ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Запсілля, Кременчуцького району, Полтавської області, громадянином України, працюючим слюсарем ПП «ДВД ТРАНС», маючим на утриманні 2 малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.358 КК України,
У грудні 2020 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), ОСОБА_4 , маючи умисел на порушення встановленого законом порядку завірення та використання офіційних документів, порядку документального підтвердження фактів, що мають юридичне значення, будучи обізнаним з порядком отримання посвідчення тракториста машиніста, що є офіційним документом, який надає право на керування тракторами, в тому числі саморобними, самохідними сільськогосподарськими, меліоративними і дорожньо-будівельними машинами відповідних категорій і видається в установленому законом порядку територіальними органами Держпродспоживслужби, придбав за 5000 гривень через мережу інтернет посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_4 , та надалі використовував завідомо підроблене посвідчення тракториста-машиніста у власних цілях.
30.07.2021 близько 10 год. 10 хв. ОСОБА_4 , рухаючись на навантажувачі фронтальному марки DISD, моделі SD 300N, державний номерний знак НОМЕР_2 по вулиці Будівельників в м. Горішні Плавні, Полтавської області, був зупинений працівниками СРПП ВП № 2 КРУП ГУНП в Полтавській області, та під час перевірки документів пред`явив посвідчення тракториста-машиніста, достовірно знаючи, що воно є підробленим.
Згідно висновку судової технічної експертизи документів Полтавського НДЕКЦ № СЕ-19/117-21/9584-ДД від 17.08.2021, бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , з вихідним типографськими даними «Держзнак. КОФ Зам. 3402 2011 р. ІІІ кв.», заповнений на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу. У посвідченні тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , з вихідними типографськими даними «Держзнак. КОФ Зам. 3402 2011 р. ІІІ кв.», заповненому на ім`я ОСОБА_4 , зображення захисної сітки, серії, номеру, вихідних типографських, реквізитних та внесених даних нанесені струменевим способом друку з використанням знакодрукуючого пристрою (кольорового струменевого принтера); підпис у графі «(підпис голови екзаменаційної комісії)» виконаний пишучим приладом з наконечником кулькового типу; відбиток гербової печатки «Головне Управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області * ТЕХНАГЛЯД 21», нанесений контактним способом за допомогою рельєфного кліше. У посвідченні тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , з вихідним типографськими даними «Держзнак. КОФ Зам. 3402 2011 р. ІІІ кв.», заповненому на ім`я ОСОБА_4 , на час проведення дослідження, змін первинного змісту не виявлено.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю надав суду покази, щиро покаявся.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 . Його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст.358 КК України, так як він вчинив умисні дії, що виразились у використанні завідомо підробленого документу.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Щодо обставин, які пом`якшують покарання обвинувачення, у обвинувальному акті зазначено щире каяття.
Отже, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання, обвинуваченого, відсутні.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є найменш суворе покарання в межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України, у невеликій мірі.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не вбачає.
Тільки таке реальне покарання, з урахуванням установлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення та принципу індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Суд вказує, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався, і з урахуванням процесуальної поведінки ОСОБА_4 , суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, відповідно до вимог ст.124 КПК України. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 1716 грн 20 коп. (одна тисяча сімсот шістнадцять гривень двадцять копійок).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1