Справа № 646/7536/21
№ провадження 1-кс/646/2084/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021 м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Харкові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
УСТАНОВИВ:
16 листопада 2021 року до Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 08 листопада 2021 року, в якій він просив зобов`язати уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, викладені в його заяві від 08 листопада 2021 року.
В обґрунтування скарги зазначає, що 08 листопада 2021 року в порядку, передбаченому ст.214 КПК України, він звернувся до уповноваженої особи Харківської обласної прокуратури із заявою про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Полтаві ОСОБА_4 та прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 щодо навмисно допущеної тривалої імітації досудового розслідування та імітації нагляду за виконанням закону у кримінальному провадженні за №0001010. Зазначає, що у вказаній заяві ним детально було викладено обставини вчинення кримінальних правопорушень вказаними посадовими особами, проте до теперішнього часу відомості, викладені в його заяві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені. Вважає, що така бездіяльність уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури суперечить вимогам ст. 214 КПК України та порушує його конституційне право на доступ до правосуддя.
Особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив скаргу задовольнити та розглянути скаргу без його участі.
Представник Харківської обласної прокуратури прокурор третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд скарги за відсутності представника прокуратури, заперечувала проти задоволення скарги, а також надала до суду копію відповіді начальника управління Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 від 16 листопада 2021 року на ім`я ОСОБА_3 про те, що його заяви, у тому числі і заява від 08 листопада 2021 року щодо неправомірних дій окремих процесуальних керівників прокурорів обласної прокуратури та окремих слідчих Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Полтаві під час проведення досудового розслідування та здійснення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях розглянуті та зазначено, що вказані заяви не містять конкретних відомостей про вчинення кримінального правопорушення з боку окремих процесуальних керівників прокурорів обласної прокуратури та окремих слідчих Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Полтаві, а саме: об`єктивну та суб`єктивну сторони, у зв`язку з чим підстав для внесення відомостей до ЄРДР на цей час не встановлено.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Слідчий суддя, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, оцінивши докази, якими заявник обґрунтовує скаргу, приходить до такого висновку.
Положеннями частини 1 статті 303 КПК України визначений перелік рішень, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Так, зокрема, положеннями п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно з ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач та прокурор.
Отже, обов`язок із внесення відповідних відомостей про вчинене кримінальне правопорушення покладається на слідчого, дізнавача, прокурора, до якого надійшла заява, повідомлення про таке діяння.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені в ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, зокрема: дата надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.
Також, згідно з ч. 1 розділу 2 Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, до Реєстру вносяться відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно частини 1 статті 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.
Статтею 11 КК України визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб тощо), суб`єктивна та об`єктивна сторони кримінального правопорушення.
Діючим КПК України передбачена спрощена процедура початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки викладених в заяві обставин), яка полягає в тому, що для внесення відомостей до ЄРДР необхідно лише перевірити зміст самої заяви про кримінальне правопорушення на предмет викладення в ній конкретних, відомих заявнику обставин об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). При цьому такі обставини мають бути достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статі КК).
Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).
Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.
Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати його з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, перевантажувати правоохоронну систему держави численними повідомленнями, які завідомо не містять відомостей саме про кримінальне правопорушення, задля досягнення власних інтересів та виконання нею невластивих їй функцій. Такими запобіжниками, зокрема, є: встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.
Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Разом з тим, такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК). Вказана інформація необхідна для визначення того, що ставиться питання про вчинення саме кримінального правопорушення, та можливості спрямувати орган досудового розслідування на його розкриття, зібрання відповідних доказів.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною в Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, за якою КПК України дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.
Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу; в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, існують обставини, в силу яких передбачений законом механізм притягнення до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення, не може бути застосований за відсутності відомостей з інших джерел, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.
Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК), а також унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення. Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.
Закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.
Вказане слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
З наданих до суду матеріалів слідує, що 08 листопада 2021 року ОСОБА_3 звернувся до уповноваженої особи Харківської обласної прокуратури із заявою про вчинення кримінальних правопорушень вчинених слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Полтаві ОСОБА_4 та прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 щодо тривалої імітації досудового розслідування та імітації нагляду за виконанням закону у кримінальному провадженні за №0001010 та приховання посадових злочинів, вчинених фігурантами по справі, які підпадають під ознаки складів злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365, 366, 367, ч.2 ст.382, ч.1 ст. 396 КК України, в якій просив у продовж 24 годин внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення слідчим ОСОБА_4 та прокурором, який здійснює процесуальне керівництво ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які підпадають під ознаки складів злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365, 366, 367, ч.2 ст.382, ч.1 ст. 396 КК України, що спричинило істотну шкоду охоронюваним законом правам та свободам заявника.
Так, зі змісту заяви від 08 листопада 2021 року вбачається, що слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Полтаві ОСОБА_4 здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001010. Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 . Зазначає, що слідчий ОСОБА_4 грубо порушуючи вимоги ч.2 ст.55 КПК України та проігнорувавши преюсдикційну практику Європейського суду з прав людини, винесла невмотивовану та необґрунтовану постанову про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0001010, що призвело до позбавлення можливості заявника приймати участь у кримінальному провадженні. Також зазначає, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 року вказану постанову слідчого було скасовано, однак слідчий проігнорувавши вищевказану ухвалу суду від 19 лютого 2020 року, якою було скасовано постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001010, повторно винесла незаконну та невмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. 13 квітня 2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави скасовано вищевказану постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001010, проте слідчий, продовжуючи порушувати конституційне право заявника на доступ до правосуддя, умисно не виконуючи вимоги, викладені в ухвалах суду, неодноразово виносила невмотивовані та незаконні постанови про відмову у визнанні потерпілим, які в подальшому були скасовані у судовому порядку. При цьому прокурор ОСОБА_5 , як процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні, зловживаючи своїми службовими повноваженнями та явно їх перевищуючи, покриває службові злочини, вчинені фігурантом по справі та протягом тривалого часу імітує нагляд за виконанням законів у даному кримінальному провадженні, та направляє на адресу заявника формальні листи-відписки, які не відповідають дійсності.
Разом з тим, слідчий суддя дослідивши матеріали скарги та проаналізувавши відомості, наведені в заяві ОСОБА_3 від 08 листопада 2021 року, приходить до висновку, що викладені у ній дані не можуть свідчити про ймовірність вчинення слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Полтаві ОСОБА_4 та прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 зазначених кримінальних правопорушень. Доводи заяви фактично зводяться до незгоди з прийнятими слідчим та прокурором процесуальними рішеннями у кримінальному провадженні №0001010 та щодо нездійснення вказаними особами процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити.
Також, слідчий суддя зауважує, що заявник у разі незгоди з прийнятими слідчим, дізнавачем, прокурором рішеннями та у разі нездійснення вказаним особами процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити, може оскаржити їх в порядку ст. 303 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, оскільки заява ОСОБА_3 від 08 листопада 2021 року не містить викладу обставин, які б вказували на наявність у діях зазначених вище ним уповноважених осіб ознак кримінальних правопорушень, а фактично зводиться до незгоди із прийнятим ними рішеннями та із нездійсненням інших процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити, слідчий суддя дійшов до висновку про відмову у задоволенні скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1