Справа № 159/882/19 Провадження №11-кп/802/597/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 350 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника- ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду від 01 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Голоби Ковельського району Волинської обл., гр. України, мешканця АДРЕСА_1 , з освітою вищою, неодруженого, не працюючого, до кримінальної відповідальності раніше не притягався,
засуджено за:

ч. 2 ст. 350 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки.
Початок відбування покарання ухалено рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.
Речовий доказ у справі - оптичний носій інформації (диск), що зберігається при матеріалах кримінального провадження (а. с. 81) - залишено при матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 43 (сорок три) грн, 96 коп. майнової та 10 000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди, а всього 10 043 (десять тисяч сорок три) грн, 96 коп.
В решті цивільного позову відмовлено.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що о 18 год. 45 хв. 29.09.18 р., перебуваючи на грунтовій дорозі, що є межею території загально зоологічного заказника місцевого значення «Урочище Стахор» та прилеглих до неї угідь, наданих рішенням Волинської обласної ради № 12/4 від 04.11.97 р. у користування Ковельській міськрайонній організації Українського товариства мисливців та рибалок (далі УТМР), що розташовуються між смт Голобами Ковельського району Волинської області та с. Битнем Ковельського району Волинської області, знаходячись поблизу власного автомобіля марки «Audi А6», р. н. НОМЕР_1 , не маючи при собі картки відстрілу дичини, проводив розряджання належної йому мисливської рушниці марки «АТА АRMSNEO 20» 20 го калібру що, відповідно до ст. 12 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» прирівнюється до полювання. В цей час поблизу цього місця перебували єгері Ковельської міськрайонної організації Українського товариства мисливців та рибалок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на підставі письмового розпорядження № 15 від 28.09.18 р. голови Ковельської міськрайонної організації Українського товариства мисливців та рибалок ОСОБА_11 , здійснюючи рейд перевірку по охороні державного мисливського фонду та дотримання природоохоронного законодавства юридичними та фізичними особами зупинились поблизу вказаного вище транспортного засобу. Після того як єгер Ковельської міськрайонної організації Українського товариства мисливців та рибалок ОСОБА_9 з метою припинення незаконної мисливської діяльності та перевірки документів на право полювання підійшов до обвинуваченого ОСОБА_8 , та, представившись єгерем, попросив його надати документи на право полювання та картку відстрілу дичини, обвинувачений ОСОБА_8 , діючи умисно, пов`язуючи свої дії з перебуванням ОСОБА_9 на посаді єгеря УТМР та усвідомлюючи, що ОСОБА_9 , згідно із Законом України «Про мисливське господарство та полювання» є особою, яка виконує громадський обов`язок і здійснює охорону мисливських угідь та відповідно до своїх посадових обов`язків і ст. 39 цього ж Закону наділений правом перевіряти документи на право полювання та добування мисливських тварин в інших цілях, зупиняти транспортні (плавучі) засоби та проводити їх огляд та огляд речей, знарядь полювання, добутої продукції та інших предметів; доставляти осіб, які порушують вимоги цього Закону, до органів Національної поліції, органів місцевого самоврядування; вилучати в осіб, які порушують правила полювання, знаряддя добування тварин, транспортні (плавучі) засоби, обладнання і предмети, що були знаряддям порушень; незаконно добутих тварин та іншу продукцію полювання, а також відповідні документи; проводити фотографування, звукозапис, кіно та відеозйомку як додаткові заходи для запобігання та розкриття порушень правил полювання та інших вимог, установлених цим Законом; складати протоколи про порушення правил полювання, інших встановлених цим Законом вимог; зупиняти та припиняти полювання та іншу діяльність, що провадиться з порушеннями вимог, установлених цим Законом; анулювати видані ними дозволи на полювання та добування тварин в інших цілях, зухвало, виражаючись нецензурною лайкою та погрожуючи фізичною розправою, проігнорував законні вимоги останнього і з метою перешкодити можливості виявлення будь якого порушення ним правил полювання та уникнути покарання, правою рукою у груди відштовхнув від себе потерпілого ОСОБА_9 , який не давав йому можливості сісти у автомобіль і втекти з місця події. Продовжуючи свої дії, обвинувачений ОСОБА_8 умисно наніс потерпілому ОСОБА_9 не менше п`яти ударів кулаком у грудну клітку та по обличчю, після чого схопив останнього правою рукою зверху за шию і, утримуючи таким чином, повалив його на землю, не відпускаючи захвату, тим самим вчинив насильство щодо громадянина, який виконує громадський обов`язок, допоки його не відтягнув в сторону і не припинив протиправні дії єгер УТМР ОСОБА_10 .. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді гематом обох повік правого ока, забійної рани верхньої губи зліва, подряпини лівої вушної раковини, синців лівого плеча та грудної клітки зліва, які відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій вказує, що ухвалений вирок незаконний і необґрунтований та такий, що підлягає скасуванню з наступних підстав: допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки суду викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження; невідповідність міри покарання тяжкості злочину. Вважає надані стороною обвинувачення докази недопустимими, а показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 суперечливими. Просить суд винести рішення, яким вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляцію у повному обсязі, прокурора, потерпілого, які апеляційну скаргу заперечили, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано.
Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України.
Обставини, встановлені у вироку ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у вчиненні злочину не визнав. Суду дав показання про те, що 29.09.18 р. він зібрався на полювання з усіма необхідними документами та поїхав по грунтовій дорозі із смт Голоб Ковельського району Волинської області у с. Нужель Ковельського району Волинської області до свого товариша свідка ОСОБА_12 , так як як мисливець цікавився полюванням. Він, дійсно, зупинився на грунтовій дорозі поблизу кукурудзяного поля у місці події о 18 год. для справляння нужди та побачив автомобіль марки «Опель Фронтера», з якого вискочили потерпілий і свідок ОСОБА_10 .. Це не було урочище «Стахор», хоча інші знайомі йому мисливці тоді там полювали. Він мав дозвіл на відстріл у угіддях СЛАТ «Тур», що є розпорошеними і знаходились на відстані біля 3 км. Йому було відомо, що потерпілий і свідок ОСОБА_10 є єгерями; чи були тоді вони озброєні, не знає. Потерпілий представився та єгері почали йому погрожувати, кричати, що вони його зловили. Він не виконав пред`явлених йому вимог єгеря, так як йому відразу стали заламувати руки. Він намагався з`ясувати, у чому річ, однак, безрезультатно. Єгері накинулись на нього, били його, звалили його на землю; у нього був порваний одяг, було побито дзеркало його авто. Шарпанина розпочалась відразу. Він намагався з`ясувати, за що, однак, - безрезультатно. Він потерпілого не бив та не душив, а лише була шарпанина. Він просив надати йому телефон для виклику поліції, однак безрезультатно. Тому він викликав поліцію із свого телефону. Однак, поліцейський ОСОБА_13 прибув за викликом єгерів. На час події його рушниця була зачохленою та знаходилась на задньому сидінні його авто. На той час двері заднього сидіння його авто були відчиненими. Він повідомив у поліцію про його побиття, про розбите дзеркало авто. Із свідком ОСОБА_14 у нього попередньо був конфлікт з приводу вигулу собаки. Посвідчення мисливця у даний час знаходиться у нього.
Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами:

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який у суді першої інстанції ствердив, що він є єгерем УТМР з 2010 р.. Свою посадову інструкцію знає. Заказник «Стахор» закріплений за ним і це було доведено до його відома його начальником, відповідний наказ - видано. Він за розпорядженням по охороні мисливських угідь, по боротьбі з браконьєрством був залучений по відпрацюванню мисливських угідь м. Ковеля на обслуговуваних ними дільницях, на добу. Він на час події був у рейді. Охороняли мисливські угіддя Поповичівські, Голобські. О 17 год. він із свідком ОСОБА_14 поїхали у район угіддя «Стахор». Там побачили двох мисливців та перевірили їх. В цей момент з боку смт Голоб Ковельського району Волинської області по польовій дорозі їхав автомобіль сірого кольору. Вони з єгерем ОСОБА_10 сіли у автомобіль і поїхали за цим авто, що рухалось на угіддя. Під`їжджаючи до цього автомобіля, він побачив мисливця, який стояв зігнутий біля відчинених задніх дверей автомобіля. Їх автомобіль зупинився на відстані 2 м від цього авта. Коли він вийшов з автомобіля і підійшов на відстань 1 м до задньої сторони автомобіля обвинуваченого, то побачив, що цей мисливець на задньому сидінні при відкритих задніх дверях автомобіля зі сторони водія розряджає мисливську рушницю; обвинувачений провів 3 відводи затвору. Коли той розрядив рушницю, то він запитав його, чи - розрядив. Мисливець повернув до нього голову і, нічого не кажучи, продовжив розряджати рушницю. Це був обвинувачений ОСОБА_8 .. Він представився єгерем, назвався. При цьому він був у форменому одязі з нагрудними знаками. За ним стояв єгер свідок ОСОБА_10 , який все це бачив. Обвинувачений в цей момент, не закриваючи дверей, мовчки відштовхнув його у груди. Він попросив обвинуваченого надати документи на право полювання. Обвинувачений, зачинивши задні двері авто, підійшов до правих дверей свого автомобіля. Він знову попросив обвинуваченого надати документи на право полювання. В цей момент обвинувачений почав його ображати, вдарив рукою у груди, у обличчя, захопив рукою його за шию, повалив на землю та почав душити, порвавши при цьому ланцюжок на грудях. В цей момент єгер ОСОБА_10 телефонував у поліцію та керівництву. Коли він почав задихатись, хрипіти, то в цей момент єгер ОСОБА_10 відвів руку обвинуваченого. Він же ще декілька хвилин лежав на землі, так як почувався дуже зле. Після цього він піднявся, зайшов за автомобіль, а обвинувачений - почав бігати навколо заведеного свого автомобіля, бажаючи сісти та поїхати з місця події. Коли прибула поліція, то обвинуваченого попросили надати документи на право полювання та на рушницю. У останнього не було документів на право полювання у мисливських угіддях на пернату дичину. Коли всі дані було зафіксовано, він попросив дільничного ОСОБА_13 надати йому документи, так як обвинувачений документів йому не надав, для складання протоколу і почав складати протокол. Коли він склав протокол та мав намір ознайомити з ним обвинуваченого у присутності інших осіб; зачитував цей документ вголос, та запропонував обвинуваченому підписати, то останній вирвав у нього свої документи та цей протокол і кинув йому у обличчя з відстані біля 1 м. Протокол у подальшому було скеровано у Луцьку інспекцію. Про скасування такого протоколу йому не відомо. Наступного дня він звертався у травматологічний кабінет. Проходив медпроцедури. З обвинуваченим він не спілкувався. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду. Цивільний позов підтримує. З місця події він поїхав у м. Ковель Волинської області о 23 год. для фіксування тілесних ушкоджень.
Такі показання потерпілого знайшли своє об`єктивне підтвердження і в показаннях свідка ОСОБА_10 , який в ході судового розгляду в суді першої інстанції підтвердив показання потерпілого.
В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- копію виписки з наказу голови Ковелської міськрайонної УТМР ОСОБА_11 №2 від 04.01.2011 року відповідно до якої ОСОБА_9 (потерпілий) прийнятий на посаду єгеря (а.с.40);
- копію виписки з наказу № 24 від 01.10.13 р. голови Ковельської міськрайорганізації УТМР ОСОБА_11 , згідно з яким ОСОБА_10 свідок у розглядуваному кримінальному провадженні - прийнятий на посаду єгеря (а. с. 39);
- копію розпорядження голови Ковельської міськрайорганізації УТМР ОСОБА_11 № 15 від 28.09.18 р., згідно з яким за Статутом УТМР ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на автомобілі марки «Фольксваген», д/н НОМЕР_2 , дійсно, були направлені у рейд перевірку 29 30 вересня 2018 р. в угіддях Ковельської міськрайорганізації, що об`єктивно стверджує показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 щодо мети та маршруту їх руху під час рейду - перевірки (а. с. 36);
- копію посадової інструкції єгеря (старшого єгеря) мисливського господарства Ковельської міськрайорганізації УТМР (а. с. 37, 38);
- рапорт поліцейського Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області від 29.09.18 р. про повідомлення о 22 год. 46 хв. 29.09.18 р. про те, що о 22 год. 45 хв. у Ковельську ЦРЛ самостійно звернувся потерпілий з приводу тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_15 в урочищі «Стахор» поблизу смт Голоб Ковельського району Волинської області (а. с. 43 - 45);
- висновок експерта № 254 від 05.10.18 р. проведеної СМЕ, згідно з яким при обстеженні потерпілого з врахуванням даних медкарти № 021 450 амбулаторного хворого Ковельської ЦРЛ на ім`я потерпілого, у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді гематоми обох повік правого ока, забійної рани верхньої губи зліва, подряпини лівої вушної раковини, синців лівого плеча та грудної клітки зліва, що утворились від дії тупого твердого предмета (предметів), можливо від ударів руками людини, в час, вказаний в ухвалі суду та у меддокументації і потерпілим, і за ступенем тяжкості відноситься до: подряпина лівої вушної раковини та синці грудної клітки зліва та лівого плеча легких тілесних ушкоджень; гематома обох повік правого ока та рана верхньої губи зліва - легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. По тілу потерпілого було нанесено не менше 5 ти ударів. Вище вказані тілесні ушкодження у потерпілого утворитись при падінні на тверду поверхню (як з наданням тілу прискорення так і без такого) не могли (а. с. 41, 42);
- рапорт поліцейського Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області від 29.09.18 р. про виклик о 18 год. 52 хв. 29.09.18 р. на лінію «102» ОСОБА_11 як головою Ковельської міськрайорганізації УТМР поліції з приводу того, що в урочищі «Стахор» поблизу смт Голоб Ковельського району Волинської області, зі сторони с. Битня Ковельського району Волинської області двоє єгерів затримують озброєного браконьєра, який поводить себе дуже агресивно; о 18 год. 54 хв. того ж числа обвинувачений як заявник повідомив про конфлікт з двома єгерями на ставку в смт Голобах Ковельського району Волинської області (а. с. 43 - 45);
- протокол слідчого експерименту від 26.10.18 р. з фототаблицями, згідно з яким потерпілий детально показав, де саме був виявлений автомобіль обвинуваченого, як саме обвинувачений розряджав рушницю у своєму автомобілі, як саме обвинувачений наносив йому удари, штовхав, шарпав, схопивши за шию, повалив на землю о 18 год. 45 хв. 29.09.18 р. на території загально зоологічного заказника «Урочище Стахор», що між смт Голобами та с. Битнем Ковельського району Волинської області (а. с. 46 - 54);
- протокол слідчого експерименту від 26.10.18 р. з фототаблицями, згідно з яким свідок ОСОБА_10 детально показав, де саме був виявлений автомобіль обвинуваченого, як саме обвинувачений розряджав рушницю у своєму автомобілі, як обвинувачений наносив потерпілому удари, штовхав, шарпав, схопивши за шию, повалив на землю о 18 год. 45 хв. 29.09.18 р. на території загально зоологічного заказника «Урочище Стахор», що між смт Голобами та с. Битнем Ковельського району Волинської області (а. с. 55 - 63);
- протокол огляду місця події від 18.12.18 р. з фототаблицями (а. с. 64 - 70), відповідно до якого було за участю спеціаліста оглянуто урочище «Стахор» та однойменний загально зоологічний заказник місцевого значення, що розташований між смт Голобами та с. Битнем Ковельського району Волинської області;під час руху від залізничного переїзду у с. Битні виявлено на південь зліва на узбіччі стовпчик позначення межі заказника. Під час руху прямо вздовж території заказника по дорозі на відстані 750 м від переїзду здійснено поворот ліворуч під кутом 45 %. Під час руху полем вздовж краю заказника через 1,5 км виявлено дерев`яний стовпчик з інформаційною таблицею та написом: «Голобське ПМО Ковельської р/о УТМР» з написом про заборону полювання, де здійснено поворот ліворуч під кутом 45 %. Під час руху у напрямку заказника, встановлено, що з цього місця відстань до нього складає 400 м. Межею заказника з цього боку є грунтова дорога, що веде у напрямку с. Нужеля Ковельського району Волинської області; зліва від неї розташований заказник «Урочище Стахор», що являє собою заболочену низовину, зарослу чагарниками, з водним плесом. Справа поле із залишками кукурудзяної стерні;
- лист № 35/18 від 21.12.18 р. Ковельської міськрайорганізації УТМР, згідно з яким мисливські угіддя заказника «Урочище стахор» і прилеглі до нього угіддя між смт Голобами та с. Нужелем Ковельського району Волинської області надані у користування для ведення мисливського господарства Ковельській міськрайорганізації УТМР за рішенням Волинської облради № 27/42 від 22.07.14 р. (а. с. 71) з додатками: копією рішення Волинської облради № 27/42 від 22.07.14 р. «Про внесення змін до рішення обласної ради від 04.11.97 р. № 12/3 «Про надання мисливських угідь користувачам області» із змінами та доповненнями, внесеними рішенням обласної ради від 29.10.99 р. № 9/2 «Про внесення змін та доповнень до рішення обласної ради від 04.11.97 р. № 12/3 «Про надання мисливських угідь користувачам області», згідно з яким Ковельській міськрайорганізації УТМР надано мисливські угіддя терміном на 25 р. як користувачеві; копією договору про умови ведення мисливського господарства від 10.10.14 р., укладеного між Волинським облуправлінням лісового та мисливського господарства та Ковельською міськрайорганізацією УТМР, у якому зазначено мисливські угіддя заг. пл. 76 505 га в межах, що додаються;
- лист № 24/18 від 10.10.18 р. Ковельської міськрайорганізації УТМР про площу та межі загально зоологічного заказника «Урочище Стахор» між смт Голобами та с. Битнем Ковельського району Волинської області та наявність відтворювальної ділянки навколо нього пл. 1 000 га в межах, оформлених інформаційними знаками;
- лист № 25/18 від 10.10.18 р. Ковельської міськрайорганізації УТМР про вибуття обвинуваченого з числа членів організації у 2017 р.;
- заява обвинуваченого від 27.10.18 р. про добровільну видачу для огляду та вилучення компакт диску з копією відеозапису з його мобільного телефону марки «Самсунг» за станом на 29.09.18 р. (а. с. 77);
- протокол огляду речей від 27.10.18 р. з додатком (а. с. 78 80), відповідно до якого оглянуто переносний оптичний диск для цифрової інформації і при відтворенні наявної на ньому інформації у судовому засіданні 14.07.20 р. виявлено кольорове відео. На відео видно частину транспортного засобу сірого кольору, двох чоловіків у камуфляжній формі, візуально схожих на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; автомобіль сріблястого кольору марки «А 6»; момент, коли ОСОБА_9 хапає чиясь рука за одяг в районі горла, виникає шарпанина, чутно викрики. Відображено зміст розмови;
- копія дозволу на зброю, виданого 05.08.15 р. на ім`я обвинуваченого;
- копія контрольної картки обліку добутої дичини і порушень правил полювання серії ВЛ № 188193, виданої з терміном дії з 01.05.18 р. по 30.04.19 р. на ім`я обвинуваченого;
- копія картки відстрілу дичини № НОМЕР_3 , виданої на 2018 2019 р. р. на ім`я обвинуваченого;
- копія посвідчення мисливця, виданого 22.04.15 р. на ім`я обвинуваченого;
- лист Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області № 4 244/56/04 18 від 14.11.18 р., згідно з яким за обвинуваченим була зареєстрована мисливська гладкоствольна зброя рушниця марки «АТА ARMSNEO 20», 12 кал., № НОМЕР_4 , що 09.11.18 р. була реалізована (перереєстрована); 12.11.18 р. останнім було добровільно видано поліції гладкоствольну рушницю марки «ТОЗ БМ», 16 кал., № НОМЕР_5 для знищення як несправну та непридатну для стрільби;
- копія протоколу про адмінправопорушення № 000 254 від 29.09.18 р., складеного потерпілим як єгерем щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 20, 12 Закону України «Про тваринний світ».
- копія постанови у справі про адмінправопорушення № 001 036 від 07.10.18 р., винесеної головним спеціалістом держінспектором Державної екоінспекції у Волинській області щодо обвинуваченого за порушення, серед іншого, ст. ст. 12, 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», за ч. 1 ст. 85 КУпАП;
- копія квитанції про сплату обвинуваченим штрафу 17.10.18 р. в сумі 102 грн.
У апеляційній скарзі захисник стверджує, що окремі докази не можуть визнані належними та допустимими. Зокрема:
- копія виписки з наказу голови Ковелської міськрайонної УТМР ОСОБА_11 №2 від 04.01.2011 року відповідно до якої ОСОБА_9 (потерпілий) прийнятий на посаду єгеря (а.с.40);
- копія виписки з наказу № 24 від 01.10.13 р. голови Ковельської міськрайорганізації УТМР ОСОБА_11 , згідно з яким ОСОБА_10 свідок у розглядуваному кримінальному провадженні - прийнятий на посаду єгеря (а. с. 39);
- копія розпорядження голови Ковельської міськрайорганізації УТМР ОСОБА_11 № 15 від 28.09.18 р., згідно з яким за Статутом УТМР ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на автомобілі марки «Фольксваген», д/н НОМЕР_2 , дійсно, були направлені у рейд перевірку 29 30 вересня 2018 р. в угіддях Ковельської міськрайорганізації, що об`єктивно стверджує показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 щодо мети та маршруту їх руху під час рейду - перевірки (а. с. 36);
- копія посадової інструкції єгеря (старшого єгеря) мисливського господарства Ковельської міськрайорганізації УТМР (а. с. 37, 38);
- лист № 35/18 від 21.12.18 р. Ковельської міськрайорганізації УТМР, згідно з яким мисливські угіддя заказника «Урочище стахор» і прилеглі до нього угіддя між смт Голобами та с. Нужелем Ковельського району Волинської області надані у користування для ведення мисливського господарства Ковельській міськрайорганізації УТМР за рішенням Волинської облради № 27/42 від 22.07.14 р. (а. с. 71) з додатками: копією рішення Волинської облради № 27/42 від 22.07.14 р. «Про внесення змін до рішення обласної ради від 04.11.97 р. № 12/3 «Про надання мисливських угідь користувачам області» із змінами та доповненнями, внесеними рішенням обласної ради від 29.10.99 р. № 9/2 «Про внесення змін та доповнень до рішення обласної ради від 04.11.97 р. № 12/3 «Про надання мисливських угідь користувачам області», згідно з яким Ковельській міськрайорганізації УТМР надано мисливські угіддя терміном на 25 р. як користувачеві; копією договору про умови ведення мисливського господарства від 10.10.14 р., укладеного між Волинським облуправлінням лісового та мисливського господарства та Ковельською міськрайорганізацією УТМР, у якому зазначено мисливські угіддя заг. пл. 76 505 га в межах, що додаються;
- копія дозволу на зброю, виданого 05.08.15 р. на ім`я обвинуваченого;
- копія контрольної картки обліку добутої дичини і порушень правил полювання серії ВЛ № 188193, виданої з терміном дії з 01.05.18 р. по 30.04.19 р. на ім`я обвинуваченого;
- копія картки відстрілу дичини № НОМЕР_3 , виданої на 2018 2019 р. р. на ім`я обвинуваченого;
- копія посвідчення мисливця, виданого 22.04.15 р. на ім`я обвинуваченого;
- копія протоколу про адмінправопорушення № 000 254 від 29.09.18 р., складеного потерпілим як єгерем щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 20, 12 Закону України «Про тваринний світ».
- копія постанови у справі про адмінправопорушення № 001 036 від 07.10.18 р., винесеної головним спеціалістом держінспектором Державної екоінспекції у Волинській області щодо обвинуваченого за порушення, серед іншого, ст. ст. 12, 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», за ч. 1 ст. 85 КУпАП тому, що чинне законодавство не передбачає долучення вказаних документів до матеріалів провадження у формі оригіналу.
При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, які мали місце 29.09.2018 року та вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

При цьому, не заслуговують на увагу суду твердження сторони захисту про те, що обвинувачений під час конфлікту із потерпілим не наносив останньому ударів та й відповідно не спричиняв тілесних ушкоджень, оскільки вони повністю спростовуються вищенаведеними доказами, які фактично вказують про протилежне.

Не беруться до уваги судом також посилання сторони захисту щодо недопустимості частини доказів у цьому кримінальному провадженні, оскільки вони не узгоджуються із положеннями КПК України. Докази, які містяться в матеріалах провадження є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та ухвалення нового про виправдання обвинуваченого, як про це просить захисник обвинуваченого, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Посилання, наведені в апеляційній скарзі захисника, про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на переконання апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання місцевим судом враховано, що ОСОБА_8 вчинив злочин, що станом на 29.09.18 р. належав, за змістом ст. 12 КК України у її редакції, чинній на дату вчинення злочину, до злочинів середньої тяжкості, а з 01.07.20 р. - за ст. 12 КК України у чинній на даний час її редакції - він віднесений до нетяжких злочинів.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
Судом першої інстанції враховано особу винного, тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень та позицію потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання, що стало підставою для призначення ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч.2 ст. 350 КК України у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки.
Апеляційний суд вважає дане покарання таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та не може вважатись надто суворим.
Що стосується вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого про стягнення матеріальної та моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог законодавства щодо вирішення питання по заявленим цивільним позовам.

Так, відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції розглянув цивільні позови з дотримання вимог кримінального та цивільного законодавства, а також з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в постанові №4 від 31.09.2013 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Правильно та у відповідності до положень ст.100 КПК України також судом першої інстанції вирішено питання щодо речових доказів.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді