Справа № 307/1028/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/234/21 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.05.2021.
Цією ухвалою обвинувальний акт, щодо:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 17.02.2021 близько 15 год., знаходячись в приміщенні Нересницької лікарні, що в с.Нересниця вул. Грушевського, 80 Тячівського району Закарпатської області, під час сварки з ОСОБА_9 , що виникла на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс один удар рукою зігнутою в кулак, в область обличчя потерпілого, а саме в щелепу. Своїми діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, травматичного видалення мосто-протезу 2, 1, 1, 2 зубів з частковим пошкодженням зубів на верхній щелепі та забою верхньої та нижньої губи, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В ухвалі суду зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення, так як прокурором зазначені одночасно дві взаємовиключні кваліфікуючі ознаки ч.2 ст.125 КК України. Зокрема, прокурором та дізнавачем визначено правову кваліфікацію даного кримінального проступку, а саме ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, чи незначну втрату працездатності. Разом з тим, в цьому ж обвинувальному акті, після формулювання обвинувачення ОСОБА_8 , вже визначено іншу правову кваліфікацію даного кримінального проступку, а саме ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. На думку суду, наведені недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , є перешкодою для призначення справи до судового розгляду, а тому, з метою дотримання прав та гарантій обвинуваченого, зазначених у Конвенції, суд дійшов до висновку, що даний обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення недоліків.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали та призначення нового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ухвала Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.05.2021 є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На його думку, повернення обвинувального акту прокурору повинно передбачати не формальну його невідповідність вимогам КПК України, а містити такі недоліки, які перешкоджають суду провести судовий розгляд. Вважає, що під час підготовчого судового засідання не було встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню цього кримінального провадження до судового розгляду. Зазначає, що складений щодо ОСОБА_8 обвинувальний акт, усупереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст.291 КПК України, а наведені в ухвалі суду підстави для його повернення прокурору є формальними. Звертає увагу на те, що суд під час підготовчого судового засідання неправомірно та всупереч ст.314 КПК України вдався до оцінки доказів, аналізу правильності викладення правової кваліфікації та суті обвинувачення.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Статтею 291 КПК України передбачені вимоги, які ставляться до обвинувального акту, а саме: обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п.1-9 ч.2 ст.291 КПК України, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), а також, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Тобто, після отримання обвинувального акту, суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст.291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Нормами ч.1 ст.337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, підставою для повернення обвинувального акту стало те, що на думку суду першої інстанції, у ньому виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки містить одночасно дві взаємовиключні кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, що є істотним недоліком обвинувального акту, істотно впливає на визначеність обвинувачення, є порушенням права учасників кримінального провадження на захист та права на справедливий суд, обов`язок забезпечення яких покладається на суд, та однією з гарантій яких є відповідно до пункту «а» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, негайна і детальна поінформованість зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти особи.
Повертаючи обвинувальний акт, суд констатував про те, що в обвинувальному акті відносно однієї події дізнавачем допущено розбіжність у правовій кваліфікації даного кримінального правопорушення, а саме, в першому випадку - ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, чи незначну втрату працездатності, а в другому випадку - ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, таким чином правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення відрізняється від правової кваліфікації, викладеної у формулюванні обвинувачення.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає, що зі змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_8 вбачається, що такий містить фактичний виклад обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, які прокурор вважає встановленими, де чітко і конкретно вказане місце, час вчинення даного кримінального правопорушення, конкретні дії, які вчинив обвинувачений, а також інші обставини їх вчинення, при цьому конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, які підлягають доказуванню, їх деталізація, викладена у даному обвинувальному акті, достатньо зрозуміла для ефективної реалізації права на захист і фабула обвинувачення в даному випадку є фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення.
Зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта підлягатиме доведенню під час судового розгляду і у випадку, передбаченому ст.338 КПК України може бути змінений. Натомість, повертаючи обвинувальний акт прокурору співставляючи формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованого в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого засідання.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вийшовши за межі своїх повноважень на стадії підготовчого засідання, надав фактичну оцінку доведеності обвинувачення, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства, не є підставою для повернення обвинувального акту в розумінні положень ст.314 КПК України, а сам процесуальний документ відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України, складений за результатами досудового розслідування, відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Отже, викладені в ухвалі суду першої інстанції підстави, які слугували поверненню обвинувального акту прокурору, не передбачені ст.291 КПК України, а тому не можуть бути визнані такими, що дають підстави суду повернути обвинувальний акт прокурору.
Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора такими, що заслуговують на увагу, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.
Згідно ст.409 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження поверненню на новий розгляд в той же суд зі стадії підготовчого судового засідання.
Керуючись ст.ст.404,405,407, 412, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: