Справа № 203/3680/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю слідчого - ОСОБА_3
адвоката - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене у рамках кримінального провадження №0000304, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання слідчого, заявлене у рамках кримінального провадження №0000304, про накладення арешту на майно підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_5 .
В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив задовольнити останнє.
Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що останнє подане з пропуском встановленого КПК України строку. Також посилався на те, що вилучені у ОСОБА_5 під час обшуку грошові кошти були ним отримані в позику та необхідні для лікування.
Заслухавши слідчого та захисника, перевіривши викладені в клопотанні доводи та надані до нього матеріали кримінального провадження, а також документи, надані захисником до поданих заперечень, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.2 ст.170 КПК України).
Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно ч.ч.10,11 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Під час розгляду клопотання встановлено, що в провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000304, відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2021 року за ч.3 ст.149 КК України.
Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Дніпропетровською обласною прокуратурою.
19.09.2021 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України було повідомлено ОСОБА_5 .
В наданому клопотанні слідчий, з метою забезпечення конфіскації майна, просив накласти арешт на вилучені під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 141200 грн., 1800 доларів США та 50 Євро.
Перевіряючи заперечення захисника підозрюваного щодо порушення слідчим строків подачі відповідного клопотання про арешт майна, слідчий суддя враховує, що в останньому поставлено питання про арешт майна на підставі п.3 ч.2 ст.170 КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як додаткового виду покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.149 КК України.
При цьому, чинним кримінальним процесуальним законодавством України не визначений присічний строк для звернення сторони обвинувачення із клопотанням про арешт майна з метою забезпечення його можливої конфіскації. Таке право зберігається за стороною обвинувачення протягом усього досудового розслідування та є дискрецією слідчого/прокурора.
Тому, відповідні доводи захниска підозрюваного щодо пропуску процесуального строку для подачі клопотання, слідчим суддею відхиляються як безпідставні.
Також слідчий суддя не приймає до уваги надані захисником договір позики та боргові розписки щодо отримання ОСОБА_5 грошових коштів в позику та в якості безповоротної грошової допомоги, оскільки після отримання цих коштів вони стали власністю останнього. Крім того, під час проведення обшуку ОСОБА_5 не заявляв про належність коштів, що вилучаються іншим особам. Відповідні зауваження в протоколі обшуку від 19.09.2021 року відсутні.

Поряд з цим, слідчий суддя враховує, що відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно п.п.5,6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд, окрім іншого, повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Слідчий суддя враховує, що в клопотанні слідчого поставлено питання про арешт майна на підставі п.3 ч.2 ст.170 КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як додаткового виду покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.149 КК України.
При цьому, санкція ч.3 ст.149 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, з конфіскацією майна або без такої. Тобто не передбачає обов`язкового застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.
Також, з огляду на характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_5 , наявні матеріали кримінального провадження, що долучені до клопотання, не вбачається заподіяння його діями матеріальних збитків іншим особам, заявлення цивільних позовів.
Крім того, слідчий суддя приймає до уваги наявність у ОСОБА_5 важкого онкологічного захворювання, лікування якого потребує значних матеріальних витрат. Тому, вилучені в останнього кошти, необхідні йому для лікування.
До того ж раніше за клопотанням слідчого в рамках даного кримінального провадження ухвалами слідчого судді вже було накладено арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна ОСОБА_5 на належні йому три земельні ділянки, житловий будинок та транспортний засіб, що з урахуванням зазначених вище обставин, слідчий суддя визнає достатніми та співмірними заходами забезпечення кримінального провадження.
В свою чергу додаткове обтяження у вигляд арешту грошових коштів, необхідних підозрюваному на лікування важкого захворювання, за відсутності завданих внаслідок вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення збитків, наявних арештів рухомого та нерухомого майна, а також не обов`язкового застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, в даному випадку не буде розумним та співмірним із завданням кримінального провадження та порушенням ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого про арешт коштів в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131,132,170-172,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене у рамках кримінального провадження №0000304 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1