ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3311/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/73/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - прод. строків тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 10 березня 2022 р. у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку матеріали провадження (справа №601/3311/21) за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2022 р.,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2022 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погодженого із начальником Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_6 , та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 21 березня 2022 року без визначення розміру застави відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що на момент судового розгляду кримінального провадження наявні відповідні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують подальше тримання особи під вартою, зокрема, наявні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти вищенаведеним ризикам. Крім цього, слідчий суддя врахував наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, та не вбачав підстав для визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, поданого слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області, відмовити.

Зазначає, що клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 було подане 14 лютого 2022 р., тобто поза межами відведених строків за пунктом 20-5 розділу Х Прикінцевих положень КПК України і воно не мало б розглядатись в силу недотримання процесуальних строків стороною досудового розслідування.

Одним із доводів апелянта слугує те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України саме слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області мав би розглядати дане клопотання як суд, до територіальної юрисдикції якого відноситься орган досудового розслідування, тобто по місцю реєстрації юридичної особи.

Із постанови про визначення слідчих для здійснення досудового розслідування слідчою групою у даному кримінальному провадженні від 20.12.2021 вбачається, що групою слідчих слідчого управління ГУНП в Тернопільській області спільно з слідчими СВ Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000581 від 20.12.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Тобто, на думку апелянта, даною постановою визначений орган досудового розслідування слідче управління ГУНП в Тернопільській області, адреса розташування якого: м. Тернопіль, вул. Валова, 11, яка відповідає адресі реєстрації юридичної особи ГУНП в Тернопільській області.

Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Посилається на правові висновки, які містяться в рішеннях Верховного Суду від 22.04.2020 - справа №487/7605/19; від 13.05.2020 - справа №643/7208/20; від 22.05.2020 - справа №643/7615/20; від 22.05.2020 - справа №643/7609/20; від 03.09.2020 - справа №554/4830/20.

Крім цього, вказує, що слідчий суддя при розгляді клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 не співставляв ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу підозрюваному, відповідно до ухвали від 21.12.2021 у справі №601/3311/21 із заявленими ризиками на обґрунтування продовження строків тримання під вартою. В силу того, що органом досудового розслідування така ухвала не надавалась, - слідчий суддя в частині ризиків і строків був вимушений керуватись винятково доводами, викладеними у клопотанні про продовження строків тримання під вартою, які по суті змінились тільки у сторону зменшення.

Звертає увагу суду на те, що ризики, заявлені в клопотанні, нічим не підтверджуються, зокрема, свідків у даному кримінальному провадженні не заявлено і не допитано, потерпіла ОСОБА_10 вже була допитана у даному провадженні за участі судді ОСОБА_11 в порядку ст. 225 КПК України, що виключає можливість будь-якого впливу на неї.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів апеляційної скарги, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно з вимогами статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, групою слідчих слідчого управління ГУНП в Тернопільській області та слідчих СВ Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000581 від 20 грудня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 грудня 2021 р. в другій половині дня, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_10 , поєднаний з проникненням у житло, із погрозою застосування насильства небезпечним для життя та здоров`я особи способом.

Реалізуючи свій злочинний намір, 19 грудня 2021 р. близько 22.00 год. ОСОБА_7 з метою заволодіння особистим майном ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, спрямованих на досягнення злочинного результату, з метою наживи та збагачення, усвідомлюючи свої протиправні дії та передбачаючи їх наслідки, проник в житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , перебуваючи в житловому будинку, пройшов в кімнату, де перебувала ОСОБА_10 , та, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, яке виразилось у демонстрації предмету, схожого на сокиру, яку потерпіла сприйняла як справжню, скоїв напад на останню, в ході якого відкрито заволодів її майном, а саме грошовими коштами в сумі 200 грн.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 підійшов до потерпілої та приставив предмет, схожий на сокиру, до голови останньої, продовжив погрожувати застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, та вимагав грошові кошти. ОСОБА_10 , сприйнявши погрози як реальні, боячись за власне життя і здоров`я, пройшла з ОСОБА_7 в сусідню кімнату та передала останньому грошові кошти в сумі 2 500 грн. Отримавши зазначені грошові кошти, ОСОБА_7 покинув житловий будинок через вхідні двері, чим завдав ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 2 700 грн.

20 грудня 2021 р. за фактом нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), поєднаного з проникненням у житло, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000581 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

20 грудня 2021 р. о 19 год. 20 хв. ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

21 грудня 2021 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), поєднаному з проникненням у житло.

22 грудня 2021 р. відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 лютого 2022 р. без визначення розміру застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Також ч. ч. 4, 5 ст. 199 КПК України передбачають, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий суддя встановив, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яка йому була оголошена 21 грудня 2021 р., є обґрунтованою, підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу.

Обставини та факти, інформація, яка міститься в зазначених доказах, підтверджують існування у справі безпосереднього зв`язку між ОСОБА_7 та кримінальним правопорушенням, у якому він підозрюється, що в своїй сукупності є достатнім для продовження дії запобіжного заходу. Питання доведеності чи недоведеності вини, а також роль підозрюваного у вчиненні злочину є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини при розгляді справи по суті.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

На думку колегії суддів також існує і наявність ризиків, про які у своєму клопотанні зазначав слідчий, а в ухвалі слідчий суддя, оскільки ОСОБА_7 , розуміючи наслідки, які спричиненні його діями, і відповідно міру покарання, яку він може понести у зв`язку з цим, а саме позбавлення волі на строк до 12 років, може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява №33977/96 від 26 липня 2001 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» (заява №14379/88 від 26.01.1993 р.) Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя, ураховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному.

З урахуванням наведеного, а також даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочину, а саме нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), поєднаному з проникненням у житло, за що передбачене покарання у виді позбавлення волі до 12 років, будучи судимим за вчинення злочинів, а саме засудженим 16.07.2020 Кременецьким районним судом Тернопільської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 289 КК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , враховуючи особу підозрюваного, беззаперечно вказують на їх існування.

Відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_7 під вартою, чи були б підставою для застосування відносно нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даний час відсутні.

Таким чином, продовжуючи строк тримання під вартою, слідчий суддя, оцінивши обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, та врахувавши при цьому характеризуючі дані підозрюваного, обґрунтованість повідомленої йому підозри, переконливість наявних ризиків, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, дійшов вірного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 та запобігти вище викладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання підозрюваному міри запобіжного заходу та продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте захисником в апеляційній скарзі та у судовому засіданні не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які свідчать про зменшення або відсутність ризиків.

Крім того, в ході апеляційної перевірки матеріалів провадження судом апеляційної інстанції не встановлено тих беззаперечних стримуючих факторів, котрі переконливо забезпечили б належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження його права на свободу.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Доводи апеляційної скарги про порушення слідчим строків звернення із відповідним клопотанням до суду не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки як загальні положення КПК України, так і норми закону №558-ІХ, яким внесено зміни до п.20-5 розділу ХІ КПК України, не встановлюють жодних правових наслідків недотримання цього строку.

Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 113 КПК України процесуальними строками є встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею чи судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Аналіз положень ст. 113 КПК України та ч. 1 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що строк звернення до слідчого судді із клопотанням про продовження строку тримання під вартою є процесуальним строком, який розпочинає свій перебіг із моменту постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і закінчується за п`ять днів до закінчення дії цієї ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватись в установлені КПК України строки. Зміст зазначеної норми закону у поєднанні із положеннями ч. 1 ст. 9 КПК України, яка зобов`язує прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого неухильно додержуватись вимог КПК України, дає підстави стверджувати те, що клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, подане слідчому судді, відповідає вимогам КПК України і, як встановлено в судовому засіданні, було зареєстроване Кременецьким районним судом Тернопільської області 14.02.2021, тобто в межах строків, визначених ч. 1 ст. 199 КПК України.

Що стосується твердження апелянта про порушення територіальної підсудності, а саме того, що дане клопотання мав би розглядати слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, до територіальної юрисдикції якого відноситься орган досудового розслідування по місцю реєстрації юридичної особи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.

В силу загальної засади кримінального провадження - законності, що регламентована ст. 9 КПК України, - суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч 1 ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини;

- клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 1 ст. 184 КПК України); обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 2 ст. 234 КПК України).

Законодавець прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК).

Згідно розділу 1 пункту 2 наказу МВС України «Про затвердження Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України» від 27.04.2020 № 357, слідчо-оперативна група - організаційна форма взаємодії слідчих (дізнавачів), працівників оперативних та інших підрозділів поліції з метою виявлення, фіксації, вилучення слідів кримінального правопорушення, речових доказів, установлення свідків та потерпілих, встановлення осіб, які його вчинили, з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У постанові про визначення слідчих для здійснення досудового розслідування слідчою групою у кримінальному провадженні №0000581 від 20 грудня 2021 зазначено, що групою слідчих слідчого управління ГУНП в Тернопільській області спільно з слідчими СВ Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000581 від 20.12.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Як вбачається із долучених до клопотання матеріалів, 20.12.2021 органом досудового розслідування Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області були внесені відомості до ЄРДР за №0000581.

З огляду на наведене, на думку колегії суддів, клопотання подане з дотриманням вимог ч. 2 ст. 132 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Виключення із цього правила встановлені у ч. 4 згаданої статті, яка вказує, що суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні лише у визначених законом випадках із врахуванням обставин, передбачених ст. ст. 177-178 КПК України.

Згідно із положеннями п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до думки, що доводи апеляційної скарги захисника є непереконливими. Слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою без визначення застави.

Переконливих доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційній скарзі захисника не наведено, матеріалами провадження не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2022 р., якою підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді