Ухвала
іменем України

20 грудня 2021 року

м. Київ
справа № 404/1614/20
провадження № 51-5897ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року.
Встановлені обставини
Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ухвалою від 9 вересня 2021 року відмовив ОСОБА_4 у задоволенні скарги про скасування постанови, визнання бездіяльності прокурорів протиправною, зобов`язати прокурорів виконати певні дії у кримінальному провадженні № 0012333 за ч. 1 ст. 125 КК.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 15 вересня 2021 року відповідно

до ч. 4 ст. 399 КПК відмовив ОСОБА_4 у відкритті провадження за її апеляційною скаргою на зазначене рішення слідчого судді з підстав того, що згідно з ч. 3 ст. 309 КПК це рішення оскарженню не підлягає.

Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується з указаними рішеннями, просить їх скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
З огляду на положення статей 310 і 424 КПК ухвала слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 9 вересня 2021 року не є предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки вона не входить до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

Що стосується оскаржуваної ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті провадження, то хоча зазначене рішення і є предметом перегляду суду касаційної інстанції, однак суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,

в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Відповідно до ст. 24 та ч. 3 ст. 392 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Зокрема, ухвали слідчого судді можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених КПК.
Зазначені норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції, та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Крім того, об`єднана палата Касаційного кримінального суду в постанові від 31 травня 2021 року (справа № 646/3986/19) зазначила, що перевірці в апеляційній інстанції підлягають лише ухвали слідчого судді, які пов`язані з можливістю істотного обмеження прав, свобод та інтересів особи або мають вирішальне значення для руху досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому.
У зв`язку з цим обмеження права на апеляційне оскарження є виправданим і воно може бути пов`язане, зокрема, із забороною оскарження рішень слідчого судді, які не призводять ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень та які не перешкоджатимуть здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому.
Саме такий підхід відповідатиме основному завданню (призначенню) судово-контрольного провадження, яке знайшло своє нормативне закріплення в КПК, «здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні» (п. 18 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу).
Так, частиною 3 ст. 307 КПК передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

У ст. 309 КПК визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 17 березня 2020 року № 5-р/2020 вказані положення визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними).

Виключенням із наведеного вище правила є ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, оскільки положення ч. 3 ст. 307 КПК у частині заборони оскарження таких рішень

визнані Конституційним Судом України в Рішенні від 17 червня 2020 року

№ 4-р(ІІ)/2020 неконституційними.
З наявних у касаційному суді матеріалів вбачається, що ухвала слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 9 вересня 2021 рокупостановлена в порядку статті 303 КПК та не відноситься до переліку ухвал слідчих суддів, які підлягають оскарженню відповідно до положень ч. 3 ст. 307, частин 1 і 2 ст. 309 КПК.

Встановивши, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала слідчого судді, яка

не відноситься до переліку ухвал слідчих суддів, що підлягають оскарженню відповідно до положень ч. 3 ст. 307, частин 1 і 2 ст. 309 КПК, апеляційний суд правильно відмовив у відкритті провадження на підставі ч. 4 ст. 399 цього Кодексу.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді про відмову в задоволенні скарги про скасування постанови, визнання бездіяльності прокурорів протиправною, зобов`язання прокурорів виконати певні дії у кримінальному провадженні № 0012333 за ч. 1 ст. 125 КК оскарженню не підлягає.

У такому випадку застосовуються положення ч. 4 ст. 399 КПК.
Відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , апеляційний суд діяв відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК і постановив законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
Посилання ОСОБА_4 на порушення апеляційним судом загальних засад кримінального провадження та ст. 55 Конституції України не знаходять свого законного підтвердження, оскільки ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Підстав вважати, що апеляційним судом порушено положення Конституції України чи не дотримано загальних засад кримінального провадження, немає.
Відмова суду у відкритті провадження у зв`язку із тим, що оскарження судового рішення не передбачене процесуальним законом, не свідчить про порушення права заявника на оскарження судового рішення та на доступ до правосуддя, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 9 вересня 2021 року, якою

не встановлено обмежень конституційних прав особи чи можливості оскарження вже встановлених правообмежень, здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, у той час як кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості її апеляційного оскарження, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні, а тому Касаційний кримінальний суд вважає за необхідне згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити

у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 15 вересня

2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3