Справа № 498/773/18
Провадження № 1-кп/496/53/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 суддів ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новоолександрівка Великомихайлівського району Одеської області, громадянки України, не одруженої, не працюючої, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої 09.02.2021 року Одеським апеляційним судом за ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

у вчиненні злочину передбаченого ст. 118 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що вона вчинила умисне вбивство ОСОБА_10 при перевищенні меж необхідної оборони при таких обставинах. 29.07.2018 року біля 17 годин 30 хвилин в приміщенні жилої кімнати домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , після вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, почалась сварка. В ході сварки ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до обвинуваченої, яка в той час перебувала (лежала) на ліжку, яке знаходилося у приміщенні вказаної кімнати, висловлюючись на її адресу нецензурною лайкою, вимагав від ОСОБА_9 вступити з ним в статевий зв`язок, на що обвинувачена йому відмовила. Після цього ОСОБА_10 вийшов з вказаної кімнати та через незначний проміжок часу повернувся до кімнати з ножом в правій руці та знову підійшов до ОСОБА_9 , яка в той час перебувала (лежала) на ліжку, яке знаходилося у приміщенні вказаної кімнати, висловлюючись на її адресу нецензурною лайкою, вимагав від ОСОБА_9 вступити з ним в статевий зв`язок при цьому погрожуючи ножом. В подальшому ОСОБА_9 , захищаючись від суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_10 та реально побоюючись за своє життя, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на зупинення протиправних дій останнього, схопила своїми руками праву руку ОСОБА_10 , в якій останній тримав ніж, викрутила руку ОСОБА_10 , направивши лезо ножа в бік грудей останнього, застосовуючи фізичну силу, встромила ОСОБА_10 в ліву частину грудей ніж який знаходився в руці останнього, чим спричинила потерпілому проникаюче колото-різане поранення грудей ліворуч ушкодженням тканини лівої легені і кровотечею в ліву плевральну порожнину. Після цього обвинувачена ОСОБА_9 самостійно припинила свої злочинні дії та вибігла із вказаного будинку на вулицю. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер на місці події.

Таким чином, ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Розглянувши матеріли кримінального провадження в межах зміненого обвинувачення, дослідивши всі надані сторонами докази, заслухавши обвинувачену, потерпілого та свідка, суд дійшов наступних висновків.

Причетність обвинуваченої до вчинення інкримінованого їй злочину, передбаченого ст. 118 КК України сторона обвинувачення доводила у судовому засіданні наступними доказами:

- витягом з єдиного реєстру досудового розслідування з якого вбачається, що 29.07.2018 року ОСОБА_11 повідомив про вчинений злочин ОСОБА_9 у відношенні ОСОБА_10 ;

- протоколом огляду місця події від 29.07.2018 р. з фототаблицею, який проводився в АДРЕСА_1 . Під час огляду було виявлено труп ОСОБА_10 , кухонний ніж з жовтою рукояткою. Труп потерпілого знаходився на ліжку та в правій руці якого знаходився ніж з рукояткою жовтого кольору;

- договором №1 здачі житлового приміщення в піднаймання від 04.08.2017 р., з якого вбачається, що ОСОБА_11 винаймав будинок АДРЕСА_1 та в якому мешкали обвинувачена та загиблий;

- протоколом затримання від 29.07.2018 р., з якого вбачається, що ОСОБА_9 було затримано 29.07.2018 р. та нею у протоколі зазначено про нанесення тілесного ушкодження потерпілому, які не сумісні з життям;

- протоколом слідчого експерименту від 31.07.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_9 детально розповіла, що відбулося 29.07.2018 року, зміст протоколу підтверджує пояснення обвинуваченої надані у судовому засіданні;

- висновком експерта №65/1, відповідно до якого смерть ОСОБА_10 знаходиться в прямому причинному зв`язку з проникаючим колото-різаним пораненням грудей з ушкодженням лівої легені. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 явилася гостра крововтрата;

- актом судово-медичного обстеження №3801/65 від 08.08.2018 р., відповідно до якого при судово-токсологічному дослідженні крові від трупу ОСОБА_10 у крові виявлений етиловий спирт у концентрації 2,06 проміле;

- актом судово медично-гістологічного дослідження №20852/65, відповідно до якого у наданих гістологічних препаратах від трупа ОСОБА_10 , 1967 р.н. виявлено: ушкодження легені у вигляді дефектів щілиноподібної форми з відносно рівними контурами раньового каналу, з крововиливами в краях ушкодження, зі слабко вираженою початковою клітиною реакцією. Нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, дисоціація на плазму і формені елементи крові, еритростази в просвіті судин. Вогнища набряку, емфіземи, ділянки дефілакстаза в легенях. Нерівномірне кровонаповнення, дистрофія, вогнища порушення пучкової будови кардіоміоцитів, периваскулярний склероз, склероз деяких судин міокарду. Паренміхатозна дистрофія печінки, нирок;

- актом судово-медичного дослідження №862/65 від 30.07.2018 р., відповідно до якого кров трупа ОСОБА_10 , 1967 р.н. відноситься до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО;

- актом судово-медичного дослідження №387 від 08.08.2018 р., відповідно до якого на клапоті шкіри наявна одна колото-різана рана, яка утворилася в результаті дії плаского колюче-ріжучого предмета, що має обушок та лезо, з максимальною шириною поринулої частини не більше 3,5 см.;

- висновком експерта №60/1 від 15.08.2018 р., відповідно до якого у ОСОБА_9 яких небудь тілесних ушкоджень і їх слідів з давністю заподіяння в межах однієї доби (тобто таких утворення яких можна було б віднести до події 29.07.2018 р.), не виявлено. При огляді ОСОБА_9 у неї знайдено тілесне ушкодження у вигляді садна у зовнішнього кута лівого ока. Дане ушкодження заподіяне дією тупого предмета і належить до категорії легких тілесних ушкоджень. Судячи з властивостей вказаного ушкодження, воно заподіяне в строк за декілька діб до моменту огляду; таким чином вказане ушкодження не могло бути заподіяне 29.07.2019 р.;

- висновком експерта №692 від 10.09.2018 р., відповідно до якого кров ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізсерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_9 відноситься до групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізсерологічною системою АВО. На футболці, яка належить ОСОБА_9 , виявлена кров людини, що не виключає походження у тому числу від потерпілого ОСОБА_10 ;

- висновком експерта №664 від 12.09.2018 р., відповідно до якого на клинку кухонного ножа, вилученого при огляді місця події, виявлено кров людини без домішки поту, що не виключає походження крові від потерпілого ОСОБА_10 . Домішка крові ОСОБА_9 , не виключається у випадку наявності тілесних ушкоджень зв`язаних з зовнішньою кровотечою. На ручці кухонного ножа виявлені піт без домішки крові, зважаючи на групові властивості осіб, які проходять по даному кримінальному провадженню, не виключається суміш поту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;

- висновком експерта № 663 від 20.08.2018 р, відповідно до якого кров ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізсерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_9 відноситься до групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізсерологічною системою АВО.

- висновком експерта № 691 від 10.09.2018 р., відповідно до якого на 2-ох марлевих тампонах зі змивами з обох рук ОСОБА_9 , виявлені сліди пото-жирових виділень, без домішки крові. При встановлені групової приналежності поту виявлений тільки антиген Н, властивий, як основній групі крові О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО, що не виключає його походження від особи-носія даної групової приналежності, у тому числі від ОСОБА_9 . Даних про походження поту від потерпілого ОСОБА_10 не отримано;

- висновком експерта №376 від 21.08.2018 р, відповідно до якого в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук ОСОБА_10 ядровмісні епітеліальні клітини, що підлягають дослідженню, і кров не знайдені. В піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук ОСОБА_9 ядровмісні епітеліальні клітини, що підлягають дослідженню, і кров не знайдені;

- висновком експерта №407 від 17.08.2018 р. відповідно до якого не виключається можливість утворення колото-різаної рани клапті шкіри грудної клітини, вилученому від трупа ОСОБА_10 клинком кухонного ножа, представленого на експертизу;

- висновком експерта №3904 від 15.08.2018 р., відповідно до якої в крові ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт концентрації 0,36 проміле;

- висновком судово-психіатричних експертів №320 від 14.08.2018 р., відповідно до якого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період часу, який відноситься до скоєння кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство не страждала, у тимчасовому розладі психічної діяльності, або іншому хворобливому стані психіки не перебувала, у зв`язку з чим була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час вказаних подій знаходилася у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння.

Будучи допитаною у судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому їй злочині не визнала. Пояснила суду, що 29.07.2018 року, пообідала з потерпілим та випили вина, після чого пішла в будинок та лягла відпочивати на ліжко. Приблизно о 17-30 годин, загиблий прийшов до кімнати, де вона відпочивала та почав залицятися, пропонуючи вступити у статевий зв`язок, але вона його вигнала. Загиблий пішов на кухню, взяв ніж та повернувся, поклавши ніж на тумбочку біля ліжка і знов почав залицятися. Після того як він знову отримав відмову, загиблий приставив ніж до її горла та почав їй погрожувати, штовхнув її і вона вдарилася головою. Потім загиблий почав погрожуючи ножем домагатися до неї, на що вона вивернула його руку з ножем в сторону його грудей та відштовхнула його на ліжко. Загиблий впав на ліжко та вона вийшла з кімнати на вулицю. Через 15 хвилин вона повернулася до кімнати та побачила, що загиблий лежить на ліжку з ножем в грудях і вона зрозуміла що з ним щось трапилося. Після чого подзвонила господарю будинку та повідомила, що сталося. Вважає себе не винуватою так як захищалася від нападу загиблого.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що про смерть батька йому стало відомо з телефонного дзвінка знайомої вже після поховання. Щодо обставин вчиненого злочину йому нічого не відомо. Про будь-які стосунки батька з обвинуваченою йому не відомо. Жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченої не має.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , пояснив, що має будинок де тримає господарство, за яким доглядали загиблий та обвинувачена, жодних сварок між ними не було. 29.07.2018 року йому подзвонила ОСОБА_9 та повідомила, що помер потерпілий. Він приїхав та побачив в будинку на ліжку ОСОБА_12 , в якого у руках був ніж, а в серці рана, він був повністю одягнений. Після чого обвинувачена йому розповіла, що ОСОБА_10 чіплявся до неї та погрожуючи ножем хотів, щоб вона вступила з ним у статеві зносини. Під час того як загиблий почав підходити до неї з ножем, вона вивернула йому руку та ніж попав йому в груди. Звернув увагу, що обвинувачена та разом працювали по господарству, жодних конфліктів між ними ніколи не було.
Аналіз показань свідка, обвинуваченої та зміст досліджених доказів дозволяє суду дійти висновку, що застосування фізичного насильства загиблим та погрозою ножем відносно ОСОБА_9 було для неї раптовим та неочікуваним і розцінювалося нею як реальна загроза її життю.
Відповідно зі ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони. Перевищення меж необхідної оборони веде за собою кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.
Визначальним під час вирішення питання про перевищення меж необхідної оборони є встановлення співвідношення між ступенем суспільної небезпечності посягання та заподіяною шкодою. При цьому необхідно враховувати п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року N 1 "Про судову практику в справах про необхідну оборону" в якому роз`яснюється, що для установлення наявності або відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
При дослідженні доказів, необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки ( Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 р. №2).
Крім того, відповідно до ч.4 зазначеного Пленуму Верховного Суду України, треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).
Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 15.05.2014 року у справі N 5-12кс14 та від 01 жовтня 2015 року у справі N 5-134кс15, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які не перевищували б меж необхідності, та шкода особі, яка здійснює посягання, що не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.
Даючи оцінку досліджених під час судового розгляду доказів в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_9 умислу на умисне вбивство ОСОБА_10 .
Судом приймається до уваги доводи обвинуваченої про те, що удар ножем по тулубу загиблого вона не наносила, а тільки відштовхнула його вивернувши руку з метою захисту від агресивної поведінки потерпілого, який погрожував їй ножем.
Про відсутність у обвинуваченої ОСОБА_9 умислу на позбавлення життя загиблого, свідчать спосіб та знаряддя злочину, кількість ударів, характер та локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінка останньої і загиблого, що передувала події, їх стосунки.
Згідно пояснень обвинуваченої із загиблим вони разом працювали по господарству та вона не мала з ним неприязних відносин. Саме ОСОБА_10 після її відмови вступити з нею у статеві зносини пішов до кухні, де взяв ніж та мав намір примусити обвинувачену за допомогою погроз і ножа до статевих зносин.
При кваліфікації дії обвинуваченої, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», у п.43 якого Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених. У цій правовій позиції можна відокремити такі конститутивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено «поза розумним сумнівом».
За нормативним визначенням умисне вбивство ст. 115 КК України з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони стаття 118 КК України.

Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно-небезпечного посягання.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації Конституційного положення, визначеного ч.3 ст.27 Конституції України, про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Відповідальність настає лише у випадку перевищення особою, яка захищається, меж необхідної оборони.

Згідно з ч. 5 ст. 36 КК України незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.

Тобто, закон передбачає винятки із загального правила про те, що при необхідній обороні особа, що захищається, повинна додержуватися визначеної межі, завдаючи шкоду посягаючому. Цими винятками є - напад озброєної особи, напад групи осіб або протиправне насильницьке вторгнення у житло чи інше приміщення. У таких випадках шкода, заподіяна особі, яка посягає, не обмежена ніякими межами, аж до позбавлення посягаючого життя.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У відповідності до вимог ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, аналізуючи наведені норми Закону, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_9 , яка відпочивала у будинку, куди зайшов загиблий та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вимагав вступити з ним у статеві зносини і в подальшому погрожував їй ножем, перебувала та діяла в стані необхідної оборони, не перевищивши її меж, кримінальній відповідальності не підлягає з огляду на вищезазначене, в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 слід виправдати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ст. 118 КК України.

Суд також звертає увагу, що прокурор в зміненому обвинуваченні, викладає формулювання обвинувачення, як здійснення самооборони ОСОБА_9 від протиправного посягання з боку загиблого, проте дії її кваліфікує за ст. 118 КК України.

Статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема, віднесені питання, чи містять діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Цивільний позов у справі не заявлявся та відомості щодо судових витрат надавались.

Долю речових доказів, наданих суду, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання щодо забезпечення заходів кримінального провадження у виді арешту вирішити на підставі ст. 174 КПК України.

Міру запобіжного заходу не обирати.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати не винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.118 КК України та виправдати за відсутністю в її діях складу вказаного злочину.

Скасувати арешт накладений ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 02.08.2018 р. на наступні речі: одяг ОСОБА_9 (джинсові шорти, х/б футболка сірого кольору), одяг ОСОБА_10 ( х/б шорти темного кольору, безрукава сорочка темного кольору в полоску), кухонний ніж з жовтою рукояткою на лезі якого виявлено сліди бурого кольору, мобільний телефон «Nomi» чорного кольору с жовтими полосками на корпусі IMEI НОМЕР_1 з sim картою "Vodafone" НОМЕР_2 , шерстяна ковдра з ліжка, на якому виявлено труп ОСОБА_10 , та на якої виявлено сліди бурого кольору, які були вилучені 29.07.2018 року під час проведення огляду місця події по АДРЕСА_1 .

Речові докази по справі: одяг ОСОБА_9 (джинсові шорти, х/б футболка сірого кольору), одяг ОСОБА_10 ( х/б шорти темного кольору, безрукава сорочка темного кольору в полоску), кухонний ніж з жовтою рукояткою на лезі якого виявлено сліди бурого кольору, шерстяну ковдру з ліжка, на якій виявлено труп ОСОБА_10 , та на якої виявлено сліди бурого кольору, піднігтьовий вміст з обох рук трупа ОСОБА_10 , та змиви з долонь з трупу, піднігтьовий вміст з обох рук ОСОБА_9 , змиви з долонь ОСОБА_9 та волосся знищити; мобільний телефон «Nomi» чорного кольору с жовтими полосками на корпусі IMEI НОМЕР_1 з sim картою "Vodafone" НОМЕР_2 повернути за належністю власнику.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3