ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2520/21 Справа № 201/4031/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002916 від 17 листопада 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді штрафу в розмірі 850 гривень; за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_10 призначено покарання шляхом складення покарань, визначивши до відбуття п`ять років позбавлення волі зі штрафом в розмірі 850 грн. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки та поклавши на неї обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_10 15.11.2019 приблизно о 12 годині 15 хвилин, знаходячись у приміщенні кухні будинку АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_8 побачила гаманець ОСОБА_8 , в якому знаходилась банківська картка «Приватбанку» № НОМЕР_1 , яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1,27, 1.31, с. 1,п.15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», ч.4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є електронним носієм інформації, який ініціює переказ грошей з відповідного рахунку та засобом доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом), яка належить потерпілій ОСОБА_8 та зареєстрована на ім`я потерпілої. Після чого ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що ОСОБА_8 вийшла з приміщення кухні та переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, умисно викрала вищезазначену банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_1 , на рахунку якої знаходилися грошові кошти у розмірі 21575,77 доларів США, що станом на 15.11.2019 еквівалентно 519 975,80 гривень.
В подальшому ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зникла разом з викраденим документом, розпорядившись банківською картою «Приватбанку» № НОМЕР_1 , що належить потерпілій ОСОБА_8 , на власний розсуд.
Вказаними діями ОСОБА_10 вчинила кримінальний проступок відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 357 КК України, а саме, викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.
Продовжуючи свою незаконну діяльність ОСОБА_10 , знаючи пароль від банківської картки «Приватбанку» № НОМЕР_1 , що належить потерпілій ОСОБА_8 , реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна у великих розмірах, а саме грошових коштів в сумі 21575,77 доларів США, що станом на 15.11.2019 еквівалентно 519 975,80, які належать потерпілій ОСОБА_8 та які знаходились на її банківському рахунку «Приват Банку» з прив`язанням до рахунку банківською карткою № НОМЕР_1 , діючи з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що її дії є таємними для потерпілої ОСОБА_8 , заволоділа та розпорядилась грошовими коштами, що знаходяться на картковому рахунку потерпілої на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 21575,77 доларів США, що станом на 15.11.2019 еквівалентно 519 975,80 гривень та 541 раз перевищує неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що є великим розміром.
Вказаними діями ОСОБА_10 вчинила злочин відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна, вчинене у великих розмірах.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання: за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді штрафу в розмірі 850 гривень; за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_10 призначити покарання шляхом складання покарань, визначивши до відбуття п`ять років позбавлення волі зі штрафом в розмірі 850 гривень, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що в силу вимог ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу не підлягає складанню з іншими видами покарань та виконуються самостійно. Наведені положення закону суд не врахував та не вказав про необхідність самостійного виконання покарання у виді штрафу.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні нею злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація її дій прокурором в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченій покарання за сукупністю злочинів, за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
При цьому, у відповідності з вимогами спеціальної норми, а саме з положеннями ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно
Колегією суддів встановлено, що наведених вимог закону судом першої інстанції враховано не було.
Так, застосувавши положення ч. 1 ст. 70 КК України, суд призначив обвинуваченій остаточно покарання за скупністю злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, у виді 5 років позбавлення волі та 850 гривень штрафу, шляхом їх складення.
Разом із цим, звільнивши ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, суд не вказав на необхідність окремого виконання покарання у виді штрафу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування закону, який не підлягає застосуванню.
Враховуючи те, що суд першої інстанції не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме не вказав на необхідність окремого виконання покарання у виді штрафу, яке не підлягає складанню з покаранням у виді позбавлення волі, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора.
За цих обставин суд вбачає підстави змінити оскаржуване судове рішення, вказавши, що покарання у виді 850 гривень штрафу на підставі ч. 3 ст. 72 КК України належить виконувати самостійно.
При цьому, колегія суддів не перевіряє відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кожного з вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої, оскільки про це прокурор вимог не заявляє.
Що стосується заявлених вимог прокурора про необхідність ухвалення вироку, то вони не узгоджуються з положеннями ст. 420 КПК України.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд звільнив обвинувачену лише від відбування покарання у виді позбавлення волі. За цих обставин, уточнення правових підстав, виключення вказівки на складання покарань та зазначення необхідності окремого виконання покарання у виді штрафу не погіршуватиме становища обвинуваченої, а тому не тягне за собою скасування вироку та ухвалення нового.
Отже, колегія суддів частково погоджуючись з доводами прокурора, приходить до висновку про необхідність зміни вироку з підстав неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_10 засудженою до покарання:
- за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесяти) гривень;
- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, вважати ОСОБА_10 засудженою до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесяти) гривень.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4