ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000746 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2021 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 21.10.2021 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому узгоджену міру покарання у виді позбавлення волі стоком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування узгодженого сторонами покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обовязків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 02.08.2021 року приблизно о 09:00 годині перебував на території гаражного кооперативу «ОРЕЛЬ» за адресою: м. Дніпро, вул. Гоголя, 20, де неподалік від входу біля мікроавтобуса зліва побачив велосипед «Ardis Laser» вартістю 3641 грн 66 коп, який належить ОСОБА_8 , та в цей час у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, визначивши об`єктом свого злочинного посягання вищезазначений велосипед.
Після чого ОСОБА_7 , знаходячись у вказаний вище час та місці, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і вони носять таємний характер, умисно взяв за кермо велосипед «Ardis Laser» та почав котити його в сторону виходу з ГК «ОРЕЛЬ», однак дії ОСОБА_7 були помічені помічником охоронця гаражного кооперативу ОСОБА_9 , який намагався зупинити протиправні дії останнього, однак ОСОБА_7 , побачивши це, та розуміючи, що його дії помічені охоронцем, перестали носити таємний характер та переросли у відкрите викрадення чужого майна, ігноруючи законні вимоги про припинення злочинних дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідки, утримуючи при собі викрадене майно, пришвидшив рух в бік виходу з гаражного кооперативу, однак біля шлагбаума був зупинений іншим охоронцем - ОСОБА_10 .
Далі, для доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_7 , діючи умисно, з невідомих для ОСОБА_10 причин, стоячи до нього обличчям на відстані витягнутої руки, наніс йому один удар правою рукою, стиснутою в кулак, в область лівої щоки, після чого ОСОБА_7 повернувся до свідка ОСОБА_9 , який в цей час знаходився позаду нього на відстані витягнутої руки, та наніс йому один удар лівою рукою, стиснутою в кулак, в область нижньої щелепи праворуч, після чого ОСОБА_7 , утримуючи за кермо велосипед «Ardis Laser», знову зробив спробу втекти, проте з причини, що не залежали від його волі, ОСОБА_7 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця та розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, оскільки його дії були зупинені очевидцями вказаного правопорушення.
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3543 від 10.09.2021 року злочинними діями ОСОБА_7 було нанесено матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 у розмірі 3641,66 гривень.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2021 року в частині призначення узгодженої сторонами міри покарання.
Просив вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України просив звільнити ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що санкція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, а тому максимальне покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України не може перевищувати 4 років, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті.
Прокурор наголошує, що суд першої інстанції не перевірив угоду в цьому провадженні на відповідність вимогам КПК України, та не відмовив у затвердженні такої угоди, тобто не виконав вимоги ч. 7 ст. 474 КПК України.
Захисник ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2021 року залишити без змін.
Зазначила, що суд першої інстанції, шляхом опитування сторін кримінального провадження в судовому засіданні, переконався, що укладання сторонами угоди є добровільним, зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором, визначена у межах санкції інкримінованої статті, тому вважає, що суд першої інстанції правильного зробив висновок про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості та призначення ОСОБА_7 узгодженого покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 7 ст. 474, ч. 1 ст. 475 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та, якщо переконається, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, вироком суду першої інстанції визнано ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі стоком на п`ять років, із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.
Колегія суддів зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишились вимоги ч. 3 ст. 68 КК України, відповідно до якої, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Оскільки санкція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо того, що максимальне покарання, яке може бути призначене ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, не повинно перевищувати чотирьох років позбавлення волі.
Враховуючи вищевикладені вимоги закону, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання.
Керуючись ст. ст.407, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000746 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000746 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4