УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.11.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000825 від 29 серпня 2021 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл, Одеської області, українця, громадянина України, офіційно непрацюючого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину та двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2861 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 28.08.2021 у не встановлений слідством час, водій ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (2,50% етилового спирту в крові), достеменно знаючи, що керування транспортними засобами під впливом алкоголю заборонено, приступив до керування автомобілем ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п/п «а» п. 2.9. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України№ 1306 від 10.10.2001), якими передбачено: що водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння чи перебуваючи під впливом наркотичних або токсичних речовин.

У подальшому, в зазначений день, приблизно о 16:30 год. годині, водій ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тим самим позбавивши себе можливості адекватно сприймати навколишню дорожню обстановку, своєчасно реагувати на її зміну та контролювати рух транспортного засобу, керував технічно справним автомобілем ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі руху проїзної частини вул. Некрасова в м. Ізмаїл, з боку вул. Тимошенко в напрямку вул. Комерційна, на якій організовано двосторонній рух з однією смугою руху в кожному напрямку.

Рух здійснювався у світлу пору доби по вологому асфальтобетонному покриттю.

Під час здійснення руху по ділянці проїзної частини, в районі буд. №5-А зазначеної вулиці, зі швидкістю приблизно 68 км. год., водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 1.5., 2.3. (б), 12.3., 12.4. «Правил дорожнього руху» України, які зобов`язують водія:

п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди

п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год; вкрай уважним не був, не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну і максимально допустиму для населеного пункту швидкість руху 50 км. год., не врахував дорожню обстановку, погодні та дорожні умови, свої практичні навички керування транспортними засобами, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину з права на ліво по відношенню руху легкового автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та котив поруч велосипед.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді:

- закрита внутрішньочерепна травма у формі вогнищевих субарахноїдальних крововиливів у м`яких мозкових оболонок великих півкуль, крововиливів в м`яких тканинах голови, забійної рани правої брові, синця на верхній та нижній повіці правого ока;

- закрита травма грудної клітки: перелом лівих 2-9 ребер по середній пахвовій лінії, перелом лівих 2-7 ребер по лопатковій лінії, перелом лівих 2-8 ребер по біляхребцевій лінії, перелом правих 7-9 ребер по середній ключичній лінії;

- відкритого уламкового перелому лівого стегна на межі середньої та нижньої третини, з крововиливом в м`які тканини лівого стегна;

- рвана рана лівої гомілки з пошкодженням м`язів та апоневрозу;

- забійні рани лівої стопи та п`ятки, які у сукупності відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Смерть ОСОБА_7 , знаходиться в прямому причинному зв`язку із сочетаною травмою голови із залученням черевної порожнини, кінцівок - закрита внутрішньочерепна травма, закрита травма грудної клітки у вигляді множинних переломів ребер зліва та справа по різним анатомічним лініям; - відкритого уламкового перелому лівого стегна, рвані рани лівої гомілки з пошкодженням м`язів та апоневрозу; - забійних ран лівої стопи та п`ятки), що призвело до розвитку особливого стану (травматичного шоку) від чого настала смерть.

Отже водій ОСОБА_4 належним виконанням вимог пунктів п.п. 1.5., 2.3. (б), 2.9. (а), 12.3, 12.4. «Правил дорожнього руху», мав технічну можливість уникнути настання цієї дорожньо-транспортної події.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди 29.08.2021 розпочате досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

03.09.2021 року винесено постанову про зміну попередньої кваліфікації злочинних дій у кримінальному провадженні з ч.1 ст.286 КК України на ч.3 ст.2861 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Слідчий звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування встановлені ризики передбачені ст.177 КПК України, обґрунтовуючи наступним.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчинені тяжкого злочину, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. Розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, останній може переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім цього, станом на теперішній час у кримінальному провадженні допитано не всіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а потерпілий та свідки не допитані в судовому засіданні, показання яких, згідно принципу безпосередності дослідження доказів суд може сприймати лише у ході допиту під час судового розгляду, що дає підстави вважати, що наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме підозрюваний, перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни або відмови від дачі останніми свідчень.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Потерпіла через канцелярію суду надала заяву про те, що вона просить не застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та підтвердила, що підозрюваний частинами відшкодовує завдану шкоду.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо клопотання прокурора, зазначивши, що підозрюваний визнає свою вину, відшкодовує потерпілій завдану шкоду, має родину та на утриманні неповнолітніх дітей. З моменту скоєння ДТП, тобто з 28.08.2021 року, не переховувався від органу досудового розслідування, завжди з`являвся за викликом до слідчого. Просив застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України» зазначено, що визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 16.11.2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2861 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які наявні в матеріалах клопотання.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2861 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого діяння, а також характеризуючи дані підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Однак, такий ризик є мінімальним, так як підозрюваний не переховувався від органу досудового розслідування до моменту вручення йому повідомлення про підозру та після вручення такого повідомлення, відшкодовує завдані збитки.

Разом з тим, посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу та свідків в кримінальному провадженні слідчий суддя вважає, не доведеними, так як підозрюваний визнає свою вину та відшкодовує завдану потерпілій шкоду.

Однак, враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2861 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, особу підозрюваного, те, що підозрюваний розкаюється у вчиненому, від органу досудового розслідування з моменту скоєння ДТП до вручення повідомлення про підозру не переховувався, має дружину, має на утриманні неповнолітніх дітей, відшкодовує завдану шкоду, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою забезпечення дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки та запобіганню ризику можливого переховування від органу досудового розслідування та суду.

Так, згідно ч.1, ч.2 ст.182 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу вказана міра запобіжного заходу в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині.

Таким чином, з урахуванням викладеного в сукупності, особи підозрюваного, наявності лише одного, хоча і мінімального ризику у вигляді можливого переховування, слідчий суддя приходить до переконання, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, необхідно застосувати відносно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000825 від 29 серпня 2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши підозрюваного цілодобово не залишати приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 16.01.2022 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчогосудді або суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, якщо такий є, а також інші документи, що дають право на виїзд з України.

Контроль за виконанням покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків покласти на СУ ГУНП в Одеській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1