Справа № 675/1274/21
Провадження № 1-в/675/103/2021
У Х В А Л А
"12" жовтня 2021 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування строків давності відповідно до положень ст. 80 КК України,

в с т а н о в и в :
Засуджений ОСОБА_4 , який тимчасово утримується в державній установі «Сумський слідчий ізолятор» та відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, яким його засуджено до довічного позбавлення волі із застосуванням до нього вимог ст. 80 КК України, абозаміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що будучи засудженим вироком апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст.289, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 357 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна відбув покарання у виді позбавлення волі фактично 18 років.
Засуджений зазначає, що постановлений щодо нього вирок апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 набрав законної сили після його перегляду Верховним Судом України, а саме - 22.03.2005. Починаючи з 22.03.2005 по сьогоднішній день судом не було видано розпорядження про виконання вироку щодо ОСОБА_4 , а тому до нього слід застосувати ч.5 ст. 80 КК України, застосувати до нього строк давності або замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі та звільнити з-під варти, оскільки він не вчинив нового злочину та не ухилявся від покарання.
На переконання засудженого ОСОБА_4 , вказані вище обставини, приписи ч.ч. 1, 5 ст. 80 КК України, ст. 28 КК України, прецедентна практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Артюшенко проти України», в яких констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україна довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення, дають правові підстави для його звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, яким його засуджено до довічного позбавлення волі. Також, просить суд взяти до уваги правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування норм ст. 80 КК України викладений в постанові від 24.12.2005 у справі № 5-324кс15. Практика Європейського Суду з прав людини та Європейська конвенція з прав людини та основоположних свобод є джерелом міжнародного права, і, відповідно до Конституції України є частиною національного законодавства, а отже наявні усі законні підстави для вирішення питання, яке ставить перед судом.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та його захисник подане клопотання підтримали в повному обсязі, вказуючи на необхідність застосування практики Європейського суду з прав людини, яка має вищу юридичну силу над національним законодавством України. Підтримуючи заявлені вимоги засуджений та його захисник звертали увагу суду, що у випадку, якщо суд не знайде підстав звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, то необхідно вирішити питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що випливає з приписів ч. 5 ст. 80 КК України.

Прокурор проти задоволення заяви заперечив, посилаючись на його безпідставність. На думку прокурора, засуджений залишив поза увагою ту обставину, що в порядку ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у визначені строки в залежності тяжкості покарання. Тобто визначальним є те, що вирок не було виконано, натомість вирок за яким ОСОБА_4 відбуває покарання виконується з моменту набрання ним чинності.

Заслухавши пояснення засудженого, позицію захисника, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що така заява до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 , який тимчасово утримується в державній установі «Сумський слідчий ізолятор» та відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», за вироком апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 засуджений до довічного позбавлення волі із конфіскацією належного йому майна, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 357 КК України. Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 залишено тримання під вартою Ухвалою Верховного суду України від 22.03.2005 вирок апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Слід вказати, що суд при постановленні вироку щодо ОСОБА_4 призначив покарання у відповідності до положень Конституції України та чинного на той час Кримінального кодексу України. При цьому, на даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_4 будь-яким законом не усунута.
Як вбачається з розпорядження про виконання вироку, що набрав чинності, вирок апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 відносно засудженого ОСОБА_4 набрав чинності 22.03.2005 та підлягає негайному виконанню.
Відповідно до ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року зараховано в строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 30 вересня 2003 року по 22 березня 2005 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 грудня 2019 року зараховано в строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 20 травня 2015 року по 20 березня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно наданої державною установою «Сумський слідчий ізолятор» характеристики від 07.07.2021, рішенням комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в Сумській області (протокол № 1 від 27.12.2004) визначено максимальний рівень безпеки у приміщеннях камерного типу. Згідно з нарядом Державної Пенітенціарної служби України №17-4716 від 04.08.2005 для подальшого відбування покарання визначено ВК-58 Хмельницької області. Також зазначено, що засуджений ОСОБА_4 , перебуваючи у державній установі «Сумський слідчий ізолятор» з 20.05.2015 по даний час зарекомендував себе посередньо, при проведенні заходів режимного, профілактично виховного характеру неодноразово порушував вимоги розпорядку дня та режиму тримання, за що має 6 дисциплінарних стягнень, які погашені за строком давності, один раз заохочувався, не працевлаштований.
Вирішуючи клопотання засудженого, суд враховує наступне.
Згідно ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк, що становить п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.
Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання.
Початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінально-процесуальним законодавством.
Обвинувальний вирок - це рішення суду про застосування до винного покарання, в якому визначається його конкретний вид і розмір. При чому при застосуванні ст. 80 КК України мається на увазі обвинувальний вирок, який вступив у законну силу, але не спрямований на виконання або звернений до виконання, але не реалізований повністю або частково.
Виконання вироку - завершальна стадія кримінального процесу, в якій відбувається реалізація вироку, що набрав законної сили, а також вирішення судом питань, що виникають при зверненні вироку до виконання й у процесі самого виконання.
Набрання вироком законної сили є обов`язковою умовою його виконання, тому що тільки вирок, який набрав законної сили, є підставою для відбування кримінального покарання і виконання всіх інших рішень суду, сформульованих у вироку.
Таким чином, як встановлено судом, вирок апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 відносно засудженого ОСОБА_4 набув законної сили та почав виконуватись з моменту набрання ним законної сили, а відтак строки давності до вказаного обвинувального вироку не застосовуються.
Посилання ж засудженого на прийняте рішення у справі «Артюшенко проти України», в якому констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україна довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення, суд оцінює критично і вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи засудженого про те, що відповідно до Конституції України та застосування практики Європейського суду з прав людини, рішення Європейського суду з прав людини та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод становлять невід`ємну частину національного законодавства, є джерелом права та мають вищу юридичну силу, ніж національний закон, тому для їх застосування не обов`язково внесення змін до законів України, суд відхиляє, оскільки вони не узгоджуються не тільки з національним законодавством з цього приводу, а також з практикою Європейського суду з прав людини. Суд, при цьому враховує і позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 по справі № 757/12726/18-ц.
Щодо посилань засудженого на норми ч. 5 ст. 80 КК України, згідно яких, на його думку, суд зобов`язаний у випадку неможливості застосування давності, довічне позбавлення волі замінити позбавленням волі, останній залишив поза увагою ряд обставин, що мають суттєве значення для прийняття такого рішення.
Так необхідно наголосити, що приписи ч. 5 ст. 80 КК України не вказують на безумовний обов`язок суду замінити довічне позбавлення волі на позбавленням волі, у разі відсутності наявності підстав для застосування давності. Так норма передбачає право суду застосовувати чи не застосовувати давність. При цьому, такі приписи КПК України передбачають можливість заміни покарання тільки у випадку, якщо така давність по своїй суті наявна, але не може бути застосована судом.
Оскільки під давністю виконання обвинувального вироку необхідно розуміти закінчення встановлених у законі відповідних строків із дня набрання обвинувальним вироком законної сили, то з огляду на встановлені вище обставини, не має підстав вважати, що обвинувальний вирок відносно засудженого у даній справі не виконувався та не виконаний у строки, передбачені ч. 1 ст.80 КК України.
На переконання суду, доводи засудженого, що обвинувальний вирок відносно нього не виконувався та не міг виконуватися в силу того, що визначене у ньому покарання у виді довічного позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції, суд відхиляє, оскільки суд не вправі втручатися в діяльність державних органів при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень. Більше того, чинним законодавством України закріплено, що суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам, тому суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції.
Суд також звертає увагу на те, що правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування норм ст. 80 КК України викладений в постанові від 24.12.2005 у справі № 5-324кс15 стосується спливу строку давності виконання обвинувального вироку у зв`язку із невиконанням обвинувального вироку щодо засудженого протягомневизначеного проміжку часу. В даному випадку, обвинувальний вирок щодо ОСОБА_4 від 15.12.2004 набрав законної сили 22.03.2005, і з того часу засуджений відбуває покарання. Вирок звернений до виконання, а тому відсутні підстави для врахування вказаної позиції зазначеної позиції Верховного суду України та звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності,
Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ч. 5 ст. 80 КК України, відтак клопотання ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 372, 537, 539, КПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування строків давності відповідно до положень ст. 80 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1