Дата документу 07.12.2021 Справа № 331/2693/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/2693/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/761/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхні Сірогози Херсонської області, громадянина України, який має повну загальну освіту, не працює, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, є начальником охорони Мелітопольського АПК, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_11 , прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_12 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2021 року, якою кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.186 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та звільнено останніх від кримінальної відповідальності у зв`язку закінченням строку давності притягнення до відповідальності на підставі ст.49 КК України
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано.
Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_11 про зміну правової кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ч.2 ст.187 КК України відмовлено.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що з системного аналізу ст.ст.44,49 КК України виходить, що звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише та особа, яка вчинила злочин. Натомість ОСОБА_6 та ОСОБА_13 своєї вини не визнали у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень та не вважають себе особами, що вчинили кримінальне правопорушення.
Також, судом встановлено, що обвинувачені є особами, які вчинили зазначені правопорушення, натомість в оскаржуваній ухвалі суд спочатку зазначає, що обвинувачені не визнали свою провину (2 сторінка 6 абзац), а потім зазначає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_13 все ж таки вчинили кримінальні правопорушення, які відносяться до нетяжких злочинів (3 сторінка 6 абзац).
Таким чином, на думку апелянта, судом безпідставно звільнено обвинувачених від кримінальної відповідальності, оскільки, як зазначають обвинувачені, вони не скоювали цих злочині, а отже не мають право на звільнення від кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_11 є аналогічними доводам апеляційної скарги прокурора.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.186 КК України.
Згідно обвинувальним актом, 05 січня 2016 року приблизно о 12:00 годині, ОСОБА_14 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних стосунків з раніше йому знайомим ОСОБА_11 , знаходячись на перехресті вул.Святого Миколая та вул.Дніпровської у м.Запоріжжя, діючи спільно з ОСОБА_6 та невстановленими під час досудового розслідування особами, перебуваючи у 2-х невстановлених під час досудового розслідування автомобілях іноземного виробництва, під приводом зіткнення з автомобілем «Фіат Браво», д.н. НОМЕР_1 , який стояв на світлофорі на вказаному перехресті, у якому за кермом знаходився ОСОБА_11 , перешкодивши його подальшому руху, підійшли до нього. Далі ОСОБА_11 вийшов з салону автомобіля, щоб подивитися, що трапилось з його машиною. В цей час, ОСОБА_14 , діючи спільно з ОСОБА_6 , а також невстановлені під час досудового розслідування особи, вийшли з салонів двох автомобілів та підійшли до ОСОБА_11 .
Далі ОСОБА_14 , діючи узгоджено та спільно з ОСОБА_6 та невстановленими під час досудового розслідування особами, за допомогою борцовського прийому звалив ОСОБА_11 на асфальт, після чого ОСОБА_14 , діючи спільно з ОСОБА_6 , з метою нанесення тілесного ушкодження, діючи умисно, стали наносити ОСОБА_11 , який знаходився на асфальті, чисельні удари взутими ногами по голові, обличчю та тулубу, при чому ОСОБА_14 наніс ОСОБА_11 не менше 4-х ударів взутими ногами, а ОСОБА_6 не менше трьох ударів по голові та тулубу, в результаті чого ОСОБА_11 було спричинено закриті переломи 7, 8 ребер зліва по середньо пахвовій лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, з розвитком малого гідротораксу, (скупчення рідини в лівій плевральній порожнині), які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що спричинили за собою тривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день, та струс головного мозку, крововилив з набряком м`яких тканин навколо лівого ока, масивні удари, садна м`яких тканин лівої скроневої, виличної, максілярной області носа, рана по ходу лівої брови, наслідком заживлення якої став виявлений при освідуванні рубець у ОСОБА_11 , які в сукупності кваліфікуються як умисні легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, не зупиняючись на скоєному, 05 січня 2016 року, приблизно о 12:05 годині, ОСОБА_7 , виходячи за межі попередньої домовленості з ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що його злочинні дії помічені оточуючими та потерпілим ОСОБА_11 , знаходячись на перехресті вул.Святого Миколая та вул.Дніпровської у м.Запоріжжя, шляхом вільного доступу, перебуваючи поряд з потерпілим ОСОБА_11 , реалізуючи свій спонтанний умисел, правою рукою з лівого нагрудного карману куртки потерпілого ОСОБА_11 відкрито викрав грошові кошти 1500 доларів США, що за курсом НБУ на 05 січня 2016 року становить 36000 гривень, спричинивши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану суму. Викрадені грошові кошти, ОСОБА_7 поклав до нагрудного карману своєї куртки, таким чином, виконав усі дії, направлені на відкрите викрадення грошових коштів потерпілого.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
До суду надійшли клопотання захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпілий ОСОБА_11 у призначені судові засідання до суду апеляційної інстанції жодного разу не з`явився. Апеляційний розгляд неодноразово відкладався за клопотаннями потерпілого, який повідомляв різні причини неможливості своєї участі у судовому засіданні. Проте, доказів поважності причин своєї неявки потерпілий суду не надав.
В клопотанні від 06 грудня 2021 року потерпілий вкотре повідомив про неможливість своєї участі у судовому засіданні через пандемію, про відкладення апеляційного розгляду не просив.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження без участі потерпілого, який належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, на підтримання апеляційних скарг; обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала суду вказаним вимогам закону відповідає.

Так, згідно з матеріалами провадження та оскаржуваною ухвалою, 05 січня 2016 року приблизно о 12:00 годині, ОСОБА_14 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних стосунків з раніше йому знайомим ОСОБА_11 , знаходячись на перехресті вул.Святого Миколая та вул.Дніпровської у м.Запоріжжя, діючи спільно з ОСОБА_6 та невстановленими під час досудового розслідування особами, перебуваючи у 2-х невстановлених під час досудового розслідування автомобілях іноземного виробництва, під приводом зіткнення з автомобілем «Фіат Браво», д.н. НОМЕР_1 , який стояв на світлофорі на вказаному перехресті, у якому за кермом знаходився ОСОБА_11 , перешкодивши його подальшому руху, підійшли до нього. Далі ОСОБА_11 вийшов з салону автомобіля, щоб подивитися, що трапилось з його машиною. В цей час, ОСОБА_14 , діючи спільно з ОСОБА_6 , а також невстановлені під час досудового розслідування особи, вийшли з салонів двох автомобілів та підійшли до ОСОБА_11 .
Далі ОСОБА_14 , діючи узгоджено та спільно з ОСОБА_6 та невстановленими під час досудового розслідування особами, за допомогою борцовського прийому звалив ОСОБА_11 на асфальт, після чого ОСОБА_14 , діючи спільно з ОСОБА_6 , з метою нанесення тілесного ушкодження, діючи умисно, стали наносити ОСОБА_11 , який знаходився на асфальті, чисельні удари взутими ногами по голові, обличчю та тулубу, при чому ОСОБА_14 наніс ОСОБА_11 не менше 4-х ударів взутими ногами, а ОСОБА_6 не менше трьох ударів по голові та тулубу, в результаті чого ОСОБА_11 було спричинено закриті переломи 7, 8 ребер зліва по середньо пахвовій лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, з розвитком малого гідротораксу, (скупчення рідини в лівій плевральній порожнині), які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що спричинили за собою тривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день, та струс головного мозку, крововилив з набряком м`яких тканин навколо лівого ока, масивні удари, садна м`яких тканин лівої скроневої, виличної, максілярной області носа, рана по ходу лівої брови, наслідком заживлення якої став виявлений при освідуванні рубець у ОСОБА_11 , які в сукупності кваліфікуються як умисні легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, не зупиняючись на скоєному, 05 січня 2016 року, приблизно о 12:05 годині, ОСОБА_7 , виходячи за межі попередньої домовленості з ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи що його злочинні дії помічені оточуючими та потерпілим ОСОБА_11 , знаходячись на перехресті вул.Святого Миколая та вул.Дніпровської у м.Запоріжжя, шляхом вільного доступу, перебуваючи поряд з потерпілим ОСОБА_11 , реалізуючи свій спонтанний умисел, правою рукою з лівого нагрудного карману куртки потерпілого ОСОБА_11 відкрито викрав грошові кошти 1500 доларів США, що за курсом НБУ на 05 січня 2016 року становить 36000 гривень, спричинивши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану суму. Викрадені грошові кошти, ОСОБА_7 поклав до нагрудного карману своєї куртки, таким чином, виконав усі дії, направлені на відкрите викрадення грошових коштів потерпілого.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Кримінальне правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_7 (ч.1 ст.122 та ч.1 ст.186 КК України), ОСОБА_6 (ч.1 ст.122 КК України), відповідно до положень ст.12 КК України, віднесено до нетяжких злочинів.

За вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України передбачено покарання у виді виправних робіт, обмеженням волі, або позбавленням волі.

За ч.1 ст.186 КК України передбачено покарання у виді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, арешту, або позбавленням волі.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.49 КК України у чинній редакції, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Як зазначено вище, подія кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , мала місце 05 січня 2016 року. Тобто, на час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції минуло понад п`ять років.

Разом з тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної ухвали суду, перебіг строків давності зупинявся лише щодо ОСОБА_6 на один день у зв`язку із оголошенням його у розшук 03 березня 2017 року, однак того ж дня досудове розслідування було відновлено, у відповідності до постанови слідчого від 03 березня 2017 року.
Нових кримінальних правопорушень обвинувачені не вчинили, про підозру у вчиненні будь-якого іншого кримінального правопорушення ані ОСОБА_6 , ані ОСОБА_7 не повідомлялось, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк давності не переривався.

У судовому засіданні 01 лютого 2021 року захисники обвинувачених подали клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Положеннями частини четвертої статті 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Вказана вище норма, так само як і положення ст.49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне клопотання.

Викладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 02 лютого 2021 року та від 09 лютого 2021 року у справах №295/11541/18 та №753/5553/18 відповідно.

Таким чином, суд першої інстанції, заслухавши учасників провадження, в т.ч. потерпілого, своєю ухвалою обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження з зазначених вище підстав.

Доводи апеляційних скарг потерпілого та прокурора про те, що судом безпідставно звільнено обвинувачених від кримінальної відповідальності, оскільки, як зазначають обвинувачені, вони не скоювали інкримінованих їм злочинів, а отже не мають право на звільнення від кримінальної відповідальності, є помилковими, оскільки не узгоджуються з вимогами чинного кримінального процесуального законодавства, в т.ч. і положеннями ч.4 ст.286 КПК України.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом п.1 ч.2, ч.8 ст.284 КПК України, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження. Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, оскільки захисники обвинувачених звернулась до суду з відповідним клопотанням, які підтримали і самі обвинувачені, підстав продовжувати кримінальне провадження в загальному порядку у суду не було.

При цьому, законом не передбачено такої умови для звільнення від кримінальної відповідальності з зазначених вище підстав як визнання обвинуваченою особою своєї вини, а доводи апелянтів про протилежне є помилковими, оскільки не ґрунтуються на законі.

В свою чергу, підстави для закриття провадження в справі через закінчення строків давності не є реабілітуючими, та при апеляційному розгляді обвинувачені підтвердили, що викладене їм зрозуміло.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційних скаргах, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, відповідно, підстави для задоволення цих скарг відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 418-419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_11 та прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2021 року, якою кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.186 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та звільнено останніх від кримінальної відповідальності у зв`язку закінченням строку давності притягнення до відповідальності на підставі ст.49 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4