Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/54/21
Провадження № 1-кп/499/39/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 розглянувши у судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт кримінального провадження №0000121 від 21.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженець Одеської області, Великомихайлівського району, с.Великозименово, громадянин України, українець, з середньою освітою, який перебуває в цивільному шлюбі місце мешкання АДРЕСА_1 , раніше не судимий у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України

В С Т А Н О В И В:

29.02.2020 року, приблизно о 22:20 годині, встановити більш точний час не надалось можливим, не маючи водійського посвідчення, що дає право керувати транспортним засобом та чинного страхового полісу, керуючи мотоциклом МТ-10-36, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1984 року випуску, вчинив злочин при наступних обставинах. Так, рухаючись разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_7 , яка перебувала в колясці мотоциклу, по проїжджій частині, що по вул. Генерала Плієва в с. Знам`янка, Іванівського району Одеської області, в напрямку на Захід, не забезпечив безпечну швидкість руху та маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, враховуючи темну пору доби та неосвітлену ділянку проїжджої частини, не ввімкнув всі світлові пристрої, які позначали б його транспортний засіб, в зв`язку з їх технічною несправністю та з`їхав на узбіччя дороги (справа по напрямку руху), де всупереч вимогам чинних «Правил дорожнього руху» затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, не зменшив швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху та продовжив рух по узбіччю дороги, де коляскою мотоциклу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який йшов в цей час по узбіччю дороги разом з ОСОБА_8 в зустрічному напрямку та перебував ближче до проїжджої частини, після чого ОСОБА_4 , не зупиняючись, на вищевказаному мотоциклі зник з місця пригоди, тим самим не надав потерпілому ОСОБА_5 медичну допомогу та не повідомив в подальшому про скоєну дорожню - транспортну пригоду будь - який орган Національної поліції України.
При цьому, ОСОБА_4 був неуважним, за дорожньою обстановкою не слідкував, не надав належної оцінки тим фактам що по узбіччю рухаються пішоходи, не переконався, що виконаний ним маневр за вказаними обставинами не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, проявивши злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення та виконав небезпечний маневр тим самим грубо порушив:
пункти: 2.1 «а», «ґ»; 2.3 «б»; .9 «а»; 2.10 «а», «б», «в», «г», «г», «д», «е», «є»; 10.1;12.2, 12.3; 19.1 «а», 19.3;31.1, 31.4, 31.4.1.а) та 31.4.1.6), 31.4.3.а) та 31.4.3.6) «Правил дорожнього руху» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.
Після наїзду на пішохода водій ОСОБА_4 , діючи навмисно, маючи на меті уникнути відповідальності за скоєний наїзд на пішохода, в порушення вимог пункту 2.10. «а»-«е» «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які зобов`язують водія:
п. 2.10 «Уразі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:
а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;
в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;
г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;
ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті"г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;
д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;
е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди»
ОСОБА_4 свій транспортний засіб не зупинив, на місці пригоди не залишився, заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому не вжив, до медичного закладу та органу Національної поліції про дорожньо-транспортну пригоду не повідомив і зник з місця пригоди, тим самим залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_5 , який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, оскільки після наїзду отримав тяжкі тілесні ушкодження, хоча мав змогу надати йому допомогу, при цьому сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритих осколкових переломів середньої третини обох кісток лівої та правої гомілок з зміщенням уламків, забійні рванні рани середньої третини обох гомілок, травматичний шок І ступеню, які відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень та є небезпечними для життя.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження та за ч.1 ст.135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

За сукупністю ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

Дані обставини були встановлені судом шляхом допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків та дослідженням письмових та речових доказів по справі.

Під час розгляду кримінального провадження по суті, судом забезпечено дотримання вимог ст. ст. 22, 23, 26 КПК України, щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки судом досліджені всі докази, надані сторонами.

Так допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , показав, що не маючи права на керування транспортним засобом 29.02.2020 року він разом із своєю цивільною дружиною вирішив поїхати до своєї матері. Скориставшись мотоциклом МТ-10-36 він разом з дружиною та малолітнім сином 2017 року народження та сином знайомої семирічного віку виїхали в сторону с.Велике Зименове, по дорозі заїхали в магазин та придбали пиво. Проїзжаючи по вулиці Ген.Плієва дружина сказала, що він мабуть на когось наїхав. Після чого він зупинився пробіг декілька метрів в зворотню сторону (сторону ДТП), почув голосні крики і злякавшись за дітей які були разом з ним на мотоциклі, вирішив поїхати далі. Проте що, вчинив дорожньо-транспортну пригоду зрозумів, але побоявся повернутися на місце події.

Приїхавши до своєї матері нічого нікому не повідомив, поставив мотоцикл в гараж та ліг спати. Вночі до нього приїхали працівники поліції, які повідомили про факт ДТП, оглянули мотоцикл та запропонували поїхати до відділу поліції. В скоєному діянні визнав себе винним, вибачився перед потерпілим, щиро розкаюється та просить суворо не карати. Зазначив, що наїзд скоїв з необережності, а покинув місце пригоди через побоювання за малолітніх дітей, які були разом з ним під час пригоди.

Цивільний позов потерпілого щодо стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди визнав частково, а саме в частині матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, а щодо стягнення моральної шкоди частково заперечував, без посилання на розмір, зазначаючи на відсутність коштів.

Виходячи з показів, наданих обвинуваченим, суд вважає, що вина у скоєних правопорушеннях ОСОБА_4 визнана повністю, оскільки таке визнання є безумовним.

Разом з цим, окрім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, його вина повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 зазначив, що 29.02.2020 року близько 22.00-22.30 години разом зі своїм другом ОСОБА_8 рухались по вулиці Ген.Плієва в с.Знамянка по узбіччю дороги. Він йшов зі сторони проїзної частини, почувши звук мотоцикла він отримав удар по ногам та впав на землю, в цей час він відчув, що задихається та сильний біль в ногах, його товариш сказав, що на нього наїхав мотоцикл та в нього зламані ноги. Через деякий час під`їхав автомобіль з чоловіками, які наклали йому жгут на ноги та викликали швидку допомогу. Після чого він був доставлений в лікарню де проходив тривалий курс лікування.

Представник потерпілого у судовому засіданні звернув увагу суду, що обвинувачений хоч і зазначає, що розкаюється, але це формально, оскільки жодних дій які б підтверджували його щире розкаяння у вчинені даного правопорушення, не вчинялись, а саме шкоду він не відшкодував, особисто з потерпілим на протязі всього часу з дня ДТП не спілкувався, станом здоров`я не цікавився, допомогу будь якого виду не пропонував, тому вважає. Що покарання за скоєне правопорушення суд повинен призначити у вигляді позбавлення волі без застосування ст..75 КК України в межах санкцій даних статей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що 29.02.2020 року близько 22.00-22.30 години він разом зі своїм другом ОСОБА_5 рухались по вулиці Ген.Плієва в с.Знамянка по узбіччю дороги. Потерпілий ОСОБА_5 йшов зі сторони проїзної частини, почувши звук мотоцикла він побачив що ОСОБА_5 отримав удар по ногам та впав на землю. ОСОБА_5 почав кричати про біль вказував на ноги. ОСОБА_8 оглянувши ноги товариша побачив перелом ніг та повідомив про це потерпілого. Незабаром під`їхав автомобіль з чоловіками, які наклали потерпілому жгут на ноги та викликали швидку допомогу. Після чого потерпілий був доставлений в лікарню.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що 29.02.2020 року він разом із своїми друзями їхали в с.Знамянка на автомобілі близько о 22.00-22.30 годині по вул..Ген.Плієва на зустріч їм проїхав мотоцикл на великій швидкості, і з неосвітленою люлькою. Після зустрічі із мотоциклом проїхавши декілька метрів вони побачили на узбіччі дороги двох людей, які махали руками для допомоги. Зупинившись свідок ОСОБА_9 побачив потерпілого у якого був видимий перелом ніг. Одразу ж наклали жгут та викликали швидку допомогу.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 надали аналогічні свідчення як свідок ОСОБА_9 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала суду, що вона є цивільною дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 та виховують спільного сина 2017 року народження. 29.02.2020 року вони вирішили поїхати до матері чоловіка в с.Велике Зименове. Скориставшись мотоциклом МТ-10-36 поїхали в с.В.Зименове, по дорозі зупинилися придбати пива та сигарет. Проїзжаючи по вулиці Ген.Плієва вона повідомила чоловіка, пор те що він мабуть на когось наїхав. Після чого обвинувачений зупинився пробіг декілька метрів в зворотню сторону (сторону ДТП), повернувся поїхавши далі.

Приїхавши до матері він поставив мотоцикл в гараж та повечеряв та ліг спати. Вночі до них приїхали працівники поліції, які запропонували чоловіку поїхати до відділу поліції.

Для підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, органом досудового розслідування під час досудового слідства, а також прокурором в ході судового провадження були зібрані та надані суду наступні докази, які були дослідженні судом в судових засіданнях.

- згідно з витягом з ЄРДР №0000121 від 21.03.2021 року внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

- відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.03.2020 року зі схемою та фототаблицею було зафіксовано місце наїзду .

- згідно з протоколу огляду від 01.03.2020 року було оглянуто мотоцикл МТ-10-36, на колясці якого було виявлено відсутність освітлювальних приладів та пошкодження фарбового покриття;

- постановою про визнання і залучення до кримінального провадження речових доказів від 01.03.2020 року мотоцикл МТ-10-36 чорного кольору р/н НОМЕР_1 залучено до кримінального провадження в якості речового доказу;

- ухвалою слідчого судді Іванівського районного суду одеської області від 04.03.2020 року накладено арешт на мотоцикл МТ-10-36 чорного кольору р/н НОМЕР_1 ;

- висновком експерта №20-1952 від 27.05.2020 року встановлено, що рульове керування та гальмо заднього колеса мотоциклу з коляскою «Днепр» МТ-10-36 р/н НОМЕР_1 безпосередньо перед даною дорожньо-транспортною пригодою знаходилися в працездатному стані. Ходова частина мотоцикла з коляскою «Днепр» МТ-10-36 р/н НОМЕР_1 безпосередньо перед даною ДТП не мали несправностей, які могли обумовити раптову втрату керованості та стійкості руху даного транспортного засобу під час даної ДТП. Головне освітлення мотоциклу задовго до даної ДТП знаходилося в несправному стані в зв`язку з установкою в фарі саморобного патрону та штифтової лампи з однією ниткою розжарювання потужністю 21 Вт, замість штатної лампи з двома нитками розжарювання дальнього та ближнього світла потужністю відповідно 45/40Вт. Гальмо переднього колеса мотоцикла задовго до даної ДТП знаходилося в технічно несправному стані з-за відсутності належного регулювання натягу привідного тросу механічного приводу цього гальма та з-за повного зносу фрикційної накладки передньої колодки гальмівного механізму переднього колеса, що обумовлювало повну бездіяльність гальма переднього колеса. Водій мотоциклу міг виявити вище зазначену несправність гальма переднього колеса перед початком експлуатації мотоциклу в день ДТП по натисканню важелю приводу гальма переднього колеса аж до правої рукоятки руля (керма), що свідчило про відсутність належного регулювання натягу привідного троса механічного приводу та про недієздатність гальма переднього колеса мотоциклу. Експлуатація мотоциклу при даній несправності робочої гальмівної системи забороняється вимогами п.31.1, п.31.4, п.31.4.1.а) та 31.4.1.6) Правил дорожнього руху. Водій мотоциклу об`єктивно міг виявити вище зазначену несправність системи головного освітлення мотоциклу по істотному зниженню освітлення та видимості дороги, по відсутності переключання світла фари з ближнього на дальній при експлуатації мотоциклу в темний час, як перед даній ДТП та довго до неї. Експлуатація мотоциклу при даній несправності системи головного освітлення, мотоциклу забороняється вимогами п.31.1, п.31.4,п.31.4.3.а),п.31.4.3.61 Правил дорожнього руху України;

- висновком експерта № 33 від 30.10.2020 року встановлено, що згідно представленої медичної карти стаціонарного хворого № 5240/256 ортопедо-травмалогічного відділення Одеської обласної клінічної лікарні відомо, що при зверненні ОСОБА_5 у лікарню по медичну допомогу 01.03.2020р. були виявлені наступні тілесні ушкодження: відкриті осколкові переломи середньої третини обох кісток лівої правої гомілок з зміщенням уламків, забійні рвані рани середньої третини обох гомілок, травматичний шок 1 ступеню. Описані в медичній документації ушкодження, утворилися від дії тупого предмету (тупих предметів) с обмеженою контактуючою поверхнею, в місці прикладання травмуючої сили, чим могли бути деталі візка мотоциклу, який рухався, при зіткненні з потерпілим. Тобто зазначені ушкодження могли бути спричинені при дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 29.02.2020 року. Описані ушкодження утворилися від дії тупого предмету (тупих предметів), що діє з великою силою, чим могли бути деталі візка мотоциклу, що рухається, і є характерними для мотоциклетної травми. Зважаючи на те, що місце події та транспортний засіб, одяг та взуття потерпілого експертом не оглядались, матеріали справи експерту надані не були, більш точно встановити механізм утворення ушкоджень, за наявними у розпорядженні експертизи матеріалами, не уявляється можливим. Зазначені ушкодження є небезпечними для життя, отже відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

- протоколами проведення слідчого експерименту від 06.11.2020 року та від 12.11.2020 року в яких чітко встановлено місце ДТП, місця перебування учасників ДТП та інші обставини;

- висновком експерта № 20-7002 від 04.01.2021 автотехнічної експертизи наїзду мотоцикла МТ-10-36 на пішохода, підтверджено порушення правил дорожнього руху водієм мотоцикла МТ-10-36, результатом чого відбулось дане ДТП;

Таким чином, зазначені висновки експертів суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки такі отримані в порядку, передбаченому КПК України, відповідають вимогам КПК України, містять в собі докладний опис проведеного дослідження та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження та в силу ст. 85 КПК України прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні,тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.
Докази досліджені судом в ході розгляду кримінального провадження підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діяннями обвинуваченого ОСОБА_4 та наслідком - спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Таким чином, суд дійшов висновку, що фактичні дані, що містяться у досліджених судом доказах узгоджуються між собою, з показами свідків, протоколами проведених слідчих дій, експертиз та іншими доказами, зібраними в ході досудового розслідування та судового розгляду.
В п.19 ч.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя " зазначається, що згідно ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально - процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Так, в судовому засіданні не здобуто жодних даних, що докази сторони обвинувачення були отримані незаконним шляхом чи з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини, чи не уповноваженою на це особою, чи з іншими порушеннями, передбаченими процесуальним законом.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбаченого ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати, за ознаками кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження та за ч.1 ст.135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд в дотримання вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує обставини вчинення та тяжкість кримінальних правопорушень, яке згідно ст. 12 КК України за ч.2 ст. 286 КК України відноситься до категорій тяжких злочинів та за ч.1 ст.135 КК України відноситься до категорій нетяжких злочинів.
За змістом п.п. 20, 21Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Крім того, позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.
Як вбачається, згідно показів обвинуваченого, який повідомив, що посвідчення водія йому не видавалось, та зворотнє письмовими доказами не підтверджено.
Враховуючи те, що в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 отримував посвідчення водія, додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами судом не застосовується.
В силу приписів п.3 ч.1 ст. 65 КК України, суд призначаючи ОСОБА_4 покарання враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч.2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
За таких обставин, до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить, той факт, що на його утриманні перебуває одна малолітня дитина, а саме син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вину визнав в повному обсязі, розкаявся у вчиненому, сприяв розслідуванню кримінального провадження.
Обставин, які обтяжують покарання, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Слід зазначити, що як передбачає ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , враховуючи характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи характеризуючі дані особи винного, раніше не судимий, характеризується за місцем проживання позитивно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра, має постійне місце проживання, щире каяття, а також враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, на його утриманні перебуває малолітня дитина, також відношення обвинуваченого до скоєного, в скоєному розкаявся, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, також що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зіст.9 Конституції Українитаст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 135 КК та ч. 2ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, а саме звільненням обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У справі « Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».
Враховуючи обставини справи і особу обвинуваченого суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без відбування покарання у кримінально-виконавчій установі.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, суд вважає за необхідне керуватися вимогами ч. 1ст. 70 КК України, призначивши покарання за кожний злочин окремо, остаточне покарання призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових злочинів.
Стосовно поданого потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову суд зазначає наступне.
Так, в даному кримінальному провадженні потерпілим подано цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення 54 086,23 грн. - на відшкодування матеріальної шкоди та 400 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди, який він підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.
Стосовно вимоги ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 54 086,23 грн. - на відшкодування матеріальної шкоди, то суд приходить до висновку що вона підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки вона є доведеною належними та допустимими доказами, які надані цивільним позивачем та беззаперечно визнається цивільним відповідачем обвинуваченим ОСОБА_4 .
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Щодо вирішення цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди у сумі 400 000 грн. суд виходить із наступного.
Цивільний позивач ОСОБА_5 обґрунтовує свою позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 400000 гривень, тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 йому заподіяно дуже велику моральну шкоду, адже саме внаслідок цих дій він переживав неймовірне горе, у розквіті життя його позбавлено можливості вільно рухатися і пересуватися. Він повністю втратив звичний уклад життя. Змінилися також і його життєві стосунки і зв`язки. Відчував себе тягарем для рідних, оскільки постійно потребував сторонньої допомоги, подальшого лікування, у т.ч. операційного втручання та післяопераційної реабілітації. Дуже тривалий час він взагалі не міг рухатися і був прикутий до ліжка. У зв`язку із цим станом здоров`я він ледь не втратив можливість отримати вищу освіту у Одеському державному університеті внутрішніх справ. На теперішній час має щорічно проходити диспансерний нагляд 4 рази на рік. Його лікування не завершено і у цьому році доведеться провести ще одну операцію. Душевні страждання, пов`язані із цим відчуває кожного дня.
Щоденне відчуття фізичного болю, думки та наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, насторога, тривога та фізична неповноцінність, почуття образи та приниженої гідності, перебування у - пригніченому стані внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_4 та не зрозумілість того чи взагалі колись повернеться фізичний стан та повернеться до нормального повноцінного життя не полишають позивача.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю.
Загальні положення відшкодування моральної шкоди регламентовані ст.23 ЦК України.
Зокрема, як встановлено ч.1 ст.23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; а відповідно до ч.2 цієї ж норми закону моральна шкода полягає: п.2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частиною 3 даної норми закону встановлюється: Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви.
Судом враховується характер неправомірних дій ОСОБА_4 , тяжкість наслідків вчинених кримінальних правопорушень, обставини завдання такої шкоди, що призвели до тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , а також причинно-наслідковий зв`язок між таким злочинним діянням обвинуваченого та спричиненими наслідками у виді моральної шкоди, заподіяної потерпілому.
За вказаних обставин, судом, оцінюються моральні страждання, завдані потерпілому внаслідок завдання тілесних ушкоджень, і які не є одномоментними, адже таке травмування - позбавило можливості вільно рухатися і пересуватися, у потерпілого змінився звичний уклад життя і його життєві стосунки і зв`язки.Постійно потребував сторонньої допомоги, подальшого лікування, тривалий час він взагалі не міг рухатися і був прикутий до ліжка.
При цьому, на переконання суду, із врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_5 внаслідок вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, характеру немайнових втрат потерпілого, які не можуть бути відновлені, внаслідок травмування, характеру та тривалості заподіяних йому моральних, душевних, психічних страждань, тяжкості вимушених змін у його житті та ступеня вини обвинуваченого, сума грошового відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5 підлягає частковому стягненню, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
За вказаних обставин, розмір моральної шкоди у сумі 400 000 для відшкодування потерпілому, як останній заявив у цивільному позові, - є занадто великим та таким, що не узгоджуються із означеними вище засадами розумності, виваженості та справедливості.
Речові докази по справі відповідно до ст.100 КПК України підлягають поверненню користувачу.
Скасуванню підлягає арешт накладений ухвалою слідчого судді Іванівського районного суду Одеської області від 04.03.2020 року речовий доказ - на мотоцикл МТ-10-36 чорного кольору р/н НОМЕР_1 .
У відповідності до ст.118,122,124 КПК України з обвинуваченого підлягають до стягнення процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта на проведення судових експертиз під час досудового розслідування в загальній сумі 6537,6 грн., з них : 3922,56 грн вартість експертизи № 20-1952-51; 2615,04 грн вартість експертного дослідження № 20-7002.
Запобіжний захід, щодо обвинуваченого не обирався.
Підстав для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , на час до набрання вироком законної сили, немає.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 373-374, 377 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, злочинів, передбачених ч. 1ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 135 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 286 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки на період іспитового строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Іванівського районного суду Одеської області від 04.03.2020 року на речовий доказ - на мотоцикл МТ-10-36 чорного кольору р/н НОМЕР_1 .

Речові докази у справі, а саме мотоцикл МТ-10-36 чорного кольору р/н НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.100 КПК України, повернути фактичному користувачу.

У відповідності до ст.118,122,124 КПК України, стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта на проведення судових експертиз під час досудового розслідування в загальній сумі 6537(шість тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 60 коп

Запобіжний захід, щодо ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду завдану вчиненням кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України у розмірі 54 086 ( п`ятдесят чотири тисячі вісімдесят шість) грн. 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду завдану вчиненням кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України у розмірі 100000 ( сто тисяч) грн..

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду, через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1