Номер провадження:1-кс/521/6474/21
У Х В А Л А
14 грудня 2021 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
захисника адвоката ОСОБА_3
власника майна ОСОБА_4
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Позиції сторін кримінального провадження. Судовий виклик:
Захисник адвокат ОСОБА_3 та власник майна ОСОБА_4 вимоги скарги у судовому засіданні підтримали та просили її задовольнити у повному обсязі.
Слідчий відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області про дату, місце та час розгляду скарги був повідомлений належним чином в порядку ст. 135 КПК України, однак в судове засідання уповноважений представник не з`явився.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги. Слідчий суддя вважає за необхідне провести розгляд скарги за відсутності особи, бездіяльність якої оскаржується, яка належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду скарги, оскільки будь-яких поважних причин неявки не повідомлено, а частина 3 статті 306 КПК України надає право слідчому судді проводити розгляд скарги без участі такої сторони.
Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, мотиви неврахування окремих доказів, положення закону яким керувався слідчий суддя.
Вивчивши скаргу та матеріали додані до неї, вислухавши думку адвоката слідчий суддя приходить до наступного.
На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора (серед іншого) як бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу (ч. 1 п. 1 ст. 303 КПК).
В рамках вказаного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 22 листопада 2021 року було проведено обшук будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.
У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.
Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, положення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, судовим розглядом встановлено, що під час проведення обшуку 11 грудня 2021 року, на підставі ухвали слідчого судді від 22 листопада 2021, було вилучено та виявлено прикраси та золоті вироби. Відповідно до ухвали слідчого судді, надано дозвіл на проведення обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, а також виявлення і вилучення речей і предметів, що мають значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні. Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у крадіжці поєднаною з проникненням у житло, та за місцем мешкання ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 , можуть знаходитись речі та предмети які мають значення для досудового розслідування.
Разом з тим, під час розгляду скарги, слідчим суддею достеменно встановлено, що за місцем проведення обшуку ОСОБА_5 не мешкає, та обшук був проведений за місцем мешкання ОСОБА_4 , який на даний період часу ніякого відношення до даного кримінального правопорушення не має. Стверджувати про те, що виявлені та вилучені золоті прикраси та грошові кошти, мають значення у кримінальному провадженні та є об`єктом противоправних дій, слідчий суддя не може.
Станом на звернення адвоката зі скаргою, клопотання про накладання арешту на виявлена та вилучене мано до суду не надходило.
Так, за встановлених обставин вбачається, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_4 носить не короткостроковий характер, а відтак з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, слід дійти висновку, що відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належного йому майна.
У зв`язку із викладеним слідчий суддя вважає за необхідне скаргу адвоката задовольнити частково, та зобов`язати слідчого СВ відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 повернути ОСОБА_4 вилучене під час проведеного 11 грудня 2021 року обшуку майно.
Щодо вимог скарги про відмову прокурору у задоволенні клопотання про арешт майна, то в цій частині клопотання необхідно відмовити, скільки станом на звернення адвоката зі скаргою, та розгляду його скарги, клопотання про накладання арешту на виявлена та вилучене майно до суду не надходило.
Керуючись ст. ст. 233, 303-307, 376 КПК України , слідчий суддя,
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:
Висновки слідчого судді:
Скаргу захисника-адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого СВ відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 повернути ОСОБА_4 вилучене під час проведеного 11 грудня 2021 року обшуку майно.
Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження:
Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає безумовному виконанню.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1