Справа № 299/1600/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1033/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з Виноградівським районним судом Закарпатської області, ДУ «Закарпатська УВП №9», кримінальне провадження № 0000189 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добрянське Тячівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, розлученого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2020 року, яким ОСОБА_7 , засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з позбавленням права керувати транспортними засобамистроком на 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_7 обраховується з часу затримання 09.03.2020.
До вступу даного вироку у законну силу залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у розмірі 4781,75 гривень на залучення експерта (а.с. 207, 223, 240 т.2; 9, 49 Т.3).
Арешт на речові докази: транспортні засоби «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 та «Volkswagen Passat», р.н.з. Угорської Республіки НОМЕР_2 скасовано.
Автомобіль Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 передано ОСОБА_12 , як власнику.
Автомобіль «Volkswagen Passat», р.н.з. Угорської Республіки НОМЕР_2 передано ОСОБА_10 , як власнику.
Документи та відеозапис з камери спостереження на якому зафіксовано ДТП залишено у матеріалах справи.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 122 182,54 гривень (сто двадцять дві тисячі сто вісімдесят дві гривень 54 копійок) у відшкодування матеріальної шкоди та 500000 гривень (п`ятсот тисяч гривень) моральної шкоди.
У задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1 000 000 гривень (один мільйон гривень) моральної шкоди.
У задоволенні решти вимог позову відмовити.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Вважає вирок суду незаконним, необгрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права через неповноту судового розгляду, невідповідністю вироку фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт вважає, що вирок є відтворенням обвинувального акту без будь-якого об`єктивного та критичного аналізу та оцінки доводів. Суд проводив судовий розгляд упереджено, необ`єктивно, надавав перевагу доказам сторони обвинувачення, обмежив сторону захисту у можливості реалізувати свої процесуальні права відмовивши у задоволені всіх клопотань. Зокрема у призначенні ряду експертиз за участі експертів, що мають відповідну кваліфікацію. Суд необґрунтовано відмовив у визнанні неналежними та допустимими доказами висновки фототехнічної експертизи № 10/193 від 15.05.2020; висновку автомеханічної експертизи № 100/05 від 19.05.2020 і тим самим не надав можливості захисту довести і обґрунтувати свою позицію.

Апелянт наголошує, що суд порушив право ОСОБА_7 на захист, оскільки у нього було два адвокати, але адвоката ОСОБА_14 , без з`ясування думки ОСОБА_7 , не допустили до участі в судовому розгляді. Відмова від адвоката ОСОБА_14 чи його заміна не зафіксована в протоколі судового засідання.

Таким чином суд першої інстанції порушив загальні засади кримінального провадження, зокрема такі як: змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів; доступ до правосуддя; законність та право на справедливий суд.

Крім того в ухвалені вироку брав суддя, якому був заявлений відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, що є підставою для нового розгляду справи в суді першої інстанції.

Апелянт покликається, що суд в основу вироку поклав недопустимі та неналежні докази такі як висновки фототехнічної експертизи № 10/193 від 15.05.2020 на підставі якої зроблено висновок про швидкість автомобіля марки «Volkswagen T-4». Однак дану експертизу проводив експерт ОСОБА_15 , який має право лише на проведення судової інженерно транспортної та криміналістичної експертизи і не є тим суб`єктом, який має право та повноваження на проведення фототехнічної експертизи в повному об`ємі по індексу та виду експертної діяльності. Для визначення швидкості обох учасників ДТП необхідно провести слідчий експеримент та призначити комплексну експертизу, які наділені правом проводити трасологічну, фототехнічну, авто технічну експертизу відеозапису. Крім того слід суду звернути увагу, що відеозапис переданий слідчому ОСОБА_16 мешканцем м. Виноградів ОСОБА_17 03.03.2020, на основі якого проведено експертизу, не є допустимим доказом, оскільки є копією відеоспостереження, а за копією встановити технологічні властивості відеограми за відсутності оригіналу та оригінального пристрою неможливо.
Апелянт наполягає, що дорожньо-транспортна пригода з самого початку і до винесення вироку судом не досліджена. У випадку виникнення ДТП за участю кількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діями кожного з них та наслідками що настали. Для правильності застосування норм закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинили кожен із водіїв.
Апелянт звертає увагу, що на стадії підготовчого засідання клопотала про повернення обвинувального акту на дорозслідування для того, щоб дослідити дії обох водіїв учасників ДТП, але суд це клопотання відхилив. Суд був непослідовним. У вироку вказав, що не може давати оцінку діям другого водія, бо судовий розгляд проводиться в межах пред`явленого обвинувачення. У той же час суд зазначає, що з перегляду відеозапису ДТП встановлено, що автомобіль Фольксваген Пасат під`їжджаючи до другорядної вулиці Затишної на головну Ардовецьку знизив швидкість, подав відповідний сигнал повороту ліворуч і почав зміщатися вліво до виконання маневру повороту ліворуч, тобто не вбачає порушень в діях водія ОСОБА_11 .
Апелянт наполягає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 спростовуються копією відеозапису та показаннями самого ОСОБА_7 і потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_18 .
Апелянт наголошує, що у вихідних даних у постанові слідчого про призначення автотехнічної експертизи записано, що автомобіль «Volkswagen T-4», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався із швидкістю 126.65-127 км/год. На підставі цієї швидкості проводились всі розрахунки. Слідчий ОСОБА_19 сфальсифікував вихідні дані під час призначення автотехнічної експертизи вказавши, що дорожнє покриття було сухим, однак на момент ДТП воно було мокрим, що підтверджено актом огляду місця події, показаннями всіх учасників ДТП. При цьому про швидкість руху водія ОСОБА_11 про швидкість руху в 5-10 км/год взяли до уваги його усні покази, а покази ОСОБА_7 про його швидкість у 70-80 км/год не взяли до уваги.
Апелянт покликається, що не узгоджується із матеріалами справи і не відповідає фактичним обставинам справи висновок автотехнічної експертизи від 19.05.2020 про те, що в цій дорожній ситуації ОСОБА_7 мав технічну можливість зупинити автомобіль. Однак припущення експерта щодо відстані між автомобілями у 141+ 176 метрів і довжиною між вулицями Затишної, з якої виїхав ОСОБА_11 , та вул. Акацієвою, куди повертав, становить 61 м, це незначна відстань, що свідчить про технічну неспроможність автотехнічної експертизи.
Крім того суд першої інстанції не звернув увагу на те, що свідок ОСОБА_20 змінила покази про те, що вона бачила і чого не бачила і з якою швидкістю рухався ОСОБА_7 . Така ж ситуація із показами потерпілого ОСОБА_10 .
Апелянт констатує, що обираючи ОСОБА_7 міру покарання суд не дотримався об`єктивності та справедливості по відношенню до обвинуваченого. Оскільки останній свою вину у скоєному визнав і щиро розкаявся, а суд вказав, що його визнання було формальним, без усвідомлення причини і наслідків скоєного, що свідчить про упередженість суду по відношенню до обвинуваченого. Крім того у ОСОБА_7 на утриманні є двоє малолітніх дітей, він позитивно характеризується по місцю проживання, злочин скоєно з необережності, орган пробації вважає можливим його виправлення без позбавлення волі. Крім того, при вирішенні та задоволені цивільного позову на користь потерпілих ОСОБА_13 в сумі 500 000 грн. та ОСОБА_21 в сумі 1 000 000 грн. суд порушив вимоги розумності та справедливості, оскільки заявлений позов є нереально завищений, не відповідає матеріальному становищу обвинуваченого, з врахуванням того, що громадяни України в середньому отримують по 5000 -10000 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_7 08.03.2020 року о 23 годині 16 хвилин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Т-4» реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись у місті Виноградів по вулиці Ардовецька у напрямку центру міста Виноградів доїжджаючи до перехрестя вулиць Ардовецька Акацієва не забезпечив безпеку дорожнього руху та відповідно до висновку судово автотехнічної експертизи № 100/05 від 19.05.2020 року грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 2.9 б), 12.3, 12.4, 12.9 б), 14.2 б), 14.6 а) Правил дорожнього руху України, якими передбачено:
- п.1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п.2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ...б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну..., і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі...";
п. 2.9 водієві забороняється:
...б) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
п. 12.4. у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
п. 12.9. водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7.
п. 14.2. перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: б) водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі,
не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч;
п.14.6. обгін заборонено:
а) на перехресті;
Тобто під час руху у населеному пункті, керуючи автомобілем «Volkswagen Т- 4» реєстраційний номер НОМЕР_3 значно перевищив допустиму у населеному пункті 50 кілометрів за годину швидкість руху рухаючись зі швидкістю 126 кілометрів за годину, наближаючись до їдучого попереду нього транспортного засобу «Volkswagen passat» реєстраційний номер Угорщини НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_11 , який на той час під`їжджав до перехрестя вулиць Ардовецька Акацієва з включеним лівим показником повороту, бо мав намір здійснити маневр повороту у вулицю Акацієву. Бачучи їдучий попереду себе транспортний засіб «Volkswagen passat» реєстраційний номер Угорщини НОМЕР_2 на якому горів лівий показник повороту ОСОБА_7 ,у порушення пункту 12.3 Правил дорожнього руху України не вжив заходів до зменшення швидкості руху керуючого ним автомобіля, а у порушення пунктів 14.2 б), 14.6 а) розпочав обгін автомобіля «Volkswagen passat» реєстраційний номер Угорщини НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , у місці де обгін проводити заборонено. У результаті чого, виїхавши на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з лівою частиною автомобіля «Volkswagen passat» реєстраційний номер Угорщини НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який на той час вже виконував маневр повороту ліворуч і діяв у відповідності до Правил дорожнього руху України.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Volkswagen Т-4» реєстраційний номер НОМЕР_3 :
- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 , згідно висновку судово медичної експертизи № 39 від 08.04.2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді синців орбітальних ділянок обох очей, забійних ран м`яких тканин волосистої частини голови в лобно - тім`яній ділянці від центру вліво, закритої черепно - мозкової травми з закритим переломом лобної, скроневої та клиновидної кістки, епідуральним крововиливом лобної ділянки та забоєм головного мозку, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень;
- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_3 , згідно висновку судово медичної експертизи № 41 від 08.04.2020 року отримала тілесні ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин чола, струсу головного мозку, закритої хребетно-спіральної травми з переломо - вивихом 5-6 шийного хребця із пошкодженням спинного мозку, що супроводжувалося тетраплегією та шоком, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень;
пасажири та водій автомобіля «Volkswagen passat» реєстраційний номер Угорщини НОМЕР_2 :
- ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_4 згідно висновку судово медичної експертизи № 52 від 07.04.2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді саден шкірних покривів чола справа, перенісся зліва, лівої носогубної складки в ділянці черева по передньо- боковій поверхні зліва , в ділянці кульшового суглобу та правого стегна верхньо- середній третині по зовнішній поверхні та в ділянці правого ліктьового суглобу по зовнішній поверхні, крововиливів на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в тім`яній ділянці зліва, забійної рани волосистої частини голови в тім`яній ділянці від центру вліво, забійної рани м`яких тканин в ділянці лівого колінного суглобу по передній поверхні, рваних ран м`яких тканин лівої гомілки в середній третині, правої гомілки у нижній третині по передній поверхні, закритого перелому надколінника справа, відкритих переломів надколінника зліва, кісток правої гомілки в нижній третині та лівої гомілки в верхній третині, субарахноїдального крововиливу базальних поверхонь обох півкуль головного мозку з забоєм речовини головного мозку, забою переднього середостіння, розриву обох легенів по передній поверхні, закритого перелому хребта між 2 і 3 хребцями в в грудному відділі з розривом між хребцевого диску по передній поверхні та розривом спинного мозку на 2/3 його поперечника, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень так як потягли смерть потерпілого;
- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 мешканець АДРЕСА_5 , згідно висновку судово медичної експертизи № 42 від 08.04.2020 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, закритого перелому лівої ключиці, закритих переломів з 1-9 ребро зліва по задній підпахвиній лінії, тупої травми черева з розривом селезінки та гемоперитонеумом, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень.
- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 мешканець АДРЕСА_6 , згідно висновку судово медичної експертизи № 38 від 08.04.2020 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді синців шкірних покровів лобно - тім`яної ділянки по центру та бокової поверхні черева зліва, саден шкірних покровів тім`яної ділянки зліва, перенісся та бокової поверхні грудної клітки зліва, струсу головного мозку, закритого перелому 2 ребра справа по задній підпахвинній лінії, закритого відривного перелому верхньої суглобової поверхні тіла 2 шийного хребця, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень.
Невиконання водієм ОСОБА_7 вказаних вимог п.п. 1.5, 2.3 б), 2.9 б) 12.3, 12.4, 12.9 б), 14.2 б), 14.6 а) Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 тяжких тілесних ушкоджень та ОСОБА_21 , тяжких тілесних ушкоджень що спричинили його смерть.
Таким чином, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого та заподіяли тяжке тілесне ушкодження.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 підтриману захисником-адвокатом про відмову в задоволенні апеляційної скарги, міркування потерпілих про відмову в задоволені апеляційної скарги поданої прокурором у зв`язку з відсутністю будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 і проханням не позбавляти його волі, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання

Розглядаючи кримінальне провадження та призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України вищевказані вимоги закону судом було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Санкція статті 286 ч.2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, то судом першої інстанції міра покарання була призначена в межах даної статті.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу винного, щире каяття якого ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю бути підданим кримінальній відповідальності. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів, на думку суду першої інстанції, не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочину, а тому суд констатував, що поведінка ОСОБА_7 зазначеному не відповідає. Формальне визнання вини, без усвідомлення причини і наслідків скоєного судом сприймається як лінія захисту з метою пом`якшення покарання.
Крім того судом першої інстанції було враховано характер та ступінь небезпечності скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що останній у лікарів нарколога, фтизіатра на Д обліку не перебуває (а.с.3 т.2), проживає з батьком ОСОБА_23 , 1968 р.н. та матір`ю ОСОБА_24 1968 р.н. (а.с.5 т.2), по місцю проживання характеризується посередньо (а.с.7 т.2), має на утриманні двох малолітніх дітей: доньок ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_26 ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.190, 191 т.4), розлучений, в силу ст. 89 КК України не судимий .
Обставиною, яка обтяжує відповідальність судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Враховано, що від дій ОСОБА_7 для потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 настали тяжкі наслідки у виді отриманих тяжких тілесних ушкоджень, та смерті ОСОБА_21 від отриманих ним тяжких тілесних ушкоджень.
Вищевказане спростовує покликання апелянта проте, що не було судом першої інстанції враховано належно особу обвинуваченого.
Також в суді апеляційної інстанції не знайшло підтвердження покликання апелянта про неповне і неналежне дослідження доказів під час судового засідання в суді першої інстанції.
При викладених обставинах, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України є доведеною, а юридична кваліфікація його дій щодо порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого та заподіяли тяжке тілесне ушкодження іншим потерпілим є правильною.
Покликання апелянта на недопустимі докази у справі , зокрема щодо проведених експертиз, повноважень експерта, доказів у справі то вони були предметами розгляду в суді першої інстанції і їм в повному обсязі дано оцінку судом.
Зокрема доводи захисника, що при призначенні експертизи №10/193 від 13.05.2020 р. (а.с.10 т.3) експерту надано тільки диск, то суд першої інстанції зазначив, що таке не відповідає дійсності, оскільки слідчим ОСОБА_16 при призначенні експертизи до постанови від 23.04.2020. (а.с.121-123 т.2) долучено технічні характеристики автомобіля марки Фолксваген Транспортер т4 2003 року випуску (а.с.124 т.2), які у подальшому використовувалися експертом і їх загальний вигляд відображено на сторінці 8 експертного висновку (а.с.17 т.3).
Також захисником було вказано, що в даній ситуації наявна також вина і водія ОСОБА_11 , який керував автомобілем Фольксваген Пасат в стані алкогольного сп`яніння, автомобілем, яким не мав права користуватися, із затонованими вікнами. Однак судом було звернуто увагу, що розгляд справи триває в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , а водій ОСОБА_11 у даній справі є потерпілим.
Предметом дослідження в суді першої інстанції був і відеозапис ДТП , який переглянуто та встановлено, що автомобіль Фольксваген пасат під`їжджаючи з другорядної вулиці Затишна на головну Ардовецька знизив швидкість, подав відповідний сигнал повороту. Виїхав на головну дорогу по вул. Ардовецька майже відразу подав сигнал про поворот ліворуч і почав зміщатися вліво для виконання маневру повороту ліворуч. Перешкод, тобто транспортних засобів у зустрічному йому напрямку не було і він починав робити маневр повороту ліворуч. Виконуючи зазначені маневри водієм ОСОБА_11 порушень ПДР не вчинено. Не стверджує такого факт перебування ОСОБА_11 в стані легкого алкогольного сп`яніння. Разом з цим суд констатує, що вказана обставина само собою складала склад адмінправопорушення у сфері безпеки руху.
Зазначене повністю узгоджується з матеріалами справи так і показами потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .
Натомість водій ОСОБА_27 перевищивши допустиму швидкість руху автомобіля в межах населеного пункту, побачивши перед собою виїхавший автомобіль, який продовжив рух у попутному з ним напрямку і вказав сигнал повороту вліво, обрав неправильний алгоритм дій і замість того щоб зменшувати швидкість почав робити маневр обгону, незважаючи на заборону здійснення такого на перехресті і почав пришвидшуватися. У результаті зазначеного виключно з вини обвинуваченого ОСОБА_7 сталася ДТП, за наслідками якої загинула одна людина, а четверо зазнали тяжких тілесних ушкоджень.
Судом першої інстанції було дано оцінку показам потерпілого ОСОБА_12 щодо того, що ОСОБА_7 не їхав швидко, які були відхиленими, оскільки, згідно пояснень самого потерпілого, він за дорогою не слідкував, оскільки цілувався з дівчиною, яка була у нього на колінах. Дане твердження потерпілого судом було розцінено, як намагання пом`якшити відповідальність ОСОБА_7 .
Стосовно порушення права обвинуваченого на захист через слухання справи судом першої інстанції без участі першого адвоката ОСОБА_14 , то таке не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_28 був призначеним адвокатом через центр вторинної правової допомоги, а після укладення угоди з адвокатом ОСОБА_6 його повноваження скінчилися. Відповідно інтереси обвинуваченого були представлені адвокатом по угоді, у відповідності з чинним законодавством.
Апеляційні вимоги захисника обвинуваченого щодо односторонності розгляду справи через врахування судом першої інстанції доказів лише сторони обвинувачення та не взяття до уваги вимог сторони захисту, то такі не відповідають фактичним обставинам, оскільки суд першої інстанції відмовляючи у задоволені їх клопотань дав цьому відповідну оцінку з врахуванням показів всіх учасників судового розгляду, з`ясованих безпосередньо, а також через призму обставин справи та висновків експертів.

З огляду на викладене, апеляційний суд не знайшов підтвердження покликанням адвоката про необхідність направлення справи на новий судовий розгляд, оскільки судом першої інстанції було всебічно, повно, обгрунтовано досліджені всі наявні в матеріалах справи докази.

Стосовно покликань апелянта про непомірне завищення судом першої інстанції відшкодувань з обвинуваченого на користь потерпілих, тобто без врахування матеріальних можливостей обвинуваченого, то колегія суддів вважає, що цивільні позови були вирішенні в межах кримінального провадження з врахуванням вимог кримінального та цивільно процесуального кодексів України покликаючись на фактичні втрати потерпілих, а не лише з врахуванням матеріального стану обвинуваченого ОСОБА_7 .

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено, а відтак не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги поданої захисником обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення .

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2020 року, яким засуджено ОСОБА_7 , за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою з моменту отримання копії ухвали в той же строк.

Головуючий:

Судді: