УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року

Колегія суддів Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_6,суддів ОСОБА_7,ОСОБА_8,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5,прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_9,обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,захисників ОСОБА_10, ОСОБА_11(в режимі відео конференції), ОСОБА_4 , представників потерпілих адвокатів ОСОБА_12,ОСОБА_13, ОСОБА_14,ОСОБА_15,ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України

ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115, п.п. 7, 13, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст.189, ч. 1 ст. 307 КК України

ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України,-

Встановила:

Шевченківським районним судом м.Запоріжжя розглядається вказане вище кримінальне провадження,по якому розпочато судовий розгляд.

20.10.2021 р.до суду надійшла письмова заява обвинуваченого ОСОБА_1 про відмову брати особисту участь в подальшому розгляді кримінального провадження.

Заяву її автор мотивує тим,що,на його думку,у кримінальному провадженні відбувається системна фальсифікація доказової бази,висунуте обвинувачення ґрунтується на замовних статтях у засобах масової інформації,запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований до нього незаконно,рішення у справі,які приймаються судом,переконують обвинуваченого у змові суду із замовниками замаху на його вбивство,через що він відмовляється брати особисту участь у подальшому розгляді кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 заяву підтримав з наведених вище підстав.

Захисник ОСОБА_17при обговоренні заяви його підзахисного просив суд її задовольнити з посиланням на те,що участь у судовому засіданні є правом обвинуваченого,від якого він може відмовитись,про що існує відповідна судова практика,яка для суду є обов`язковою.

Прокурор просив відмовити у задоволенні заяви обвинуваченого ,пославшись на норми чинного КПК України,згідно яким участь обвинуваченого у судовому розгляді кримінального провадження є обов`язковою.

Представники потерпілих(кожен окремо)підтримали позицію прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,їх захисники ОСОБА_18,ОСОБА_19висловились на користь задоволення заяви обвинуваченого ОСОБА_1 .

Захисник ОСОБА_19також підкреслив,що судовий прецедент,про який зазначив вище захисник ОСОБА_17,на його думку чітко визначає,що участь у судовому розгляді кримінального провадження є правом ,а не обов`язком обвинуваченого,від якого він може відмовитись,і така відмова має бути прийнята судом.

Заслухавши думку учасників справи по суті питання,колегія суддів дійшла висновку, що заява обвинуваченого ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Конституцією України однією з основних засад судочинства проголошено змагальність сторін і свободу в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 2 ст. 129) .

Реалізація засади змагальності в стадії судового розгляду відбувається у взаємодії з іншими засадами кримінального провадження: верховенством права, рівністю всіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпеченням обвинуваченому права на захист, гласністю судового процесу, забезпеченням доведеності вини тощо.

Складові елементи, риси, ознаки змагальності мають основоположне значення для здійснення кримінальної процесуальної діяльності стороною обвинувачення та стороною захисту, а також судом.

Відповідно до вимог Розділу ІV КПК України ,участь обвинуваченого під час судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини та узгоджується із загальними засадами кримінального провадження,такими як:забезпечення права на захист(ст.20 КПК України),так і з іншими правами,якими обвинувачений наділений приписами ст.42 КПК України.

Частина 2 статті 318 КПК України містить пряму норму про те,що судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження,а згідно п.19 ч.1.1 ст.3 КПК України,стороною захисту з боку захисту є,зокрема,обвинувачений(підсудний).

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені конституційні гарантії поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Щодо змагальності сторін у судовому розгляді йдеться в рішенні ЄСПЛ у справі «Салов проти України»,де зазначено,що стаття 6 Конвенції в цілому гарантує право обвинуваченого брати активну участь під час розгляду кримінальної справи у суді.

Згідно ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено,що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

1) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

2) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

3) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;

4) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Проте, здійснення цих прав обвинуваченим,який не присутній в судовому засіданні,очевидно неможливо.

Таким чином, особиста присутність особи у судовому процесі виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. ,а у своїх рішеннях ЄСПЛ визнає, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності в Конвенції прямо не згадується, воно має «першорядне значення». Під час слухання людина володіє таким процесуальним правом як право фізично постати перед судовим посадовцем («Мулен проти Франції» (3710/406), (2010) §118; «Оджалан проти Туреччини» (46221/99), Велика палата (2005) §103; «Медведєв проти Франції» (3394/03), Велика палата (2010) §118).

У справі «Колоцца проти Італії» Суд зауважив, що гарантії, які містяться у статті 6 п. 3 Конвенції, є складовими елементами серед інших загального поняття "справедливий розгляд у суді" (рішення у справі «Годди проти Італії» від 9 квітня 1984 р. Серія А, т. 76, с. 11, п. 28). Це право необхідно поєднувати, шляхом пошуку "розумного співвідношення", з суспільним інтересом і, зокрема, з інтересами відправлення правосуддя.

У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (ст. 14 (3) (d)) вказується: «Кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, як мінімум, на такі гарантії на основі повної рівності: (d) бути засудженим в його присутності ... »

Таким чином,приписи чинного КПК України,які повністю узгоджуються з відповідними положеннями міжнародного законодавства та практики ЄСПЛ,переконують суд в тому,що участь обвинуваченого у розгляді його справи судом є обов`язковою,за винятком тих процедур,які прямо передбачені у законі.

Така позиція суду не спростовується Постановою Великою Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 1-24/2009,оскільки у згадуваному судовому рішенні викладені висновки щодо інших правовідносин,пов`язаних з касаційним переглядом справи Верховним судом за відсутності заявника та його захисника,тому застосовувати цю постанову як прецедент у даній справі абсолютно недоречно.

На підставі ст.20,22,42,318,323 КПК України,колегія суддів-

Постановила:

В задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_1 -відмовити.

Ухвала не оскаржується.

Головуючий суддя ОСОБА_20

Судді ОСОБА_21

ОСОБА_22