Провадження №11-кп/801/836/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000332 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07.05.2021, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, студента 4 курсу ВНАУ, неодруженого, раніше не судимого,
визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 21 541 (двадцять одна тисяча п`ятсот сорок одна) гривня 20 копійок.

За участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:
Неповнолітній ОСОБА_7 близько 01-ої години 30 хвилин 10 серпня 2020 року, не маючи посвідчення водія відповідної категорії та навиків керування транспортними засобами, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним мотоциклом «Спарк SP110C-2W», без номерних знаків, який не був зареєстрований в установленому законом порядку та експлуатація якого заборонена через несправності гальмівної та ходової частин транспортного засобу, рухаючись із пасажиром без мотошолому автодорогою від с. Попелюхи до с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області за межами населених пунктів в районі заокруглення дороги, в момент виникнення небезпеки для руху, а саме: появи в його полі зору тварин, які знаходились на проїзній частині дороги, та яких він об`єктивно міг виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого не впорався із керуванням та допустив виїзд на узбіччя із подальшим наїздом на дерево.
Дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 2.1. «а», п. 2.3. «а», «г» і «д», п. 2.9. «а», п. 10.1., п. 12.3., п. 31.4.1. «а», п. 31.4.5. «а» Правил дорожнього руху України.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - виїздом за межі проїзної частини дороги із послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла «Спарк SP110C-2W» - ОСОБА_12 - отримала тілесні ушкодження, які у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті на місці пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`ягкості.
Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку на наявність таких пом`якшуючих покарання обставин ОСОБА_7 , як щире каяття та часткове визнання вини.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд призначаючи покарання не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння, а також безпідставно врахував пом`якшуючі обставини щире каяття та часткове визнання вини.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора вирок залишити без змін, так як суд належним чином дослідив всі обставини справи та ухвалив законне та справедливе по своїй суті рішення, врахувавши думку потерпілої та особу обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просить її задовільнити, оскільки вважає, що відсутні обставини, які пом`якшують покарання, зокрема відсутні щире каяття та визнання вини, а тому просить призначити більш суворе покарання обвинуваченому у виді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки на час вчинення злочину у ОСОБА_7 не було водійських прав і про застосування додаткового покарання не ставилось питання у апеляційній скарзі, думку потерпілої ОСОБА_11 , яка просить не позбавляти волі ОСОБА_7 , оскільки він молода людина, не бажав таких наслідків, навчається і його виправлення можливе без позбавлення волі, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_10 , які просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду залишити без змін, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаюється за свої необдумані дії, зробив висновки, на даний час навчається на четвертому курсі денної форми навчання, а тому просить надати можливість завершити навчання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд, відповідно до ст. 404 КПК України, переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора, тобто в частині призначеного покарання, вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався цих вимог.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 за ч. 2ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними по справі, дослідженими у судовому засіданні та належним чином оціненими судом доказами в їх сукупності.

Проте, призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та призначено обвинуваченому мінімальне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, яке не буде сприяти виправленню обвинуваченого.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, за якою визнано винним ОСОБА_7 , передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику
призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо
додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати, з-поміж іншого, і його минуле, зокрема, поведінку до вчинення злочину, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень, тощо.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції призначаючи мінімальне покарання ОСОБА_7 у виді 3 років позбавлення волі та звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75, ст. 76 КК України не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його позитивну характеристику, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття і визнання вини, та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Тому призначене мінімальне покарання у виді позбавлення волі за санкцією статті, на думку апеляційного суду, не є достатнім, як і звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком лише на 1 рік і суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст.ст. 50, 65 КК України та у роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а тому покарання у виді позбавлення волі та іспитовий строк мають бути більшими.

Що стосується вимог прокурора про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку вказівки про визнання пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин щире каяття і визнання вини, та призначення обвинуваченому реального покарання у виді 4 років позбавлення волі, то апеляційний суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Так ВС роз`яснив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 не вчиняв будь-яких дій, які би свідчили, що він намагається ввести слідство в оману та хоче уникнути від кримінальної відповідальності, оскільки фактично визнав свою вину у тому, що сів за кермо транспортного засобу у нетверезому стані, взяв із собою ОСОБА_12 , що в послідуючому стало основною обставиною порушення правил дорожнього руху та виникнення ДТП з послідуючими наслідками.

Про вчинене ОСОБА_7 щиро жалкував, що стало приводом для примирення потерпілої матері ОСОБА_11 із обвинуваченим, яка просила ОСОБА_7 не карати, а тому суд не погоджується з доводами прокурора, що в діях обвинуваченого відсутнє визнання вини і щире каяття.

Апеляційний суд також бере до уваги, що злочин обвинувачений ОСОБА_7 вчинив будучи неповнолітнім, у нього не було водійських прав, і в силу вікових особливостей та відсутності спеціальних знань, він вважав, що керувати мотоциклом не складе труднощів, йому захотілося створити враження на дівчину, з якою він дружив та яка попросила покатати її, тобто така недосвідченість призвела до зазначених у вироку наслідків.

Зважаючи на ці пом`якшуючі обставини, а також особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинення злочину через необережність в неповнолітньому віці, позитивні характеристики ОСОБА_7 , відсутність претензій у потерпілої, відсутності перебування на обліку в нарколога чи психіатра, навчання на 4 курсі у Вінницькому НАУ, а також враховуючи досудову доповідь філії ДУ «Центр пробації» про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, що існує середній ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину і середній ризик небезпеки особи для суспільства та окремих громадян, та можливе виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі, наявність лише однієї підстави, що обтяжує покарання дає підстави вважати, що апеляційна скарга прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання у виді реального позбавлення волі, є невмотивованою, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а покладені обов`язки, відповідно до ст. 76 КК України, будуть сприяти контролю за поведінкою обвинуваченого.

Проте, визначений судом мінімальний строк основного покарання і іспитового строку є недостатніми, а тому має бути призначене більш суворе покарання, а апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи наведене та те, що іспитовий строк має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити більш суворе покарання та звільнити ОСОБА_7 від відбування визначеного основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, застосувавши ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки, яке буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів у майбутньому.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовільнити частково.

Вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07.05.2021 в частині призначення покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 та ст.ст. 75, 76, 104 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Вінницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4