно до домовленості приєднався ОСОБА_4 та ОСОБА_11 . І вони в трьох нанесли потерпілому ОСОБА_9 ряд ударів ногами в область голови, чим спричинили йому тілесні ушкодження у виді синців очноямкових ділянок, садна лівої надбрівної ділянки, синець верхньої губи, що належить до легких тілесних ушкоджень. Також внаслідок даних ударів ОСОБА_9 втратив свідомість та перестав чинити активний опір. Надалі ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 скориставшись тим, що ОСОБА_9 не може чинити опір почали обшукувати його в ході чого ОСОБА_6 відкрито викрав в потерпілого мобільний телефон марки «Fly» модель «IQ4413 Quattro» вартістю 1402.50 грн., із сім карткою оператора «Київстар» вартістю 10 грн., без грошових коштів на рахунку, гаманець вартістю 150 грн., в якому знаходились грошові кошти у сумі 750 грн., та посвідчення водія серії НОМЕР_1 категорії «А,В,С» видане потерпілому. Також в ході обшуку ОСОБА_9 . ОСОБА_6 виявив в кишені штанів потерпілого паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 02 вересня 2011 року Борщівським РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_9 , який також відкрито викрав.

Із викраденим майном неповнолітній ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 з місця злочину втекли чим спричинили ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну 2312.50 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, тобто у розбої - нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 09 квітня 2016 року близько 03:00 год., неповнолітній ОСОБА_4 перебував спільно з ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 біля нічного клубу «Бомба», шо в м. Тернопіль, вул. Братів Гжицьких,3, де вказані особи побачили ОСОБА_13 . В ході цього, ОСОБА_6 умисно, ігноруючи моральні засади суспільства у ставленні до виховання підростаючого покоління, які передбачають охорону неповнолітніх від негативного впливу, шляхом переконання та безпосереднього психологічного впливу, з метою власного збагачення викликав у неповнолітнього ОСОБА_4 бажання і рішучість вчинити злочин, тобто схилив до вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб. Після чого, у ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виник злочинний намір направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим вони вступили у злочинний зговір та розподілили між собою ролі.

Реалізуючи свій злочинний намір, 09 квітня 2016 року близько 03:00 години біля нічного клубу «Бомба», що в м. Тернопіль, по вул. Братів Гжицьких,3, відповідно до розподілених ролей ОСОБА_12 , підійшов до ОСОБА_13 , та переконавшись, що останній має при собі матеріальні цінності, а саме мобільний телефон повідомив про це ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а сам відійшовши від потерпілого на декілька метрів та почав спостерігати за обстановкою, а саме стежити щоб дії вказаних осіб не були помічені сторонніми особами. Надалі ОСОБА_6 відповідно до розподілених ролей, підійшов до ОСОБА_13 та наніс йому кулаками рук два удари в область обличчя, від якого останній впав землю. Після чого відповідно до домовленості та згідно розподілених ролей до злочинних дій ОСОБА_6 приєднався ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які почали спільно з ОСОБА_6 наносити потерпілому удари руками та ногами в області голови та тулуба чим спричинили йому фізичну біль. В цей час ОСОБА_14 , відповідно до розподілених ролей знаходився неподалік місця вчинення злочину з метою попередження виявлення злочинних дій сторонніми особами тим самим сприяв вчинення злочину. Після того коли потерпілий перестав чинити опір ОСОБА_6 відкрито викрав у ОСОБА_15 срібний ланцюжок 925 проби вагою 10.40 грама, вартістю за один грам 60 грн., загальною вартістю 624 грн., із срібним хрестиком 925 проби вагою 3 грама, вартістю за один грам 60 гри., загальною вартістю 180 грн., мобільний телефон марки «iPhone 5» вартістю 5100 грн., із сім карткою «Київстар» вартістю 10 грн., та залишком на рахунку 20 грн., та гаманець із замінника шкіри, який матеріальної цінності для потерпілого не становить із грошовими коштами 150 грн.

Із відкрито викраденим майном неповнолітній ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_8 з місця злочину втекли, чим спричинили ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 6084 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб.

Поряд з цим, 10 квітня 2016 року близько 16 години ОСОБА_4 перебував біля складського приміщення ТОВ «Аріол», що по вул. Фабричній, 24, у м. Тернопіль спільно з ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .. В ході розмови між вказаними особами. ОСОБА_6 достовірно знаючи про те, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, запропонував йому, ОСОБА_16 та ОСОБА_8 вчинити крадіжку з вище вказаного складського приміщення, а отримане майно поділити між ними. При цьому ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_4 , про те, що йому не буде потрібно проникати в середину приміщення, а лише передавати майно з території даного Товариства іншому учаснику даного злочину. У зв`язку з чим ОСОБА_4 вирішив вчинити вказаний злочин та внаслідок умовлянь та переконь ОСОБА_6 погодився на його пропозицію. Також на пропозицію ОСОБА_6 погодився ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , після чого вступили в злочинний зговір направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи спільний злочинний намір, 10 квітня 2016 року близько 16 години, ОСОБА_6 ОСОБА_12 та ОСОБА_4 переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає та їхні дії будуть не будуть помічені сторонніми особами, таємно, відповідно до розподілених ролей, перелізли через сітку внаслідок чого проникли на територію ТОВ «Аріол», що по вул. Фабрична, 24, у м. Тернопіль, а ОСОБА_8 в свою чергу залишився біля сітки для того, щоб приймати викрадений товар. Надалі ОСОБА_6 проліз через отвір між даховим накриття та стіною складу внаслідок чого проник в середину складського приміщення даного товариства. Перебуваючи у приміщенні складу ТОВ «Аріол», що по вул. Фабрична, 24, у м. Тернопіль ОСОБА_6 , умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав 24 пляшки пива «Бочкове» ємкістю 1 літр вартістю 14 грн. 10 коп. за одиницю, загальною вартістю 338 грн. 40 коп., та 6 пляшок пива «Чорне», ємкістю 1 літр вартістю 16 грн. 26 коп. за одиницю, загальною вартістю 97 грн. 56 коп., яке почергово передав ОСОБА_16 , який в той час відповідно до розподілених ролей знаходився на перилах біля отвору, через який проник в середину складу ОСОБА_6 . Надалі ОСОБА_12 керуючись єдиним спільним умислом на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, почергово передав пляшки з пивом неповнолітньому ОСОБА_4 , який в той час знаходився на прилеглій до складу території, яка є огородженою. ОСОБА_4 в свою чергу відповідно до розподілених ролей керуючись єдиним спільним умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, почергово передав 24 пляшки пива «Бочкове» ємкістю 1 літр та 6 пляшок пива «Чорне», ємкістю 1 літр ОСОБА_8 , який в той час знаходився біля огорожі даного товариства. ОСОБА_8 відповідно до розподілених ролей керуючись єдиним спільним умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб дане пиво заховав в кущові насадження біля ТОВ «Аріол», що по вул. Фабричній, 24, у м. Тернопіль.

Із викраденим майном, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та неповнолітній ОСОБА_4 з місця злочину втекли, чим спричинили ТОВ «Аріол» матеріальну шкоду на загальну суму 435 грн. 96 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. З ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднання з проникненням в інше приміщення.

Відповідно до ч.2гст.177 КПК України, підставою до застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України, за які передбачено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, а за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також наявність ризиків, передбачених ч.І ст.177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1) незаконно впливати на потерпілого чи свідків у цьому кримінальному провадженні. Ризиком того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на ще недопитаних в судовому засіданні потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, особисті дані яких йому добре відомі, оскільки вони не були засекречені під час здійснення досудового розслідування та інформація про які міститься в матеріалах кримінальних проваджень, з якими обвинувачений ознайомлений, адже, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно схиляти зазначених учасників кримінального провадження до зміни наданих раніше показів чи до відмови давати покази.

2) переховуватись від суду. Ризиком того, що ОСОБА_4 може навмисно переховуватись від суду є те, що впродовж тривалого часу ОСОБА_4 не з`являється на судові засідання. Разом з тим, зазначаємо, що пунктом 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciew. Moldova» від 04.10.2005 (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Крім цього, в даному випадку, наявні ознаки суспільного інтересу застосування до обвинуваченого саме такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою.

Вище викладене свідчить про неможливість запобігання переліченим ризикам, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечення належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, його належну поведінку, шляхом застосування такого запобіжного заходу як застава.

З огляду на вказане, та зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходячи з усіх обставин провадження, вважаю, що у кримінальному провадженні наявні підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою».

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснила, що існують підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив щодо клопотання прокурора. Він пояснив, що немає наміру переховуватись від суду, однак з метою забезпечення елементарних потреб змушений виїжджати за кордон для заробітку, про те, що він знаходитися у розшуку не знав, тому просить суд не позбавляти його волі.

Захисник ОСОБА_5 підтримала доводи підзахисного, крім цього вона зазначила, що розгляд кримінального провадження затягується у зв`язку із неявкою потерпілого, без повідомлення причин, тому просить суд застосувати менш суворий запобіжний захід.

Суд ознайомившись зі змістом клопотання сторони обвинувачення, оглянувши наявні матеріали судового провадження, приймаючи до уваги доводи учасників приходить до наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

На думку суду стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, що вбачається із реєстру матеріалів долученого до обвинувального акту. При цього слід зазначити, що відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Також прокурором доведено, існування ризику переховування від суду ОСОБА_4 оскільки впродовж тривалого часу ОСОБА_4 не з`являється на судові засідання. Разом з тим, зазначаємо, що пунктом 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciew. Moldova» від 04.10.2005 (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Однак стороною обвинувачення до доведено, що ОСОБА_4 може впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки таких дій протягом досудового розслідування та судового розгляду за ним не зафіксовано.

Згідно частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

В свою чергу ЄСПЛ у своїх рішеннях вказує, що будь-яке позбавлення свободи має бути законним (рішення у справах «Бенем проти Сполученого Королівства» (Benham v. the United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 41, Reports 1996-III, та «Ассанідзе проти Грузії» (Assanidze v. Georgia) [ВП], заява № 71503/01, п. 171, ECHR 2004-ІІ). Для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо: застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення у справах «Нештяк проти Словаччини, заява № 65559/01, п. 74, від 27 лютого 2007 року; «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 27, від 14 жовтня 2010 року, та «Корнєйкова проти України» (Korneykova v. Ukraine), заява № 39884/ п. 34, від 19 січня 2012 року). Крім цього ЄСПЛ у рішенні "Нікіфоренко проти України" (Заява N 14613/03) зазначає, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Оцінка "необхідності в демократичному суспільстві" вимагає від Суду визначити, чи було таке оскаржуване втручання "пропорційним законній переслідуваній цілі" (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Кіпріаноу проти Кіпру" (Kyprianou v. Ceprus) [GC], N 73797/01, пп. 170-171, ECHR 2005-...). Що стосується пропорційності втручання, Суд звертав особливу увагу на тривалість застосування заходу.

Згідно статей 3, 43 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь, гідність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Із пояснень обвинуваченого та його захисника слідує, що він заробляє собі на життя за межами України, а кримінальне провадження затягується у зв`язку з неявкою потерпілих.

На підставі ст. 28, 318 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки; проведення судового розгляду у розумні строки забезпечує суд; судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

З журналів судових засідань вбачається, що потерпілі тривалий час систематично не з`являвся до суду. Крім того, вони не повідомляють про причини неявки. За таких обстави суд вважає, що вони не інтересуються провадження. і в такий спосіб перешкоджають додержанню розумних строків розгляду.

Проаналізувавши наведене у сукупності приходжу до переконання, що стороною обвинувачення не в повній мірі доведено існування усіх заявлених ризиків в контексті ст. 177 КПК України, не надано доказів, які б підтверджували обставини, що більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити виконання обвинуваченим своїх обов`язків, тому клопотання доцільно задовольнити частково обравши запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням відповідних обов`язків, що на думку суду враховуючи особу обвинуваченого буде достатнім запобіжним заходом на даному етапі.

Керуючись статтями 3, 8, 43, 129 Конституції України, 22, 28, 94, 42, 177, 187, 189, 190, 318, 331 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання сторони обвинувачення задовільнити частково, ОСОБА_4 обрати та застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на два місяці до 12 грудня 2021року.

Особисте зобов`язання полягає у виконанні обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків:

- з`являтися до прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

ОСОБА_4 письмово під розпис повідомити покладені обов`язки та роз`яснити, що у випадку їх невиконання до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює прокурор. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 12 грудня 2021 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити учасникам.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1