Дата документу 10.02.2022 Справа № 554/577/22
Провадження №1-кс/554/1484/2022
УХВАЛА
іменем України
10 лютого 2022 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу (із дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 30 червня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000046 від 30 березня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

24 січня 2022 року до суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, в якій просить скасувати постанову старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000046 від 30 березня 2021 року, винесену 30 червня 2021 року.
Скарга мотивована тим, що Полтавським апеляційним судом здійснюється судове провадження з перегляду вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року у справі № 543/1218/19, яким ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України. В ході апеляційного перегляду справи ОСОБА_3 було повідомлено про ймовірне вчинення щодо нього кримінального правопорушення співробітниками поліції, яке полягало у застосуванні до нього недозволених методів слідства під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000211 від 22 вересня 2019 року та відповідною ухвалою суду доручено провести перевірку вказаної заяви обвинуваченого.

В подальшому ОСОБА_3 визнано потерпілим у відповідному кримінальному провадженні № 0000046, внесеному до ЄРДР 30 березня 2021 року за ознаками ч. 1 ст. 365 КК України.

30 червня 2021 року слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 прийнято постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Із вказаною постановою потерпілий не згодний та вважає, що досудове розслідування проведено формально та неповно, а прийняте рішення про його закриття є передчасним і підлягає скасуванню. Зазначає, що слідчим та прокурором допущено формальний підхід до перевірки доказів, викладених у заяві потерпілого, та ряд процесуальних порушень. А саме не дотримано вимоги законодавства щодо строків вчинення процесуальних дій, надання документів тощо, внаслідок чого істотно порушено право ОСОБА_3 на ефективне розслідування його справи та оскарження порушень, допущених при проведенні досудового розслідування за його заявою. Вважає, що порушено порядок збирання доказів та надання їм правової оцінки, що призвело до порушення прав особи на ефективний юридичний захист. На думку заявника скарги, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000046 не лише не призвело до встановлення і покарання винних осіб, але й не вчинялися жодні дії з метою встановлення таких осіб. Було допитано лише самого потерпілого, однак не допитано осіб, які могли дати свідчення про вчинення злочину, зокрема співробітників Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області та осіб, присутніх при доставленні ОСОБА_3 до відділення поліції, які могли бачити вчинення протиправних дій щодо нього. Стверджує, що постанова належним чином не обґрунтована. Так, закриваючи кримінальне провадження за відсутності складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, слідчий вказав на відсутність істотної шкоди як обов`язкового елементу складу кримінального правопорушення, що на думку потерпілого, не може вважатися належною та достатньою мотивацією. Слідчий не конкретизував об`єктивної сторони діяння, обмежившись переліченням певних доказів, без їх належного аналізу та не навів жодної очевидної та підтвердженої матеріалами провадження підстави закриття кримінального провадження. Однак, належної правової оцінки щодо відсутності складу кримінального правопорушення з відповідним аналізом всіх елементів складу злочину та посиланням на зібрані докази в постанові слідчого не зазначено, що не відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Крім того, зазначає, що копії постанови від 30 червня 2021 року, надіслані його представнику текстуально відрізняються одна від одної, при цьому копія, надана прокурором, складається з 3-х аркушів, а та, що надана слідчим, - з 4-х аркушів, що унеможливлює належне з`ясування змісту прийнятого рішення та обмежує право на його оскарження. У зв`язку з викладенимзвернувся до суду з цією скаргою.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції потерпілий ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 заявлені вимоги скарги підтримали в повному обсязі та просили скаргу задовольнити.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. На адресу суду надано матеріали кримінального провадження № 0000046 від 30 березня 2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, ураховуючи стислі процесуальні строки розгляду, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за вказаної явки учасників процесу.

Заслухавши потерпілого та його представника, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги потрібно відмовити з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні вимоги містить і ч. 1 ст. 94 КПК України щодо оцінки слідчим, прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевіряти наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Судовим розглядом установлено, що в провадженні слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 від 30 березня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2021 року, згідно з якою доручено Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, провести перевірку заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про застосування до нього недозволених методів слідства під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000211 від 22 вересня 2019 року (арк. крим. провадж. 6-7).

ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні має статус потерпілого (арк. крим. провадж. 15-16).

Постановою слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 30 червня 2021 року кримінальне провадження, № 0000046 від 30 березня 2021 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (арк. крим. провадж. 42-44).

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_3 в особі свого представника звернувся до слідчого судді зі скаргою на підставі п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно з постановою від 30 червня 2021 року та із матеріалів кримінального провадження видно, що під час допиту ОСОБА_3 як потерпілого останній зазначив, що в ніч з 22 на 23 вересня 2019 року він прокинувся від того, що 4 (чотири) чоловіки стягнули його з ліжка на підлогу, щось кричали та штовхали ногами, потім кинули куртку щоб він одягнув її, кинули в «бусік» і повезли в невідомому напрямку. В автомобілі особи повідомили, що вони з поліції та на вимогу ОСОБА_3 завезти додому останнього переодягнутись відмовили. При цьому, невідомі особи весь час задавали питання: «Нащо ти вбив?», на це потерпілий говорив, що нікого не вбивав. Згодом особу було доставлено в Оржицький ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, завели в кабінет і били ногами, руками та лінійкою по нозі та рукам з метою схилити ОСОБА_3 визнати себе винним у вбивстві громадянки, чого він не робив. В результаті побиття він визнав вину, задовольнивши вимоги працівників поліції (арк. крим. провадж. 13-14).

Під час досудового розслідування на виконання доручень слідчого в порядку ст. 40 КПК України отримано інформацію з ГУНП в Полтавській області про те, що слідчими СВ Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000211 від 22 вересня 2019 року за фактом умисного вбивства ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.

Встановлено, що 22 вересня 2019 року до Оржицького ВП надійшло повідомлення про виявлення в Оржицькому районі трупу ОСОБА_6 з ознаками насильницької смерті. 23 вересня 2021 року у зв`язку з підозрою у вчиненні кримінального правопорушення у порядку ст. 208 КПК України працівниками поліції затримано ОСОБА_3 . Затримання здійснено слідчим СВ Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 . Інформація про співробітників поліції, які здійснювали доставку підозрюваного до органу поліції в ГУНП в Полтавській області відсутня.

Під час затримання у підозрюваного ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді різаних ран на стегні, сідницях та синців на руках, а також пошкодження лівого та правого стегна. За вказаним фактом відомості одразу ж зареєстровані в журналі ЄО Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області № 1689 від 23 вересня 2019 року. З письмових пояснень ОСОБА_3 , останній отримав вказані тілесні ушкодження під час вчинення злочину, а саме: умисного вбивства ОСОБА_6 , яка обороняючись завдала йому декілька ударів ножем. Стосовно забою ОСОБА_3 пояснив, що дану травму отримав близько тижня тому, а саме: перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння упав. Співробітники поліції до та після його затримання будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 не спричиняли, честь і гідність не принижували. Зазначив, що претензій до працівників поліції не має, від проходження судово-медичної експертизи письмово відмовився (арк. крим. провадж. 29-30).

Дійсно, із копії книги обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Оржицького ВП ГУНП в Полтавській області, том 1, за 2019 рік вбачається, що 23 вересня 2019 року о 09:05 год до відділу був доставлений затриманий ОСОБА_3 (запис № 294), який цього ж дня о 17:15 год вибув до ІТТ № 2, при цьому будь-яких претензій від останнього не надійшло, що засвідчено особистим підписом особи (арк. крим. провадж. 31-33).

Про затримання ОСОБА_3 у цей же день о 09:15 год було поінформовано центр з надання безоплатної правової допомоги, а о 14-ій годині до відділу поліції прибув адвокат ОСОБА_8 для надання правової допомоги останньому, що підтверджується відомостями, зафіксованими у відповідному Журналі (арк. крим. провадж. 34-35).

Відповідно до копії письмових пояснень ОСОБА_3 від 23 вересня 2019 року, які долучено до матеріалів кримінального провадження, останній зазначає про обставини подій, які мали місце 22 вересня 2019 року, коли той прийшов до ОСОБА_6 щоб придбати у неї горілки і в момент, коли він перебував у її квартирі, між ними виникла суперечка та зав`язалась сутичка, під час якої вона взяла до рук ножа і, розмахуючи ним, почала проганяти ОСОБА_3 з квартири. Після цього він намагався вихопити ніж, але з боку ОСОБА_6 отримав декілька незначних порізів по ногам в область стегна та сідниць, а коли все-таки заволодів ножем то цим же ножем наніс їй удари, від яких вона померла. Також зазначив, що травму лівого коліна він отримав близько тижня тому під час падіння, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння. Тоді як до та після свого затримання будь-яких тілесних ушкоджень йому ніхто не наносив, честь та гідність не принижували, претензій до працівників поліції та до будь-кого за фактом своїх тілесних ушкоджень він не мав (арк. крим. провадж. 40-41).

Про наведені обставини був складений рапорт від 23 вересня 2019 року, а відповідні відомості зареєстровано в журналі ЄО Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області № 1689 від 23 вересня 2019 року, та матеріали направлено для розгляду в установленому порядку (арк. крим. провадж. 37, 38-39).

Крім того, відповідно до копій рапорту № 44 та доповідної записки убачається, що 01 жовтня 2019 року о 13:40 год на збірному пункті Полтавської УВП № 23 було оглянуто ув`язненого ОСОБА_3 , в ході чого в останнього виявлено множинні інфіковані рани в/з правого стегна та лівої сідниці, садна правої кисті (арк. крим. провадж. 19, 20).

З цього приводу в письмових поясненнях від 01 жовтня 2019 року, наданих ОСОБА_3 на ім`я начальника Полтавської установи виконання покарань № 23, останній так само вказав, що порізи правої ноги і лівої сідниці він отримав вночі з 21 на 22 вересня 2019 року в Оржицькому районі під час сварки з жінкою, до якої він приходив купити самогон, і саме вона нанесла йому вказані ушкодження. Пояснення написані без фізичного та морального впливу (арк. крим. провадж. 21).

Вказані відомості підтверджуються й копією аркушів Журналу № 1 обліку виявлених тілесних ушкоджень у осіб, які прибули до державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)», справа № 03-28, в якому у записі під № 44 зазначена вказівка на отримання ОСОБА_3 перелічених вище тілесних ушкоджень 21 вересня 2019 року, близько 00 год 10 хв., від потерпілої (арк. крим. провадж. 17-18).

Врешті, 22 жовтня 2019 року за результатами проведеної службової перевірки за фактом виявлення тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 був затверджений висновок, яким перевірку закінчено, а матеріали списано до справи Оржицького ВП ГУНП в Полтавській області, оскільки у вказаній вище події відсутні ознаки кримінального правопорушення (арк. крим. провадж. 99).

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

За змістом ст. 284 КПК України під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення

З матеріалів кримінального провадження та зібраних під час досудового розслідування доказів видно, що при постановленні рішення про закриття кримінального провадження № 0000046 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення слідчим належним чином дотримані вказані вище вимоги кримінального процесуального закону.

Зокрема, оскаржувана постанова містить зміст обставин, які є підставами для прийняття такого рішення, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення Кримінального процесуального кодексу України.

Як свідчать докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, слідчий провів першочергові та необхідні слідчі дії, зокрема, надав доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України (арк. крим. провадж. 8-9, 22-23) та отримав вичерпні матеріали на їх виконання. Відповідно до них було здійснено допит ОСОБА_3 як потерпілого щодо обставин, повідомлених у заяві про можливе кримінальне правопорушення, зібрано всі необхідні документи, що стосуються повідомлених останнім обставин.

Із постанови видно, що слідчий надав оцінку наявним доказам, всебічно, повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, в тому числі вжив необхідних заходів, передбачених КПК України, щодо збирання необхідних документів та інформації в межах предмету розслідування.

Посилання ж у скарзі щодо не проведення жодних слідчих дій та необхідності додаткового проведення ряду слідчих дій, таких як допити інших осіб, зокрема співробітників Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області та осіб, присутніх при доставленні ОСОБА_3 до відділення поліції, є безпідставними, оскільки наявні в матеріалах кримінального провадження докази, як кожен окремо, а також і в сукупності та взаємозв`язку вказують на відсутність підтверджених фактів застосування щодо ОСОБА_3 недозволених методів час досудового розслідування, з урахуванням чого вжиті слідчим у цьому провадженні заходи та отримані докази можна вважати достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення.

Посилання в скарзі щодо порушення строків вчинення процесуальних дій, ненадання потерпілому певних документів та процесуальних рішень є необгрунтованими, оскільки відповідно до КПК України у разі незгоди на досудовому розслідуванні з певними рішеннями, діями чи бездіяльністю слідчого, дізнавача або прокурора такі можуть бути оскаржені в установленому порядку. Відтак, незгода із такими рішеннями чи бездіяльністю слідчого та прокурора не свідчить про наявність ознак вчинення кримінального правопорушення, оскільки процесуальним законом гарантований механізм захисту прав особи у таких випадках.

Також доводи скарги потерпілого щодо недостатньої вмотивованості оскаржуваного рішення слідчого є безпідставними, оскільки слідчий у своєму рішенні зазначив мотиви, з яких він виходив при прийнятті рішення з підстав відсутності в діях працівників Оржицького ВП складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, із відповідним аналізом елементів складу цього злочину та посиланням на зібрані докази.

З урахуванням цього, твердження скарги щодо допущення формального підходу до перевірки доводів, викладених у заяві потерпілого по своїй суті є оціночними судженнями самого потерпілого, які побудовані виключно на його власних міркуваннях та припущеннях щодо вчинення кримінального правопорушення і не підтверджуються будь-якими доказами.

Перевіривши вищенаведені обставини та докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, які містяться у кримінальному провадженні, слідчий суддя погоджується з висновками постанови слідчого від 30 червня 2021 року про те, що за результатами досудового розслідування не вбачається встановлених фактів вчинення конкретними службовими особами дій за ознаками ч. 1 ст. 365 КК України, про які у своїй заяві та показаннях вказував ОСОБА_3 , оскільки ці обставини не підтверджуються зібраними матеріалами кримінального провадження.

Отже, у даному кримінальному провадженні слідчим ужито вичерпний перелік заходів, за наслідками чого зібрано достатній обсяг матеріалів та доказів, тоді як необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, спрямовані на отримання відповідної інформації, слідчим в цілому були виконані й аналіз отриманих ним даних та доказів дає підстави вважати, що органом досудового розслідування дотриманий визначений порядок для встановлення істини по справі, результати яких дали змогу надати належну правову оцінку щодо відсутності ознак складу кримінального правопорушення у діях конкретних осіб.

Інших джерел інформації з приводу можливого кримінального правопорушення не здобуто, можливості зі збирання нових доказів фактично використано, тоді як вжиті органом досудового розслідування заходи слід вважати достатніми.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 9 КПК України слідчий, прокурор на власний розсуд визначають об`єм дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження для прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Разом із тим, відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином, слідчий самостійно визначає порядок слідчих дій, необхідних для встановлення події та ознак злочину.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2).

Згідно з ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

З системного аналізу положень норм ст. ст. 9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст. 22 КПК України), положення кримінального процесуального закону надають право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони провадження визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч. 2 ст. 223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Отже, з огляду на співвідношення вимог КПК України щодо розгляду заяв та клопотань учасників з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема, встановленими ст. 40 КПК України, процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Також варто зазначити, що питання, пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведенням слідчих (розшукових) та процесуальних дій на стадії досудового розслідування відносяться виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Врешті, твердження потерпілого та його представника щодо необхідності скасування рішення слідчого від 30 червня 2021 року про закриття кримінального провадження через те, що не були проведені певні слідчі та процесуальні дії, зокрема, допити осіб, нібито не встановлення інших обставин тощо, слідчий суддя вважає необґрунтованими і такими, що не узгоджуються із наведеними вище положеннями процесуального закону.

Фактично доводи скарги, поданої в інтересах ОСОБА_3 , щодо наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, нібито їх недостатності для прийняття рішення про закриття кримінального провадження зводяться до незгоди із зафіксованими в них відомостями, а також до посилань на порушення процедури перевірки певних фактів, суб`єктивної оцінки належності та допустимості певних документів та доказів, що мають характер припущень та не можуть слугувати беззаперечними підставами для задоволення такої скарги, виходячи з фактичних обставин цієї справи.

Слідчий суддя звертає увагу, що у кримінальному процесуальному законі не встановлені чіткі критерії оцінювання постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Доцільно встановити такі критерії щодо дотримання формальних вимог до постанови та безпосередньо змісту зазначеної постанови. При цьому, важливим є дотримання балансу між дискреційними повноваженнями слідчого і його обов`язком за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України), та обов`язком виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України). При цьому, слідчий суддя має оцінювати постанову у світлі досягнення завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження є посилання на докази, які, на думку слідчого, у достатній мірі вказують на відсутність ознак складу конкретного кримінального правопорушення.

При цьому, рівень доказування має встановлюватися за стандартом «поза розумним сумнівом», тобто коли сукупність обставин, що була встановлена, виключає будь-яке інше пояснення таких обставин, окрім того, що неодмінно встановлює те, що інкримінований злочин дійсно було вчинено і особа є винною (може бути визнана винною) у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням того, що матеріали провадження не вказують з достатнім рівнем доведеності на те, що мали місце факти, повідомлені обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником ОСОБА_4 під час розгляду в Полтавському апеляційному суді апеляційних скарг на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року щодо недозволених методів слідства відносно обвинуваченого, а також повідомлені останнім під час допиту в ході досудового розслідування, враховуючи повноваження слідчого приймати рішення про закриття кримінального провадження, а також обсяг проведених слідчих та процесуальних дій, вжитих заходів для встановлення таких фактів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий обґрунтовано та правомірно виходив з того, що у даному випадку встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Разом із тим, у цьому кримінальному провадженні не вбачається підстав для проведення інших слідчих (розшукових) дій чи підстав вважати, що орган досудового розслідування не мав реальної можливості з об`єктивних чи інших причин зібрати достатньо доказів для встановлення істини по справі.

Навпаки, відповідно до досліджених матеріалів кримінального провадження видно, що перевірка по даному факту проводилась з виконанням необхідних та достатніх для цього дій, аналіз зібраних доказів дозволяє зробити висновок, що виконувати будь-які інші слідчі дії не є доцільним, а також здобути нові будь-які докази в даному кримінальному провадженні не є можливим.

Доводи скарги про те, що постанова слідчого є незаконною з підстав неповноти і необ`єктивності досудового розслідування, процесуальних порушень тощо, фактично зводяться до загальних формулювань та не містять переконливого обґрунтування, яким чином проведення подальших слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження з наведених підстав.

Тому слідчий суддя критично ставиться до доводів скарги щодо необхідності додатково здійснити перелік названих слідчих та процесуальних дій за наявності вже встановлених і перевірених обставин та зібраних у провадженні доказів. А відтак, такі посилання на незаконність рішення за результатами досудового розслідування, юридично неспроможні.

Тоді як посилання особи, яка подала скаргу, на те, що слідчим взагалі не проведено необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на перевірку фактів, викладених у заяві про злочин, спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження, аналіз яких дозволяє зробити обґрунтовані висновки щодо зазначених у скарзі обставин, які є достатніми та переконливими для констатації зазначених у постанові тверджень.

Таким чином, матеріали кримінального провадження та скарги не містять даних, які б ставили під сумнів висновки слідчого і неповнота досудового розслідування не встановлена.

Саме процесуальне рішення слідчого про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Крім того, твердження в скарзі про існування двох різних постанов про закриття кримінального провадження не заслуговують на увагу та не впливають на висновки суду, оскільки в цілому зміст постанов слідчого від 30 червня 2021 року, копії яких надані разом зі скаргою, збігається зі змістом оригіналу цього ж процесуального рішення, що міститься в матеріалах кримінального провадження на арк. крим. провадж. 42-44, тоді як названі розбіжності в кількості сторінок постанов, наданих окремо слідчим та прокурором, могли виникнути з технічних причин під час оформлення та надсилання їх копій засобами поштового зв`язку.

Варто також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Оцінивши наведені обставини у їх сукупності і взаємному зв`язку, слідчий суддя вважає, що постанова старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 30 червня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000046, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тобто такою, що винесена з дотриманням вказаних вимог закону, а тому підстави для її скасування з наведених у скарзі підставі відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та докази з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог, а тому в задоволенні скарги потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 22, 24, 91, 94, 110, 303-307, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу (із дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 30 червня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000046 від 30 березня 2021 року, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1