Справа № 509/376/20
УХВАЛА

18 лютого 2022 року смт. Овідіополь

Слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши в приміщенні суду клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 по матеріалах досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000280 від 14.12.2012 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ Одеської області, громадянина України, українця за національністю, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 28.11.2007 року Київським районним судом м.Одеси за ст. 187 ч.2, 304 ч.1 КК України до 3-х років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 31.08.2010 року, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Із змісту даного клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 04.10.2011 року приблизно о 10 годині 00 хвилин підозрюваний ОСОБА_5 з метою відкритого викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_7 , спрямовану на відкрите заволодіння майном ОСОБА_8 . З цією метою ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , в телефонному режимі повідомив ОСОБА_5 , який знаходився у внутрішньому дворі вказаного будинку про те, що ОСОБА_8 вийшла з квартири і при ній в сумочці чорного кольору знаходяться грошові кошти. Коли ОСОБА_8 вийшла з будинку, ОСОБА_5 підбіг до неї і, застосувавши фізичне насильство не небезпечне для життя і здоров`я ОСОБА_8 , яке виразилося в нанесенні не менше трьох ударів кулаком в область голови і грудей, відкрито викрав належне їй майно, а саме: жіночу сумку, вартістю 400 гривень; упаковку вологих серветок, які для потерпілої матеріальної цінності не представляють; гребінець, який для потерпілої матеріальної цінності не представляє; записну книжку, яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє; грошові кошти, що знаходяться в гаманці в сумі 271 гривні; крем «Оксамитові ручки», вартістю 8 гривень; блиск для губ, вартістю 10 гривень; гаманець, вартістю 50 гривень; чохол від мобільного телефону, вартістю 40 гривень; мобільний телефон марки «Самсунг Е-500», вартістю 500 гривень, в якому знаходилася чіп-карта «ЮМС», вартістю 30 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 8 гривень; грошові кошти в сумі 4010 євро, а за курсом, встановленим НБУ 42586 гривень 20 копійок (4010х10.62 = 42586,20). Всього ж заволоділи майном, що належить ОСОБА_8 на суму 43903 гривні 20 копійок, чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.

Згідно повідомлення про підозру від 29.01.2013 року ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав своє клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на обґрунтованість підозри, наявність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що викладені в клопотанні та неможливість їх запобігання, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала щодо застосування запобіжного заходу, вказала, що матеріали клопотання не містять достатні докази про існування оголошених ризиків, тому просила у задоволенні клопотання відмовити, а у разі якщо суд дійде висновку про наявність оголошених ризиків, застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за його місцем реєстрації, де проживають також його брат та бабуся.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та пояснив, що він не розуміє в чому він підозрюється, оскільки вже минуло багато років. Він не має наміру переховуватися від досудового розслідування чи суду, оскільки змінився та є іншою людиною, бажає проживати зі своєю цивільною дружиною та малолітнью дитиною в Україні.

Перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, оцінивши в сукупності всі обставини, заслухавши пояснення слідчого, прокурора, підозрюваного та його захисника, слідчий суддя, вважає, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтоване та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Суд враховує положення ст. 5 Конвенції, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У справі «Ілійков проти Болгарії» (заява N 33977/96) від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до п. 28 рішення «Плешков проти України» (заява N 37789/05) від 10.02.2011 р. ЄСПЛ погоджується, що обґрунтована підозра у тому, що особа вчинила тяжкий злочин, може на початку слугувати підставою для взяття її під варту. Крім того, необхідність забезпечення належного здійснення провадження, зокрема, отримання доказів від свідків є належною підставою для первинного взяття під варту.

Така позиція ЄСПЛ узгоджується з положеннями національного законодавства, зокрема ст.ст. 177, 183 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Встановлено, що в провадженні СВ ВП №! ОРУП №2 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000280 від 14.12.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Постановою про притягнення в якості обвинуваченого від 17.10.2011 року за нормами КПК України (1960 р.) ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України.

Постановою про оголошення в розшук від 18.10.2011 року за нормами КПК України (1960 р.) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іллічівськ Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , оголошено в розшук.

Згідно повідомлення про підозру від 29.01.2013 року, яке вручено ОСОБА_5 лише 17.02.2022 року разом з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.10.2021 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 та доставку його під вартою до Овідіопольського районного суду Одеської областів зал судового засідання слідчого судді для участі у розгляді клопотання слідчого про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали закінчується 21.04.2022 року.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.02.2022 року, ОСОБА_5 затримано о 21 годині 20 хвилин 17.02.2022 року.

Оскільки термін «обґрунтована підозра», згідно практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N 42310/04) від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

У справі «Феррарі-Браво проти Італії» (заява N 9627/81) від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які досліджено в судовому засіданні:

- протоколом огляду місця події від 04.10.2011 року; протоколом допиту обвинуваченого ОСОБА_9 від 07.10.2011 року; протоколом пред`явлення для впізнання особи за фото обвинуваченому ОСОБА_9 від 04.10.2011 року.

Наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, на думку слідчого судді, є вагомими та можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.

Підозрюваний ОСОБА_5 має повних 33 роки від народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, про наявність утриманців достовірні дані відсутні, зі слів підозрюваного проживав у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню доньку, раніше судимий та має не зняту та непогашену судимість за вироком Київського районного суду м.Одеси за ст. 187 ч.2, 304 ч.1 КК України, яким засуджений до покарання у виді 3-х років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 31.08.2010 року.

Крім того, зі слів підозрюваного останні вісім років відбував покарання за вчинення розбою у невизнаній державою Україна Придністровській Молдавській Республіці, після чого одразу був доправлений на територію України, де одразу ж був затриманий в рамках даного кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки .

Зазначаючи про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі матиме можливість:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, не одружений, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів. Достовірних даних про наявність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного матеріали клопотання не містять та стороною захисту не представлено. Про наявність у підозрюваного цивільної дружини, малолітньої дитини та інших родичів, які проживають за адресою реєстрації підозрюваного, свідчать лише їх пояснення, однак документальні підтвердження відсутні. Таким чином, обґрунтовано можна стверджувати, що підозрюваний може ухилятися від кримінальної відповідальності, оскільки через не зняту та непогашену судимість йому можливе реальне покарання у вигляді позбавлення волі, що свідчить про те, що останній може вчинити спробу направлену на ухилення від органу досудового розслідування та суду;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, так як підозрюваний раніше судимий за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину, підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, стійкого доходу чи заробітку не має, що може спонукати підозрюваного в подальшому вчинити новий корисливий злочин. Крім того, зі слів підозрюваного останні вісім років відбував покарання за вчинення розбою у невизнаній державою Україна Придністровській Молдавській Республіці.

Посилання слідчого та прокурора на наявність інших ризиків висловлені у формі припущення, так як належних та допустимих доказів, які б про це свідчили матеріали клопотання не містять та в судовому засіданні не представлено.

Враховуючи встановлені вище ризики, наявність обґрунтованої підозри, особу підозрюваного, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час є найбільш прийнятним, а інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних причин:

- особисте зобов`язання не доцільно застосувати у зв`язку з тим, що на переконання слідчого судді, обрання такого запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України;

- особиста порука на адресу суду не надходили для розгляду письмові зобов`язання осіб, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу;

- застава до суду не надходили заяви або клопотання від підозрюваного ОСОБА_5 , рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків;

- домашній арешт не доцільно застосувати у зв`язку з недоведеністю наявності міцних соціальних зв`язків підозрюваного за місцем реєстрації, наявності родини, утриманців та роботи. Крім того, на переконання слідчого судді підозрюваний ОСОБА_5 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання спробам переховуватися від досудового розслідування та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Жодних доказів про те, що підозрюваний не може утримуватися під вартою, стороною захисту не представлено.

У зв`язку з вищенаведеним, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та доцільність застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб, тобто до 21 години 20 хвилин 19 березня 2022 року.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Враховуючи встановлені при розгляді клопотання підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне скористатися правом, наданим ч.4 ст.183 КПК України, за змістом якої суд вправі не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , вчинено із застосуванням насильства.
Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 години 20 хвилин 19 березня 2022 року.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 30 днів і обчислюється з моменту затримання з 21 години 20 хвилин 17 лютого 2022 року до 21 години 20 хвилин 19 березня 2022 року.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню та закінчує свою дію 19 березня 2022 року о 21 год. 20 хв.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 22.02.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1