Справа № 169/603/21
Провадження № 1-кп/169/22/22
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілих,

цивільних позивачів ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі міського типу Луків Турійського району Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, має професійно-технічну освіту, неодружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, є громадянином України, раніше несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 119 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 05 серпня 2021 року близько 20 години 58 хвилин, перебуваючи на проїжджій частині дороги неподалік будинку АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого з ОСОБА_8 словесного конфлікту, який розпочав останній, діючи необережно, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, погано тримається на ногах, міг їх передбачити, наніс останньому один удар правою рукою в ділянку лівої брови, внаслідок чого ОСОБА_8 втратив рівновагу, впав на асфальтовану поверхню дороги та вдарився правою завушною ділянкою голови.

Такими діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді садна лоба зліва, синця верхньої повіки лівого ока, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень, закритої черепно-мозкової травми з гострою лівобічною субдуральною гематомою та множинними субарахноїдальними крововиливами з розвитком набряку-набухання головного мозку, крововиливу під м`які покриви голови в правій завушній ділянці, які за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, внаслідок яких 12 серпня 2021 року о 04 годині 30 хвилин наступила смерть ОСОБА_8 та які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю і показав, що ввечері 05 серпня 2021 року керував автомобілем по вулиці Старовижівській в селищі міського типу Луків. Коли проїжджав біля станції, то під колеса автомобіля ледь не втрапив місцевий житель ОСОБА_9 , який був у нетверезому стані. Вийшов з автомобіля, щоб допомогти йому, але він знову впав в іншу сторону. Тоді до нього підійшов покійний ОСОБА_8 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, і почав чіплятися. Вдарив його правою рукою, внаслідок чого той впав, але піднявся, попросив вибачення та відвезти його з дружиною додому, на що він відмовився і поїхав далі. Приїхав у Німеччину, пропрацював один день і йому повідомили, що ОСОБА_8 помер і його розшукує поліція, у зв`язку з чим повернувся в Україну. З покійним ОСОБА_8 перебував у нормальних дружніх відносинах. З потерпілими у цій справі не вдалося досягнути домовленості щодо розміру відшкодування шкоди. 11 січня 2022 року надав представнику потерпілих 10 000 гривень в рахунок понесених потерпілою ОСОБА_10 витрат на поховання ОСОБА_8 .

У вчиненому ОСОБА_7 розкаявся, просив суворо не карати та застосувати до нього положення статті 75 Кримінального кодексу України при призначенні покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника визнав повністю, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 1 000 000 гривень частково в розмірі 50 000 гривень.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що про фактичні обставини вчинення злочину їй нічого невідомо. Вказувала, що на час смерті батька перебувала на 8 місяці вагітності і його загибель призвела до сильних душевних страждань та заподіяла їй моральну шкоду, внаслідок чого виникла загроза вагітності і її передчасно поклали в лікарню. Просила призначити обвинуваченому реальну сувору міру покарання на максимальний строк та задовольнити пред`явлений нею цивільний позов.

Представник потерпілих ОСОБА_5 у судовому засіданні пред`явлені до обвинуваченого цивільні позови підтримав із викладених у них підстав та просив їх задовольнити. У зв`язку з частковим добровільним відшкодуванням 11 січня 2022 року обвинуваченим понесених потерпілою ОСОБА_10 витрат на поховання у розмірі 10 000 гривень заявив клопотання про зменшення розміру позовних вимог ОСОБА_10 на вказану суму. Вказував, що така пом`якшуюча покарання обставина, як щире каяття, у поведінці обвинуваченого відсутня, оскільки останній навіть вибачення не попросив за скоєне і завдану шкоду потерпілим протягом п`яти місяців не відшкодував. Більше того, потерпіла ОСОБА_10 погоджувалася у добровільному порядку врегулювати питання щодо розміру відшкодування під час досудового розслідування, однак обвинувачений не погодився із запропонованою потерпілою сумою, у ході телефонної розмови накричав на неї і сказав, що вона нічого не отримає. Наполягав на призначенні обвинуваченому реальної міри покарання.

Потерпіла ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася за станом здоров`я, свою думку щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 висловила у поданому до суду цивільному позові і просила призначити останньому покарання у виді позбавлення волі (а. к. п. 71).

З урахуванням думки учасників судового розгляду та відповідно до вимог статті 325 Кримінального процесуального кодексу України судом визнано за можливе проведення судового розгляду за відсутності потерпілої ОСОБА_10 .

Наведені вище показання обвинуваченого є детальними, чіткими та послідовними і цілком узгоджуються з фактичними обставинами справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються, та роз`яснено їм, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи, що у суду немає жодних сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження, судом за згодою всіх учасників судового провадження відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України визнано недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми діями, що виразилися у вбивстві, вчиненому через необережність, скоїв злочин, передбачений частиною першою статті 119 Кримінального кодексу України.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу учасники судового провадження не заявляли.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує в сукупності характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до положень статті 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином, особу винного, який є працездатною особою молодого віку, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується посередньо, неодружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тяжкість наслідків, що настали внаслідок вчинення злочину смерть людини, що інкримінований йому злочин вчинений з необережності, що як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні злочину визнавав.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить часткове добровільне відшкодування потерпілій ОСОБА_10 завданих збитків, що підтверджується відповідною розпискою від 11 січня 2022 року.

Доводи представника потерпілих про те, що обставина, яка пом`якшує покарання, щире каяття, відсутня у поведінці обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки останній не попросив вибачення у потерпілих, не відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, до потерпілої ОСОБА_4 взагалі не звертався особисто з приводу відшкодування шкоди, а часткове відшкодування збитків потерпілій ОСОБА_10 перед виходом суду до нарадчої кімнати не може свідчити про щирість каяття, є обґрунтованими.

Як видно з правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (справа №166/1065/18) та від 20 серпня 2020 року (справа №750/1503/19), розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Більше того, факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Однак під час судового розгляду достовірно встановлено, що обвинувачений вибачення у потерпілих не просив, завдану шкоду не відшкодував і лише 11 січня 2022 року перед судовими дебатами частково компенсував потерпілій ОСОБА_10 понесені нею витрати на поховання ОСОБА_8 , що підтверджується розпискою представника потерпілих від 11 січня 2022 року (а. к. п. 129).

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 161/12644/20 (провадження № 51-2381км21).

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутні.

Крім цього, при визначенні міри покарання суд також враховує досудову доповідь на обвинуваченого, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення є середнім, а ризик небезпеки останнього для суспільства низьким.

З урахуванням наведеного вище, думки потерпілих, виходячи із необхідності та достатності покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини першої статті 119 Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, наслідки, які настали від його протиправних дій, у виді смерті людини, думку потерпілих, які наполягали на суворій мірі покарання, суд дійшов висновку, що у розглядуваному випадку відсутні підстави для застосування положень статті 75 Кримінального кодексу України і звільнення обвинуваченого від призначеного судом покарання з іспитовим строком, про що просили у судовому засіданні обвинувачений та його захисник.

Такі ж висновки щодо застосування положень статті 75 Кримінального кодексу України при призначенні покарання в аналогічній категорії справ викладено у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 728/2017/20 (провадження № 51-2700км21).

Щодо цивільних позовів потерпілих.

Відповідно до частини першої статті 129, абзацу 7 пункту 2 частини третьої статті 374 Кримінального процесуального кодексу України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

Потерпілою ОСОБА_10 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 32 907 гривень. Також ОСОБА_10 просила стягнути з обвинуваченого на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень на підставі статей 120, 124 Кримінального процесуального кодексу України (а. к. п. 72-76).

У судовому засіданні 11 січня 2022 року представник позивача ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_5 , у зв`язку з частковим добровільним відшкодуванням обвинуваченим завданої шкоди зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_10 витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 22 907 гривень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 1177 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За змістом статті 1201 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

За таких обставин справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами накладними № 2 та № 25 від 12 серпня 2021 року, товарним чеком № 80 від 17 вересня 2021 року (а. к. п. 77-79), розпискою представника потерпілих (а. к. п. 129), відповідно до зазначених норм матеріального права, а також враховуючи, що обвинувачений позов ОСОБА_10 визнав повністю і таке визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_10 та стягнення з цивільного відповідача на її користь 22907 гривень витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що цивільний позивач при подачі позову про відшкодування майнової шкоди, заподіяної вчиненням злочину, була звільнена від сплати судового збору на підставі закону (пункт 2 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), цивільний відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то з цивільного відповідача ОСОБА_7 в дохід держави слід стягнути 50 відсотків судового збору у розмірі 454 гривні (908 грн * 0,5 = 454 грн).

Потерпілою ОСОБА_4 пред`явлено до обвинуваченого ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 1 000 000 гривень. Також ОСОБА_4 просила стягнути з обвинуваченого на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень на підставі статей 120, 124 Кримінального процесуального кодексу України (а. к. п. 53-57).

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 1168 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до зазначених норм матеріального права, враховуючи характер та глибину душевних страждань потерпілої ОСОБА_4 , яких вона зазнала як дочка покійного батька ОСОБА_8 , тяжкість наслідків злочину смерть людини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення і з обвинуваченого ОСОБА_7 слід стягнути на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень, що буде справедливою сатисфакцією за заподіяну потерпілій моральну шкоду, а в решті позову відмовити.

Виходячи із встановленого статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України принципу пропорційності розподілу судових витрат, а також враховуючи, що цивільний позивач при подачі позову про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, була звільнена від сплати судового збору на підставі закону (пункт 2 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), позов задоволено на 20 %, то з обвинуваченого ОСОБА_7 також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 181 гривня 60 копійок (908 грн * 0,2 = 181.60 грн).

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Процесуальні витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілих, цивільних позивачів, - витрати на правову допомогу, які підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження належними доказами (а. к. п. 63-67, 80-84), на підставі положень статті 124 Кримінального процесуального кодексу України слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілих по 5 000 гривень кожній потерпілій.

Керуючись статтями 368, 370, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 119 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення цього вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 22 907 (двадцять дві тисячі дев`ятсот сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 завдану злочином моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

У решті позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір у розмірі 181 (сто вісімдесят одна) гривня 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Речові докази: оптичний диск з відеозаписом з камери відеоспостереження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий