КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 24 січня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року,

за участі:

представника власника ОСОБА_6

майна

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене заступником начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, а саме: Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32987745, яка належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, оскільки слідчим суддею не перевірено всіх істотних обставин справи, а саме кому належить майно, на яке накладено арешт.
Апелянт зазначає, що 100 % квартири за адресою АДРЕСА_2 , заг. пл.. 44,6 кв.м., № об`єкта в РПВН 32987745 на праві власності належить ОСОБА_5 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна № 287911823 від 01.12.2021 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 не є підозрюваною або обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні, на вказане майно не може бути накладено арешт з метою конфіскації як виду покарання.

В судове засідання прокурор не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна та власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи,колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18 червня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001153, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України.
29 листопада 2021 року підозрюваному ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України.

25 листопада 2021 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , за погодженням із заступником начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотання про накладення арешту на Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32987745 з метою забезпечення покарання у виді конфіскації майна, яке може бути призначене ОСОБА_9 судом, що передбачене санкціями ч.3 ст.289 КК України, ч.4 ст.187 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року клопотання слідчого задоволено.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак зазначених вимог закону слідчим суддею та прокурором, який звернувся із клопотанням про арешт майна, не дотримано.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Слідчим в клопотанні про арешт майна зазначено, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження до об`єкту нерухомості має на меті необхідність забезпечити в подальшому конфіскацію майна як виду покарання.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчим не доведено, а слідчим суддею не перевірено правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження, матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру саме власника майна ОСОБА_5 .
З долучених до апеляційної скарги документів, убачається, що власником квартири, на яку просить накласти арешт слідчий, є ОСОБА_5 .
Зокрема, це підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна № 287911823 від 01.12.2021 року, де зазначено, що квартира за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 44,6 кв. м., номер об`єкта в РПВН 32987745 на праві власності належать ОСОБА_5 (а.с. 144-145).
Відповідно до першого запису від 19.03.2012 року вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_5 у розмірі Ѕ частки та ОСОБА_9 у розмірі Ѕ частки, на підставі договору купівлі продажу № 658 від 15.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 (а.с. 150).

04.10.2018 року ОСОБА_9 уклав договір дарування, належної йому Ѕ частки квартири за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 44,6 кв.м., номер об`єкта в РПВН 32987745, відповідно до якого ОСОБА_11 18 вересня 2000 року, набула право власності на Ѕ частки квартири за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 44,6 кв.м., номер об`єкта в РПВН 32987745 (а.с. 148).
Згідно договору купівлі продажу від 04.11.2021 року ОСОБА_11 подарувала Ѕчастки належної їй квартири за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 44,6 кв.м., номер об`єкта в РПВН 32987745, ОСОБА_5 .

Відтак, враховуючи викладене з 04.11.2021 року єдиним власником квартири за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 44,6 кв.м., номер об`єкта в РПВН 32987745 є ОСОБА_5 .
04.11.2021 року о 13 год. 35 хв. 18 сек. запис відносно право власності ОСОБА_9 у розмірі Ѕ частки, на підставі договору купівлі продажу № 658 від 15.03.2012року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 погашено.

Оскільки ОСОБА_5 не є підозрюваною, або обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні, на її майно не може бути накладено арешт з метою конфіскації, як виду покарання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні слідчого майно, власником якого є ОСОБА_5 .

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду обставинам кримінального провадження.
Враховуючи викладені обставини, які вказують на необ`єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0001153.
Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене заступником начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, а саме: Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32987745, яка належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене заступником начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно, а саме: Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32987745, яка належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Єдиний унікальний № 761/42331/21 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15
Справа № 11сс/824/368/2022 Доповідач ОСОБА_1
Категорія ст.170 КПК