В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2021 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 ,потерпілої ОСОБА_4 ,обвинуваченого ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, має середню освіту, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, не працевлаштованого, який має місце реєстрації за адресою АДРЕСА_1 ,фактично мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 07.09.2020 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.2 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

02.11.2020 року приблизно о 20 год.30 хв. ОСОБА_5 ,маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно,з корисливих мотивів,знаходячись за місцем проживання у будинку АДРЕСА_1 ,впевнившись,що за його діями ніхто не спостерігає,таємно,шляхом вільного доступу,викрав з приміщення кімнати пилосос PHILLIPS FS 9350/01 в корпусі темно-синього кольору вартістю 2495 гр.22 коп.,який належить ОСОБА_4 .

Після чого ОСОБА_5 ,продовжую реалізацію злочинного умислу, з викраденим майном з місця злочину попрямував до відділення ломбарду № 101 «УМКВ і Компанія» по вул.Чарівній 44 в м.Запоріжжі ,де розпорядився викраденим на власний розсуд,чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду у вказаному вище розмірі .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.

Пояснив,що в період 2020 р.він систематично вживав наркотичні засоби,майже постійно перебував у стані наркотичного сп`яніння,не працював,потребував коштів на власні потреби.На той час він мешкав за місцем реєстрації у будинку АДРЕСА_1 разом з матір`ю та сестрою ОСОБА_4 02.11.2020 р. ввечорі він знаходився дома один,був впевнений,що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з кімнати,де мешкає його мати,таємно викрав пилосос,який надалі відніс у ломбард за 400 гр.,гроші витратив на власні потреби. Крадіжку вчинив,сподіваючись,що його рідні,які є власниками пилососа,пробачать йому цей вчинок,проте його сестра викликала поліцію,наступного дня до нього додому прибула поліція та він не приховував свою причетність до скоєння цього злочину,у нього знайшли документи з ломбарду,звідки пилосос вилучили та повернули власнику. У скоєному розкаявся,фактичних обставин справи та доказів,що їх підтверджують,не оспорював.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала,що вона із дитиною мешкає з матір`ю та братом ОСОБА_5 за вказаною вище адресою,кожен має окрему кімнату,з братом вони спільного господарства не ведуть.02.11.2020 р. повертаючись з роботи,вона бачила брата ОСОБА_5 у приватному секторі на «Зеленому» з явними ознаками наркотичного сп`яніння,запідозрили недобре,тому коли повернулась додому,одразу перевірила наявність у кімнаті матері пилососа,де той зберігався,а коли його не побачила,зрозуміла,що пилосос викрав її брат ОСОБА_5 ,про що повідомила у поліцію. Коли прибула поліція,брата вдома не було,він з`явився вночі,наступного ранку у нього знайшли документи про заклад пилососа у ломбард,він не заперечував своєї причетності до крадіжки пилососа,який повернули працівники поліції. Не наполягала на суворому покаранні ОСОБА_5 ,зазначивши,що вважає позитивними результати його реабілітації у релігійній громаді,де він наразі мешкає.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченої у вчинені інкримінованого злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує її дії по ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка),вчинене повторно.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 раніше був судимий,вчинив новий злочин в період іспитового строку,не працював.

Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину,завдана потерпілій шкода повністю відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

ОСОБА_5 на теперішній час усвідомлено бажає стати на шлях виправлення,пройшов реабілітацію у релігійній громаді,де наразі мешкає та позитивно характеризується,потерпіла не наполягала на його суворому покаранні та вважала,що перебування на реабілітації мало на обвинуваченого позитивний вплив.

За таких обставин,суд призначає обвинуваченому покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України у виді реального обмеження волі на мінімальний строк ,що є необхідним та достатнім для його виправлення та убезпечення суспільства від продовження злочинної діяльності.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

При призначенні остаточного покарання необхідно застосувати положення ст.71 ч.1 КК України,оскільки вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.09.2020 р. ОСОБА_5 був засуджений за ст.185 ч.2 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,до відбуття покарання за попереднім вироком ним вчинено новий злочин.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати ,зокрема, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання,у даній справі- строк покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі,а остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Відповідні роз`яснення викладені у п.25,26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із заступними змінами).

Відповідно до обвинувального акту, речовий доказ переданий на відповідальне зберігання потерпілій,процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.71 КК України,по сукупності вироків,до покарання,призначеного ОСОБА_5 за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.09.2020 р. та остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2(два) роки 1(один) місяць.

Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання обвинуваченого при приведенні вироку до виконання.

Речовий доказ: пилосос PHILLIPS FS 9350/01 в корпусі темно-синього кольору,переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 ,залишити їй як власнику.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення,обвинуваченим,який тримається під вартою,у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1