Номер провадження: 11-сс/813/1690/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

особи, відносно якої застосований

екстрадиційний арешт ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2021 року про застосування екстрадиційного арешту до громадянина Грузії

ОСОБА_9 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Тбілісі Грузії, громадянина Грузії, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Грузії № НОМЕР_1 , виданий 17 серпня 2010 року,

який розшукується компетентними органами Грузії для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2,3 ст.180 КК Грузії (шахрайство),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2021 року було задоволено клопотання керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 та до громадянина Грузії ОСОБА_9 ( ОСОБА_11 ) застосовано екстрадиційний арешт в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для забезпечення його видачі компетентним органам Грузії.

Строк дії ухвали визначено на шістдесят днів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнення доводів особи, яка її подала
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що слідчим суддею допущено неповноту судового розгляду, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник вважає, що слідчий суддя не дослідив ті обставини, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання та страждає тяжким захворюванням меланома шкіри правого стегна (онкологічна хвороба четвертої стадії), у зв`язку з чим потребує постійного нагляду та лікування, проходження курсу хіміотерапії.

Також апелянт стверджує, що сторона обвинувачення не довела існування ризиків, проте з 27 вересня 2021 року до ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та він не порушував покладені на нього обов`язки.

Таким чином, захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а підстави для тримання під вартою відсутні.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_8 та особа, відносно якої застосований екстрадиційний арешт - ОСОБА_9 , в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали за клопотанням прокурора та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

В статтях 1 та 2 Європейської конвенції «Про видачу правопорушників» від 13 грудня 1957 року, яка була ратифікована Законом України № 43/98-ВР від 16.01.1998 року закріплено зобов`язання сторін видавати одна одній, з урахуванням положень та умов викладених в Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючи Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою. Видача правопорушника проводиться за дії, які відповідно до законодавства обох держав є злочинами.

Правовідносини між Україною та Грузією з питань екстрадиції врегульовані Договором між Україною та республікою Грузія про правову допомогу і правові відносини по цивільним та кримінальним справам 1995 року.

Частиною 1 ст.61 Конвенції «Про правову допомогу і правові відношення в цивільних, сімейних і кримінальних справах" від 22.01.1993 року передбачається, що особа, яка потребує видачі, за клопотанням може бути взята під варту і до отримання вимоги про видачу.

Відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.541 КПК України, екстрадиційний арешт це застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції).

Частиною 1 ст. 584 КПК України передбачається, що після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

З матеріалів, доданих до клопотання прокурора убачається, що 24.09.2021 о 18 год. за адресою м. Одеса, вул. Канатна, буд. 101-В, працівниками сектору кримінальної поліції ВП №5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, на підставі матеріалів, наданих департаментом міжнародного поліцейського співробітництва національної поліції України від 24.09.2021 №24119/22/26-2021 про те, що згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу, станом на 24.09.2021 громадянин Грузії ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться у міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Грузії для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 та ч. 3 ст. 180 КК Грузії - шахрайство (повідомлення № А-3565/4-2020 від 01.04.2020, запобіжний захід постанова про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який санкціонований Генеральною прокуратурою Грузії, з метою подальшої екстрадиції) та, відповідно до ст.208, 582 КПК України, працівниками відділення поліції був складений протокол про затримання ОСОБА_9 .

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що злочини, вчинення яких інкримінується ОСОБА_9 на території Республіки Грузія відповідають злочинам, передбаченим ч.2, 3 ст.190 КК України та є екстрадиційним, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі більше ніж на 1 рік, а тому визначені у ст.49 КК України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вказані злочини на теперішній час не сплили.

Відповідно до клопотання Генеральної прокуратури Республіки Грузії, убачається, що вироком Тбіліського міського суду від 28.07.2017 року ОСОБА_9 був визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.п. а, б ч. 2 ст. 180 та п. б. ч 3 ст. 180 КК Грузії і в якості міри покарання по відношенню до нього було обрано позбавлення волі на строк 7 років.

Постановою Генеральної прокуратури Республіки Грузії було санкціоновано застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою подальшої його екстрадиції

Слідчим суддею враховано, що злочини, які інкримінуються ОСОБА_9 , не належать до військових злочинів, не мають політичного характеру та кримінальна справа не порушується виключно за скаргою потерпілого.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що, відповідно до ч.8 ст.584 КПК України при розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

На час розгляду клопотання слідчим суддею, ОСОБА_9 не був затриманим та перебував під цілодобовим домашнім арештом.

Проте, як констатував слідчий суддя, ОСОБА_9 порушив обов`язок, покладений на нього слідчим суддею під час застосування до нього домашнього арешту та без дозволу прокурора, суду виїзжав за межі м. Одеси.

Апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про те, що ОСОБА_9 , з метою уникнення фактичної видачі до Республіки Грузія для притягнення до кримінальної відповідальності, спробує переховуватись від компетентних органів України, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, затриманий є громадянином іншої держави, офіційного дозволу на постійне чи тимчасове проживання, місця реєстрації в Україні не має. Таким чином, існує реальна загроза перешкоджанню виконанню запиту компетентного органу іноземної держави у вигляді переховування, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Слідчим суддею, у відповідності до вимог ст.584 КПК України, встановлено особу ОСОБА_9 - паспорт громадянина Грузії № НОМЕР_1 , виданий 17 серпня 2010 року.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що, відповідно до матеріалів, доданих до клопотання прокурора, за результатами екстрадиційної перевірки встановлено, що ОСОБА_9 може використовувати інший документ, який посвідчує його особу, що підтверджується даними дактилоскопічної експертизи, що також свідчить про наявність ризику переховування ОСОБА_13 .

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що слідчий суддя не врахував незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 , апеляційний суд зазначає про таке.

Як убачається зі змісту оскарженої ухвали, слідчий суддя зазначила про те, що під час розгляду клопотання про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_9 , слідчим суддею враховувалось, що ОСОБА_9 тяжко хворий на меланому правого стегна та перебуває на обліку Одеського обласного онкологічного диспансеру, на той час потребував стаціонарного лікування у медичному закладі, на підтвердження чого надавались відповідні медичні документи, та слідчим суддею було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора.

Однак, під час розгляду клопотання прокурора про застосування екстрадиційного арешту, слідчий суддя врахувала, що ОСОБА_9 порушив обов`язок, покладений на нього під час застосування цілодобового домашнього арешту та без дозволу покидав територію м. Одеси.

Апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Відповідно до виписки з медичної карти ОСОБА_9 , 30.10.2021 року його виписано з медичного закладу, у якому він знаходився на стаціонарному лікуванні, під нагляд сімейного лікаря за місцем проживання.

Проте, захисником не додано до апеляційної скарги доказів того, що ОСОБА_9 звертався за медичною допомогою, та йому було відмовлено у наданні такої, або така допомога, якої він потребує в умовах лікувального закладу вказаного типу не може бути надана. Також не надано доказів незадовільного стану здоров`я ОСОБА_9 , який на теперішній час унеможливлює продовження застосування до нього екстрадиційного арешту.

Водночас, у зв`язку із зазначенням стороною захисту під час апеляційного розгляду даними про те, що ОСОБА_9 потребує медичної допомоги, в зв`язку з онкологічною хворобою, апеляційний суд, керуючись п.1 ч.6 ст.206 КПК України, вважає за необхідне, з метою дотримання прав ОСОБА_9 , доручити відповідальним особам філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України в Одеській області» провести медичне обстеження ОСОБА_9 та надати йому необхідну медичної допомоги, в тому числі, у разі необхідності, в умовах закладу охорони здоров`я МОЗ України.

В свою чергу апеляційний суд ураховує наявність у ОСОБА_9 постійного місця проживання в м. Одесі та цивільної дружини, однак, з огляду на те, що ОСОБА_9 порушив покладений на нього обов`язок під час застосування цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують, викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та унеможливлять переховування ОСОБА_9 .

Таким чином, на теперішній час реально існує ризик, що ОСОБА_9 , з метою уникнення його видачі та в подальшому притягнення до кримінальної відповідальності на території Республіки Грузія, знаходячись на свободі може вдатись до спроб залишити територію України, що в свою чергу перешкодить виконанню запиту компетентного органу іноземної держави про його видачу.

Будь яких обставини, які б, відповідно до вимог ст.585 КПК України, давали б підстави для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд зазначає, що при розгляді клопотання про продовження застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя дотримався вимог ст.584 КПК України, зокрема, слідчим суддею була встановлена особа, перевірено клопотання компетентних органів Республіки Грузія про розшук, взяття під варту та видачу ОСОБА_9 , екстрадиційний арешт застосовуваний в межах строків, передбачених ч.10 ст.584 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні, у справі «Квін проти Франції», зазначив, «що тримання під вартою з метою здійснення екстрадиції, у принципі, виправдане з точки зору підпункту f) пункту 1 статі 5 Конвенції». Разом з тим, Суд також зазначив, «що тримання під вартою з метою здійснення екстрадиції було надзвичайно тривалим». У справі ОСОБА_14 , мова йшла про майже два роки ув`язнення. Таким чином, застосування відносно ОСОБА_9 екстрадиційного арешту, є обґрунтованим з точки зору забезпечення його видачі в іншу державу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає обгрунтованими висновки слідчого судді про наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_9 екстрадиційного арешту з метою забезпечення його видачі (екстрадиції) до Республіки Грузія.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 1, 2 Європейської конвенції «Про видачу правопорушників» від 13 грудня 1957 року, статтями 405, 407, 418, 419, 422, 583, 584 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2021 року, якою було задоволено клопотання керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 та до громадянина Грузії ОСОБА_9 ( ОСОБА_11 ) застосовано екстрадиційний арешт в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для забезпечення його видачі компетентним органам Грузії залишити без змін.

Доручити відповідальним особам філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України в Одеській області» провести медичне обстеження ОСОБА_9 та надання йому необхідної медичної допомоги, в тому числі, у разі необхідності, в умовах закладу охорони здоров`я МОЗ України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4