Дата документу 30.09.2021 Справа № 333/746/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/746/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1331/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 червня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоолексіївка, Генічеського р-ну, Херсонської обл., громадянина України, який має повну середню освіту, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця проживання не має, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 в режимі відео конференції з приміщенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 червня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22 серпня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що його підзахисний перебуває під вартою майже півтора року, при цьому будь-яких даних, які б свідчили про тривалий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з вини сторони захисту, матеріали провадження не містять.
Стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження ризиків та не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам.
Разом з тим, продовжуючи в черговий раз строк тримання обвинуваченого під вартою, суд в ухвалі не зазначив, з яких причин наразі протягом більш ніж 1 року перебування справи в провадженні суду є неможливим закінчення судового розгляду, та які ще дії необхідно виконати у справі. Тривалість судового розгляду, що не залежить від волі обвинуваченого, не може перекладатися на нього шляхом обмеження права на свободу навіть за наявності пред`явленого обвинувачення, і при цьому очікуване покарання не є тотожнім із застосуванням запобіжного заходу.
Такі обставини вкрай негативно позначаються на правах обвинуваченого на своєчасний розгляд його справи.
Крім того, в обґрунтування свого рішення про продовження строку тримання під вартою суд вкотре послався на те, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення корисливого злочину (хоча обвинувачений раніше не притягався до кримінальної відповідальності та не має судимостей, на що захист неодноразово звертав увагу суду).
Також, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , суд формально, без належного на те обґрунтування, послався на існування тих самих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які викладені у попередніх ухвалах.
Сторона захисту вважає, що ані оскаржувана ухвала, ані матеріали справи не містять достатнього та відповідного обґрунтування поважності і доцільності такого тривалого строку перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Згідно з ухвалою суду, 19 лютого 2020 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт за кримінальним провадженням, затверджений прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
19 лютого 2020 року ухвалою суду було призначено підготовче судове засідання.
Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .
Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та їх захисники заперечували проти клопотання прокурора та просили призначити більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.
Прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, іншого обвинуваченого та його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
З наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке є тяжким злочином.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення та конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження. ОСОБА_6 не одружений, офіційно не працює, постійного джерела доходу та місця проживання у м.Запоріжжя та на території Запорізької області не має.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих останньому правопорушень та суворість можливого покарання.
Висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Судової тяганини з наявних матеріалів оскарження ухвали не убачається, дослідження доказів ще триває, як встановлено при апеляційному розгляді, судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать змісту самої ухвали.
В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Те, що суд в своїй ухвалі помилково зазначив, що ОСОБА_6 раніше судимий (на що звертає увагу захисник в апеляційній скарзі), в цілому правильності висновків суду не спростовує.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 червня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 серпня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4