Справа № 734/2211/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/148/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Чернігова, громадянину України, з середньою освітою, не працюючому, неодруженому, який має неповнолітнього сина, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по АДРЕСА_2 , раніше судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів, до 18 лютого 2022 року.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, свідки недопитані, докази сторін обвинувачення та захисту не досліджені, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який, суд не встановив.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, як незаконну та необґрунтовану, зазначаючи, що мотиви для обрання та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становлять порушення презумпції невинуватості.

Аргументує тим, що протягом останніх шести місяців у кримінальному провадженні не відбувається жодних процесуальних дій, передбачених ст. 333 КПК України. Судом виносяться лише ухвали про тримання його під вартою, гарантовані йому свободи катастрофічно обмежуються та принижують його честь та гідність, як громадянина. Будь-які розумні строки судового розгляду залишились в минулому, адже справа перебуває на розгляді в Козелецькому районному суді з серпня 2020 року, він тривалий час перебуває під вартою без будь-яких законних на те підстав.

Переконаний, що перед тим, як надати йому статус обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, то спочатку належало перевірити його алібі на час скоєння інкримінованого злочину, при цьому, слід брати до уваги відповідні положення ППВСУ від 29.06.1990 № 5, де у п. 15 вказано, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину. Отже, на початок досудового розслідування слідчий, прокурор зобов`язані були вчинити певні дії, але цього не зробили і це залишилось поза увагою слідчого судді.

Всі норми були грубо проігноровані ще під час досудового слідства, а при винесенні ухвали 20 грудня 2021року суд зайняв позицію обвинувачення, зазначивши, що свідки у кримінальному провадженні не допитані, докази з боку сторін обвинувачення та захисту не досліджені.

Наголошує на тому, що судових процесів у даному провадженні не відбувається, судді навмисно затягують судове провадження, в той час, як він має місце реєстрації та може виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, з`являючись за викликом.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на скасуванні ухвали суду, просили обрати щодо обвинуваченого інший більш м`який запобіжний захід, що не буде пов`язаний із позбавленням волі, прокурора, який заперечив проти доводів сторони захисту, вказав на те, що судовий розгляд триває через складність справи, кількість обвинувачених та захисників, необхідність у ретельному та безпосередньому дослідженні всіх доказів, що займає значний час та не свідчить про затягування судового розгляду судом, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у нападі з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, який зазнав нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, особою, яка раніше вчинила розбій, а також у зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 187 та ч. 1 ст. 263 КК України.

Кримінальні правопорушення у яких обвинувачується ОСОБА_6 віднесені до категорії тяжких, які становлять високу загрозу суспільній небезпеці та за які передбачене суворе покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи ОСОБА_6 строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.

На час судового розгляду, даних які б вказували, що встановлені ризики зникли або ж зменшилися, не встановлено. Крім того, поряд з цитуванням положень про презумпцію невинуватості та ст. 6 Конвенції про захист прав людини, таких обставин не наводить і сам обвинувачений.

Посилання обвинуваченого на упереджене ставлення суду та фактичне визнання його винуватості ще до завершення судового розгляду, не можуть бути прийняті до уваги.

Наразі, питання доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою.

Крім того, судом вірно зазначено про те, що судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин, не допитані свідки та не досліджені докази жодної зі сторін кримінального провадження, тривалість судового розгляду пояснюється кількістю обвинувачених та захисників, неможливістю стовідсотково забезпечити явку свідків, а також через необхідність призначення одному з обвинувачених іншого захисника, через заміну складу суду, та необхідність розпочати судовий розгляд у даному провадженні від самого початку.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у даному випадку ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, який виразився у нападі на особу із застосуванням насильства до потерпілого, яке є небезпечним для його життя і здоров`я, до того ж злочин вчинено за попередньою змовою групою осіб, при тому, що потерпілий зазнав нападу у власному будинку, від осіб, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, отже, саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_6 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_11