Справа № 183/7372/21
№ 1-кп/183/1367/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Ухвалено 26 листопада 2021 року в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000210 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Стаханівського району Луганської області, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, солдата військової частини НОМЕР_1 , судимого 29.12.2020 року Попаснянським районним судом Луганської області від за ч.1 ст.309 КК України до обмеження волі строком 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 березня 2019 року № 97 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, початком проходження військової служби зокрема вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 21 серпня 2019 року ОСОБА_3 призначено на посаду гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. 11,16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2015 року № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч. 4, яка передбачає відповідальність, за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року.

Однак, 08 листопада 2019 року солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на момент вчинення злочину, дислокувалась у 239 загальновійськовому полігоні у АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим незаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

29 вересня 2021 року солдата ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 08 листопада 2021 року солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 29 вересня 2021 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював, повністю їх підтвердив, зазначив, що, дійсно, у вказаний в обвинувальному акті період, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 у зв`язку з сімейними обставинами. В скоєному щиро кається. Просив суд суворо його не карати.

У судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень статті 65 КК України та враховує, що останній за місцем служби характеризується негативно, на обліку у лікарів не перебуває, на момент вчинення злочину несудимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає - щире каяття, з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_3 вину визнав повністю, разом з обставинами, які пом`якшують покарання, дає суду підстави для призначення останньому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 29.12.2020 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Зарахувати в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 29.09.2021 року по 26.11.2021 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати, звільнити його з-під варти в залі суду.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до з вимог ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку вручити ОСОБА_3 та прокурору негайно.

Суддя ОСОБА_1