Провадження № 11-кп/4820/750/21
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:
судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2021 року, про продовження дії запобіжного заходу, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою, зокрема, задоволено клопотання прокурора та строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою продовжено по 03.12.2021 року включно.

Суд мотивував своє рішення тим, що обґрунтований ризик того, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде не достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, продовжує існувати, тому є необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , в поданій апеляційній скарзі, просить ухвалу слідчого судді скасувати і ухвалити нове рішення, яким змінити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вважає, що відпала потреба на даний вид запобіжного заходу для обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки останній не перешкоджав встановленню істини у розслідуванні кримінального провадження, та має намір і надалі допомагати встановленню істини та наданню правдивих показань.

Апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не судимий, за місцем проживання та реєстрації характеризується позитивно, не перебуває на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, є єдиним годувальником сім`ї, має постійне місце реєстрації за вказаною адресою та місце проживання.

Стверджує, що ризиків того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення не має, оскільки документування дій кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується закінчено, кримінальне провадження розглядається судом та досліджено усі письмові докази.

Крім того, можливість впливу на учасників кримінального провадження виключається, так як свідками є його мати, брат та дружина, які мають право не свідчити проти нього.

На думку апелянта, обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, є необгрунованим та надуманим, оскільки час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення не встановлені органами досудового розслідування, а відтак, і сам потерпілий вказує, що саме він спровокував останнього до таких дій. Крім того, докази під час досудового розслідування здобуті з порушенням вимог КПК та є неналежними і недопустимими.

Вважає, що не визнання обвинуваченим своєї вини не може бути підставою для його подальшого утримання під вартою.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Таким чином, наявність ризиків, у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не судимий, за місцем проживання та реєстрації характеризується позитивно, не перебуває на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, є єдиним годувальником сім`ї, має постійне місце реєстрації за вказаною адресою та місце проживання, не є визначальними при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.
Твердження захисника про те, що обвинувачений не може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки документування дій кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується закінчено, кримінальне провадження розглядається судом та досліджено усі письмові докази, є безпідставними, так як, ОСОБА_7 обвинувачується в особливо тяжкому злочині, санкція статті передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті, що дає підстави вважати, що зазначений ризик в оскаржуваній ухвали існує до закінчення судового провадження.
Переконання апелянта, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, є необгрунованим та надуманим, оскільки час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення не встановлені органами досудового розслідування, а відтак, і сам потерпілий вказує, що саме він спровокував останнього до таких дій, не заслуговують на увагу, так як, в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції вірно зазначив, що при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, враховуються обставини, передбачені статтями 177 КПК України, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження триває, не встановлені всі обставини справи, свідки не допитані, з чим погоджується колегія суддів.
А тому, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.
Інші доводи апеляційної скарги не містять інформації, яка б давала підстави для скасування оскаржуваного рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.
У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою по 03 грудня 2021 року, включно, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4