Номер провадження: 11-кп/813/450/22
Номер справи місцевого суду: 499/890/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності,-

встановив:

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.06.2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 КК України, і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік 6(шість) місяців та поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнути зі ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення: - судової автотехнічної експертизи № 4458 від 22.12.2015 року на суму 768,00 грн; - судової транспортно-трасологічної експертиза № 4459 від 22.12.2015 року на суму 768,00 грн; - комплексної судово-медична та транспортно-трасологічної експертизи № 281 від 06.12.2017 року на суму 1238,00 грн; - судової молекулярно-генетична експертизи № 300 від 15.08.2018 року на суму 18969,54 грн; - судової автотехнічної експертизи № 366-А від 18 04.2018 року на суму 1716,00 грн, загальна сума 23459,54 грн.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Не оспорюючи кваліфікацію обвинувачення, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що обране судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

До початку апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , звернувся до апеляційного суду з клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності; прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання захисника, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Апеляційним судом встановлено, що злочин, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , було вчинено 22.07.2015 року.

При цьому, порівняльний аналіз положень ст. ст. 12, 49, ст. 287 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, яке інкримінуються ОСОБА_7 , та в чинній редакції, свідчить про те, що чинна редакція закону не поліпшує становище обвинуваченого, тому суд вважає за необхідне застосувати правові норми кримінального закону в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, яке інкримінується обвинуваченій.

Санкцією ст. 287 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, вказаний злочин, відповідно до положень ст. 12 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення цього злочину, є злочином середньої тяжкості.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, у разі вчинення злочину середньої тяжкості, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

У відповідності до ч. 3 ст. 49 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливий тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо.

Колегія суддів зазначає, що статтею 49 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки, які диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину; протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Як зазначалося раніше, інкримінований обвинуваченому ОСОБА_7 злочин було вчинено 22.07.2015 року.

Після чого 12.12.2016 року ОСОБА_7 вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за який був засуджений вироком Іванівського районним судом Одеської області від 21.02.2017 року, тобто встановлена обставина, що в свою чергу виключає благополучне закінчення строків давності, зазначених у частинах першій та другій цієї статті ст. 49 України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, і перериває диференційований строк. Це означає, що обчислення строку давності за раніше вчинений злочин починається заново (із самого початку) з дня вчинення нового злочину. В свою чергу, час, який минув до переривання давності (тобто до вчинення нового злочину), втрачає своє значення і не враховується при новому обчисленні давності. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин. Таким чином, диференційовані строки давності від кримінальної відповідальності за ст. 287 КК України встановлені ч. 1 ст. 49 КК України до уваги не беруться та застосовуються визначені ч. 2 ст. 49 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, загальні строки давності - 15 років з часу вчинення нового злочину.

Викладене узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові 5 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 (провадження № 51 - 5464 кмо 20), де надано висновок щодо застосування положень ст. 49 КК України, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Керуючись ст. ст. 2,5, 49, 285, 286, 370 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3