Справа № 175/4576/20
Провадження № 1-кп/175/250/20
Вирок

Іменем України

01 жовтня 2021 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001814 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, працюючого в ООО «Дія» директором, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 29.08.2020 року близько 21.30 години керуючи технічно справним автомобілем «Форд» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , рухався в Дніпровському (Дніпропетровському) районі Дніпропетровської області, по автодорозі М-04 «Знаменка-Луганськ-Ізварине» з боку м.Дніпра в напрямку селища Таромського.

Під час руху ОСОБА_7 грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед виконанням маневру обгону не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи маневр обгону виїхав на полосу зустрічної смуги, та допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався у зустрічному напрямку з боку селища Таромського в напрямку м.Дніпра.

В результаті ДТП ОСОБА_5 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в лівій скронево-потиличній області, забійної рани в області правої надбрівної дуги, параорбітальної гематоми праворуч, закритої травми грудної клітини, саден на грудній клітині ліворуч, двох забійних ран на тильній поверхні лівої кисті закритих вивихів основних фаланг 2,3,4 пальців лівої стопи, проникаючої забійної рани правого колінного суглобу з частковим надривом власної зв`язки надколінника та з розривом в посттравматичному періоді гемартрозу правого колінного суглобу, які відносяться до середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилися в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «Форд» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги пункту п.10.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить:

п.10.1 - „Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху", - невиконання якого, згідно висновку експерта знаходиться в причинному зв`язку з наслідками що настали.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав в повному обсязі та пояснив, що 29 серпня 2020 року близько 21.30 год., він керував транспортним засобом Форд з м.Дніпро в строну криворізької траси, під час руху він пішов на обгін та його винесло на зустрічну полосу і сталось ДТП, після зіткнення він вийшов з автомобіля і пішов до потерпілого для надання допомоги. Просив суд врахувати щире каяття і суворо його не карати, завдану шкоду він відшкодував потерпілому у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_5 також підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті, 29 серпня 2020 року близько 21.30 год. він керував автомобілем ВАЗ 29894АН коли на зустрічну смугу виїхав автомобіль Форд під керуванням обвинуваченого в наслідок чого сталось зіткнення. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставинами, що помякшують його покарання є визнання вини, щирє каяття, добровільне відшкодування збитків.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд також враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність пом`якшуючих обставин у виді повного визнання вини, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, його вік, ставлення до вчиненого, позицію потерпілого і органу державного обвинувачення, наявність на утриманні малолітньої дитини, позитивну характеристу з місця роботи, обставини та характер вчиненого злочину, суспільну небезпеку його дій, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе при застосуванні покарання у виді штрафу передбаченого санкцією статті ч.1 ст.286 КК України, на чому наполягав прокурор, та таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

В суді було встановлено, що порушення ПДР України, допущені обвинуваченим ОСОБА_4 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Крім того, скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Суд враховуючи обставини справи, думку потерпілого, наявність малолітньої дитини у обвинуваченого необхідним застосувати до ОСОБА_4 , мінімальне додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке є обов`язковим при призначені основного покарання згідно санкції статті ст. 286 КК України, так як даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченого пов`язані з нехтуванням Правил дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок чого потерпілому було спричинено тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Це свідчить про відсутність у обвинуваченого належних навиків керування транспортними засобами і застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість, в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами, додатково вивчити правила дорожнього руху та пройти додаткові навчання у відповідних навчальних закладах щодо покращення навиків керування.

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України судові витрати по справі за проведення експертизи слід покласти на обвинуваченого та стягнути в дохід держави.

Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і піддати кримінальному покаранню у виді штрафу у розмірі 3 (трьох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 51 000,00 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази по кримінальному провадженню №0001814, а саме: автомобіль ВАЗ 2106 р/н НОМЕР_2 після набрання вироком законної сили залишити у розпорядженні власника ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь держави за проведену судово-автотехнічну експертизу № 19/104-9/2/1414 від 19 листопада 2020 у розмірі 1 307 гривні 60 копійок.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1