Єдиний унікальний номер справи 333/5538/20
Номер провадження 1-кп/333/122/22
ВИРОК
Іменем України
09 лютого 2022 року місто Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щасливе, Оріхівського району, Запорізької області, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 14.03.2011 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 08.10.2013 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

04.02.2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.ч.2,3 ст.185 КК України, на підставі ч.ч.1,4 ст.70, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 22.09.2017 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбута частина покарання 1 рік 5 місяців 14 днів.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 будучи особою, раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, та знову скоїв аналогічний злочин за наступних обставин.
Так, 29 серпня 2020 приблизно об 11 год. 00 хв. ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, спільно з невстановленою в ході досудового розслідування особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), знаходячись біля супермаркету «АТБ», розташованого по проспекту Соборному 1-В в м.Запоріжжя, заздалегідь розподіливши між собою ролі відповідно до яких ОСОБА_4 наніс удар ногою в спину потерпілому ОСОБА_6 , в результаті якого останній впав на землю, а невстановлена досудовим слідством особа нанесла потерпілому ОСОБА_6 не менше п`яти ударів ногами та кулаками рук в обличчя та по тулубу, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 , згідно висновку експерта № 1018 від 07.09.2020 року тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій навколо-очній ділянці, на передній поверхні лівого передпліччя в середині третині, на передній поверхні правого передпліччя в середній третині, на передній поверхні грудної клітини в проекції тіла грудини на рівні 3-го ребра, садно на задній поверхні правого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Скориставшись безпораднім станом потерпілого ОСОБА_6 , невстановлена особа шляхом ривку відкрито для останнього викрала з правої руки сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 70 грн., мобільний телефон марки «Нuawei» моделі «P Smart Plus, вартість якого, згідно висновку експерта №1302-20 від 08.09.2020 року, складає 3 300 гривень, посвідчення учасника бойових дій та перепустку на ім`я ОСОБА_6 , картку ОТП Банку, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого.
Після чого ОСОБА_4 спільно з невстановленою особою залишили місце вчинення кримінального правопорушення разом з вкраденим майном, яким розпорядилися на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на суму 3 370 грн.
Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та пояснив що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.
Так, 29 серпня 2020 приблизно об 11 год. 00 хв. він спільно з чоловіком на ім`я ОСОБА_7 знаходячись біля супермаркету «АТБ», розташованого по проспекту Соборному 1-В в м. Запоріжжя, наніс удар ногою в спину потерпілому ОСОБА_6 в результаті якого останній впав на землю. а ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_6 удари ногами та кулаками рук по голові та тулубу. Далі, ОСОБА_7 шляхом ривку з правої руки потерпілого ОСОБА_6 вихопив барсетку та зник у невідомому напрямку. У скоєному щиросердечно розкаюється.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останнього за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Призначаючи покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. Судом також враховуються положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставити у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином. Вину у його вчиненні ОСОБА_4 визнав повністю, щиро розкаявся. Також суд приймає до уваги вік та здоров`я обвинуваченого, його суспільну небезпечність, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом, раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, офіційно не працевлаштований.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час судового розгляду.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про його особу, щире каяття обвинуваченого, наявність обставин які пом`якшують покарання та відсутність обставин які обтяжують покарання, та вимоги зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з метою запобігання вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання пов`язане з позбавленням волі, але близьке до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, оскільки на думку суду його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування положень ст.ст.69,75 КК України судом не встановлено.
Водночас суд зауважує, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 року та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 року, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 326,88грн. за залучення експертів на проведення судової товарознавчої експертизи.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження, тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 зазначених витрат на користь держави.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.366-368,370-371,376,395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 21 жовтня 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 326 гривень 88 копійок за залучення експертів на проведення судової товарознавчої експертизи.
Речові докази:
- посвідчення учасника бойових № НОМЕР_1 та перепустку - залишити за належністю потерпілому ОСОБА_6 ;
- банківську карту «Приват-Банк», банківську карту «ОТП-Банк», чек «Приват-Банк, картку «Епіцентр», 11 візитівок повернути за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізької апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду
міста Запоріжжя ОСОБА_1