Провадження №1-кп/523/1336/21
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

03.11.2021 Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000759 від
03.06.2021 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїла Одеської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітніх дітей 2006, 2014, 2015 років народження (зі слів обвинуваченого), офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:
12.02.2015р. Малиновським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.185 КК України до 1р. позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України з іспитовим терміном на 1р.;
04.06.2020р. Малиновським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України до 10р. позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений по відбуттю покарання в залі суду,
у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

23.05.2021р., в ранковий час доби, повторно, ОСОБА_6 з метою таємного викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_3 , де визначив об`єктом свого злочинного умислу майно, що перебувало в зазначеному будинку. Далі, ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу, переліз через паркан та підійшов до вхідних дверей будинку, де впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою раніше заготовленої фомки, збив навісний замок та проник до приміщення будинку. Перебуваючи в приміщенні вищевказаного будинку, ОСОБА_7 таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_4 : болгарку марки «Hitachi», вартістю 11700грн., лазерний рівень марки «Дніпро-М» - 1900грн., болгарку марки «Інтерскол» - 1500грн., лобзик марки «Інтерскол» - 3300грн., дриль-перфоратор марки «Інтерскол» - 1500грн., сокиру марки «Stanley» - 1000грн., а всього на загальну суму 20900грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим завдав ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 20900грн.
Крім того, повторно, 03.06.2021р., приблизно о 09год. 00хв., ОСОБА_7 з метою таємного викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_3 , де визначив об`єктом свого злочинного умислу майно, що перебувало в зазначеному будинку. Далі, ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу, переліз через паркан та підійшов до вхідних дверей будинку, де впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою раніше заготовленої фомки, збив навісний замок та проник до приміщення будинку. Перебуваючи в приміщенні вищевказаного будинку, ОСОБА_7 намагався таємно викрасти майно, що належить ОСОБА_4 : електричний обігрівач марки «ТЕРМІЯ», вартістю 1800грн., електричну дриль марки «DWT», вартістю 1500грн., а всього на загальну суму 3300грн. Після чого, ОСОБА_7 направився до виходу з будинку з метою зникнути разом із викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з тих підстав, оскільки був затриманий потерпілим ОСОБА_4 та його братом ОСОБА_4 . Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
В судовому засіданні, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину за пред`явленими та викладеними в обвинувальному акті обвинуваченнях, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєних ним кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, потерпілий, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини проваджень та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини проваджень у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин проваджень, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують ОСОБА_7 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує: за ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_7 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких злочинів, офіційно не працюючого, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітніх дітей 2006, 2014 та 2015 років народження та мати, оскільки рідний брат помер у 2021 році, маючого тяжке захворювання (зі слів обвинуваченого), маючого постійне місце проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_7 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких злочинів, офіційно не працюючий, перебуваючий у цивільному шлюбі, маючий на утриманні малолітніх дітей 2006, 2014 та 2015 років народження та мати, оскільки рідний брат помер, маючий тяжке захворювання (зі слів обвинуваченого), маючий постійне місце проживання, приймаючи до уваги обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочинів, а також приймаючи до уваги думку потерпілого ОСОБА_4 , який просить призначити покарання обвинуваченому відповідно до вимог Законодавства України, та окрім того, приймаючи до уваги ті обставини, що до теперішнього часу, обвинувачений ОСОБА_7 не відшкодував завданих збитків, тим самим дії та бездіяльність обвинуваченого свідчать про його небажання виправити наслідки вчинених злочинів, відсутність осуду своєї поведінки, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ст.185 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинені злочини, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць,

-за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_7 залишити колишній - тримання під вартою. Строк відбуття покарання останньому обчислювати з моменту взяття під варту - з 04.06.2021р.

Речові докази: рюкзак, ключ, сокиру, навісний замок, фомку - знищити; електричну дриль - повернути за належністю ОСОБА_4 ; електричний обігрівач марки «ТЕРМІЯ» - вважати повернутим за належністю ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Головуючий суддя: ОСОБА_1