Справа № 947/2510/22
Провадження № 1-кс/947/946/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.01.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001077 від 23.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001077 від 23.07.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.07.2021 до cлідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області з управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшло повідомлення про виявлення ознак кримінального правопорушення, а саме отримано інформацію про те, що на території м. Одеси діє група осіб, які спеціалізуються на сутенерстві та втягненні осіб в заняття проституцією.
Встановлено, що керівником салону інтимних послуг являється ОСОБА_5 , який усвідомлюючи, що для забезпечення діяльності салону інтимних послуг,необхідне залучення значних людських ресурсів, вирішивзалучити до злочинної діяльності свою знайому ОСОБА_6 . Крім того, задля забезпечення здійснення контролю над повіями до злочинної діяльності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залучено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які виконували функції адміністраторів, тобтоспілкувалися з потенційними клієнтами щодо організації надання інтимних послуг; фотографували повій для розміщення фото в мережі Інтернет для реклами протиправної діяльності, пов`язаної із наданням інтимних послуг; отримували плату від клієнтів за роботу повій, після чого частину коштів передавали керівникам;використовуючи частину коштів, які надходили від зайняття сутенерством, придбали для повій засоби індивідуальної контрацепції, контролювали час надання інтимних послуг. Також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залучили до злочинної діяльності ОСОБА_10 та інших осіб, які виконували функції операторів, тобто відповідали на дзвінки клієнтів та інформували клієнтів щодо виду інтимних послуг, ціни, адреси та години надання послуг;систематично в мережі Інтернет розміщували оголошення із пропозицією заняття проституцією, реєстрували анкети повій, а також розміщували оголошення щодо надання послуг сексуального характеру.
20.01.2022 в період часу з 19:37 по 20:20 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 .
Так, в ході обшуку, ОСОБА_5 добровільно видав свій мобільний телефон iPhone 7,в корпусі чорного кольору, НОМЕР_1 з сім карткою оператора Lifcell НОМЕР_2 , який був вилучений та запакований до сейф пакетуINZ2106434. Крім того, в ході обшуку вилучено банківські картки, а саме: Monobank № НОМЕР_3 ; Райффайзен банк № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; Приватбанк № НОМЕР_6 ; Приватбанк № НОМЕР_6 .
20.01.2022 слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом речей, що були вилучені в ході обшуку
У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені речі використовувались в якості засобів вчинення злочину. Таким чином, вилучені речі зберегли на собі сліди злочину,відповідають критеріям ст. 98 КПК України, що, з метою забезпечення збереження речових доказів, дає підстави слідчому судді для накладення арешту на майно.
2. Позиції учасників в судовому засіданні при розгляді клопотання.
Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.
Власник майна до судового засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомив.
3. Висновки слідчого судді.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, положення ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 107 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
3.1.Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
3.2. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0001077 від 23.07.2021 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.
Так, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 20.01.2022 року, відповідно до протоколу обшуку від 20.01.2022 року, того ж дня в період часу з 19 години 37 хвилини по 20 годин 20 хвилин, проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено на вилучено речі, перелік яких міститься у клопотанні.
Вилучений мобільні телефони мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні, банківські картки можуть містити грошові кошти набути внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть містити відомості про вчинення зазначеного кримінального правопорушення, містять інформацію у тому числі про можливі інші епізоди аналогічних злочинів і підлягають детальному аналізу.
Так, слідчим суддею встановлено, що вилучені речі, відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучені предмети, перелік яких міститься у клопотанні, є знаряддям та об`єктом протиправних дій та можливо зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, виявити які вдасться лише за допомогою проведення додаткових слідчих дій, а також містять в собі відомості щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Вищевикладене також підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою слідчого про визнання речовими доказами від 21.01.2022 року, відповідно до якої вилучені речі, перелік яких міститься у клопотанні, визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження.
У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів якими є вищезазначені речі, які мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
3.3. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучені речі, можуть бути речовими доказами в рамках кримінального провадження.
При цьому, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту майна на вилучені речі, з забороною користування, відчуження та розпорядження.
3.4. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
3.5. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001077 від 23.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України задовольнити.
Накласти арешт майно, з забороною користування, відчуження та розпорядження, на вилучене 20.01.2022 в ході проведення обшуку, а саме земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
1) мобільний телефон iPhone 7, в корпусі чорного кольору, НОМЕР_1 з сім карткою оператора Lifcell НОМЕР_2 , запакований до сейф пакету INZ2106434;
2) банківські картки, а саме: Monobank № НОМЕР_3 ; Райффайзен банк № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; Приватбанк № НОМЕР_6 ; Приватбанк № НОМЕР_6 .
Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1