ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5399/19 Номер провадження 11-кп/814/413/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисників обвинувачених законного представника обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001915 за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , яка брала участь у даному провадженні, на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 07 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий:
15 травня 2020 року Крюківським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст.186, ст.75, ст.104 КК України на 4 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.186 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим, призначеним за вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 15 травня 2020 року, остаточно засуджений на 4 роки позбавлення волі .

Відповідно до ст.75, ст.104 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий:
22 листопада 2019 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст. 289, ст.75 КК України на 3 роки обмеження волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачувався.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_3 визнаний винуватим у тому, що він 13 жовтня 2019 року о 23 год. 43 хв., перебуваючи в магазині «АТБ-Маркет» по вул. Республіканська, 134-а, в м. Кременчук Полтавської області, відкрито заволодів продуктами харчування, внаслідок чого заподіяв ТОВ «АТБ-Маркет» майнову шкоду на загальну суму 1085,92 грн.
Крім того, як зазначено у вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_12 та ОСОБА_11 обвинувачувалися відкритому викраденні вказаного майна ТОВ «АТБ-Маркет», вчиненому за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_3 .
Відповідно до висновків сторони обвинувачення, такі дії ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.
Виправдовуючи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також перекваліфіковуючи дії ОСОБА_3 з ч.2 на ч.1 ст.186 КК України, місцевий суд зазначив про недоведеність стороною обвинувачення факту відкритого заволодіння майном ТОВ «АТБ-Маркет» за попередньою змовою групою осіб та прийшов до висновку про вчинення кримінального правопорушення лише ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнати винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, призначити кожному з обвинувачених покарання у виді 4 років позбавлення волі та звільнити кожного з них від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.
При цьому вважає, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були обізнані про намір ОСОБА_3 викрасти продукти харчування з магазину «АТБ-Маркет», що підтверджується показаннями обвинуваченого в судовому засіданні.
Наголошує, що домовленість про спільне вчинення злочину може відбуватися у будь-якій формі.
Звертає увагу, що обвинувачені почергово складали продукти до кошика, торговий зал залишали одночасно, не зупинили ОСОБА_3 під час відкритого викрадення продуктів харчування, що свідчить про узгодженість дій усіх обвинувачених як співвиконавців.
Стверджує, що вказані обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_14 , а також відеозаписом з камер спостереження магазину.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_3 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинувачених, їх захисників та законного представника обвинуваченого ОСОБА_3 , які вважали вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши докази, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.
Доводи прокурора про безпідставне виправдання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є непереконливими.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, всупереч твердженням прокурора, місцевий суд, виправдовуючи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч.2 ст.186 КК України, дотримався вищезазначених вимог закону.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зробив ґрунтовний аналіз усіх доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку про те, що вони не підтверджують факт вчинення ними інкримінованого злочину.

Так, ніхто із обвинувачених в судовому засіданні не заперечував фактичні обставини перебування 13 жовтня 2019 року близько півночі в магазині «АТБ-Маркет» по вул. Республіканська, 134-а, в м. Кременчук Полтавської області.

Разом з тим, ОСОБА_3 , всупереч доводам прокурора, постійно стверджував, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 лише допомогли йому вибрати продукти харчування і жодним чином не були обізнані з його намірами їх викрасти, що підтвердили в судовому засіданні виправдані.

Доводи прокурора про наявність у всіх трьох обвинувачених домовленості на спільне вчинення злочину не підтверджуються дослідженими судом доказами, які надала сторона обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст.28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Як випливає із ч.2 ст.28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, по суті єдиним доказом домовленості про спільне вчинення злочину прокурор вважає відеозапис з камер спостереження магазину.

Разом з тим, цей відеозапис свідчить лише про те, що троє обвинувачених перебували у приміщенні магазину та разом вибирали продукти харчування.

В подальшому, ОСОБА_3 , тримаючи в руках кошик з продуктами, самостійно пройшов повз одну касу, не розрахувавшись за товар, і залишив магазин, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли через іншу касу.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, свідок ОСОБА_14 - адміністратор торгівельної зали магазину «АТБ - Маркет», в судовому засіданні впевнено вказала саме на ОСОБА_3 як на особу, що незаконно заволоділа продуктами харчування.

Щодо участі інших обвинувачених у вчиненні злочину, вона зазначила, що коли ОСОБА_3 намагався покинути приміщення магазину, вони спокійно шли поряд, будь яких дій або опору працівникам магазину не чинили, ніяких продуктів харчування або інших товарів з магазину при собі не мали.

В свою чергу, свідок ОСОБА_15 старший охоронець магазину «АТБ - Маркет», бачив лише зі спини ОСОБА_3 , який викрав продукти, проте ніяких дій щодо його затримання не вчиняв.

Досліджені судом протоколи огляду місця події та пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, в даному випадку вочевидь не можуть бути належними доказами наявності у всіх трьох обвинувачених домовленості на спільне вчинення злочину.

Таким чином, надані стороною обвинувачення докази, всупереч доводам прокурора, не доводять поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_12 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Звертає увагу колегія суддів і на те, що ніким не спростовані показання ОСОБА_3 , який пояснював у судовому засіданні, що після вчинення злочину всі викрадені продукти приніс до свого помешкання та пояснив матері, що його пригостили.

Також колегія суддів враховує, що прокурором не надано жодного доказу щодо подальшого спільного розпорядження всіма обвинуваченими викраденим майном, для чого у них не було жодних перешкод.

Наведене, на думку колегії суддів, підтверджує висновки місцевого суду про відсутність конкретних домовленостей у обвинувачених на спільне вчинення грабежу.

Інших доказів винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_3 матеріали провадження не містять і в апеляційній скарзі прокурора не наведено.

За таких обставин кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч.1 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) є правильною, а наявність кваліфікуючої ознаки «за попередньою змовою групою осіб» не підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами.

Отже, за наслідками судового розгляду суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та необхідність виправдання ОСОБА_11 і ОСОБА_12 за ч.2 цієї статті Кодексу.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 368, 370, 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Тому, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 07 грудня 2020 року щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5