Номер провадження 1-кп/243/406/2022
Номер справи 243/1188/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 16 » лютого 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- потерпілого ОСОБА_4

- обвинуваченого ОСОБА_4

- захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000037, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 січня 2022 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 28 січня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого,неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, інвалідом не являється, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-30 грудня 2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за статтею 309 частина 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. У відповідності до вимог ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк три роки. На підставі Ухвали Слов`янського міськрайонного суду від 28 серпня 2017 року звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано і направлений для відбування покарання на строк три роки у місця позбавлення волі. Звільнений 01 листопада 2019 року на підставі Ухвали Селидовського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року на підставі статті 81 КК України умовно достроково на невідбутий строк десять місяців 22 дні.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 на протязі тривалого проміжку часу спільно проживає зі своїм братом ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Останні між собою пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тобто ОСОБА_4 перебуває з ОСОБА_4 у сімейних відносинах.

Під час сумісного проживання ОСОБА_4 вчиняє по відношенню до свого брата ОСОБА_4 домашнє насильство, що виражається у систематичному висловлюванні на адресу останнього образ грубою нецензурною лайкою, залякувань. Таким чином, ОСОБА_4 застосовує психологічне насильство своєю поведінкою по відношенню до свого брата ОСОБА_4 , чим завдає йому психологічні страждання, у зв`язку з чим ОСОБА_4 на підставі Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2021 року у справі №243/5079/21 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 частина 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за події, які мали місце 25 лютого 2021 року. Окрім того, на підставі Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2020 року у справі №243/5547/20 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 частина 1 КУпАП, які мали місце 03 червня 2020 року.

Однак, незважаючи на те, що за вчинення вказаних дій ОСОБА_4 неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності, останній продовжує свої умисні систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства стосовно свого брата ОСОБА_4 .

Так, 26 грудня 2021 року ОСОБА_4 спільно зі своїм братом ОСОБА_4 знаходились за адресою - АДРЕСА_1 . Після чого, в зазначений день, 26 грудня 2022 року близько о 19 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в зазначеному місці, умисно, грубо висловлювався на адресу свого брата ОСОБА_4 нецензурною лайкою, ображав його, залякував, чим принижував його гідність, спричиняв психічний дискомфорт, зумовивши інтенсивні психічні страждання своєю поведінкою, тим самим завдав йому психологічну травму.

Так, 28 грудня 2021 року ОСОБА_4 спільно зі своїм братом ОСОБА_4 , знаходились за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, 26 грудня 2021 року близько о 20 годині 05 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в зазначеному місці, умисно, грубо виражався на адресу свого брата ОСОБА_4 нецензурною лайкою, ображав його, залякував, чим принижував його гідність, спричиняв психічний дискомфорт, зумовивши інтенсивні психічні страждання своєю поведінкою, тим самим завдав йому психологічну травму.

Так, 30 грудня 2021 року ОСОБА_4 спільно зі своїм братом ОСОБА_4 знаходились за адресою - АДРЕСА_1 . Після чого, в зазначений день, 26 грудня 2021 року близько о 21 годині 15 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в зазначеному місці, умисно, грубо висловлювався на адресу свого брата ОСОБА_4 нецензурною лайкою, ображав його, залякував, чим принижував його гідність, спричиняв психічний дискомфорт, зумовивши інтенсивні психічні страждання своєю поведінкою, тим самим завдав йому психологічну травму.

В результаті вчинення ОСОБА_4 вказаних умисних, систематичних дій, спрямованих на вчинення психологічного насильства у ОСОБА_4 існують підстави для констатації надлишкових перешкод, які зумовили порушення звичного стереотипу його життєдіяльності, завдали утиску фундаментальним особистим цінностям та потребам в особистому та фізичному благополуччі, в продуктивній життєдіяльності.

З урахуванням індивідуально психологічних особливостей особистості ОСОБА_4 , ситуація, що досліджується за справою, є для нього суттєво психотравмуючою ( стресогенною), що безпосередньо викликає психічний дискомфорт, зумовивши тривалі та інтенсивні фізичні й психічні страждання, які існують до даного часу. Внаслідок дій ОСОБА_4 у ОСОБА_4 мають місце тривалі, інтенсивні й негативні за своїми проявами фізичні та психічні ( моральні) страждання, зміст яких локалізований у межах дослідженої ситуації.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та суду пояснив, що він на протязі тривалого проміжку часу спільно проживає зі своїм братом ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Вони між собою пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тобто перебувають у сімейних відносинах.

Під час сумісного проживання він вчиняє по відношенню до свого брата ОСОБА_4 домашнє насильство, що виражається у систематичному висловлюванні на адресу останнього образ грубою нецензурною лайкою, залякувань. Таким чином, він застосовує психологічне насильство своєю поведінкою по відношенню до свого брата ОСОБА_4 , чим завдає йому психологічні страждання, у зв`язку з чим його на підставі Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2021 року у справі №243/5079/21 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 частина 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за події, які мали місце 25 лютого 2021 року. Окрім того, на підставі Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2020 року у справі №243/5547/20 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 частина 1 КУпАП, за події, які мали місце 03 червня 2020 року.

Однак, незважаючи на те, що за вчинення вказаних дій його неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності, він продовжує свої умисні систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства стосовно свого брата ОСОБА_4 .

Так, 26 грудня 2021 року він спільно зі своїм братом ОСОБА_4 знаходились за адресою - АДРЕСА_1 . Після чого, в зазначений день, 26 грудня 2022 року близько о 19 годині 20 хвилин він, знаходячись в зазначеному місці, умисно, грубо висловлювався на адресу свого брата ОСОБА_4 нецензурною лайкою, ображав його, залякував.

Так, 28 грудня 2021 року він спільно зі своїм братом ОСОБА_4 , знаходились за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, 26 грудня 2021 року близько о 20 годині 05 хвилин він, знаходячись в зазначеному місці, умисно, грубо виражався на адресу свого брата ОСОБА_4 нецензурною лайкою, ображав його, залякував, чим принижував його гідність.

Так, 30 грудня 2021 року він спільно зі своїм братом ОСОБА_4 знаходились за адресою - АДРЕСА_1 . Після чого, в зазначений день, 26 грудня 2021 року близько о 21 годині 15 хвилин він, знаходячись в зазначеному місці, умисно, грубо висловлювався на адресу свого брата ОСОБА_4 нецензурною лайкою, ображав його, залякував.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що він на протязі тривалого проміжку часу спільно проживає зі своїм братом ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Вони між собою пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тобто він перебуває з ОСОБА_4 у сімейних відносинах.

Під час сумісного проживання ОСОБА_4 вчиняє по відношенню до нього домашнє насильство, що виражається у систематичному висловлюванні на адресу останнього образ грубою нецензурною лайкою, залякувань. Його брат ОСОБА_4 застосовує психологічне насильство своєю поведінкою по відношенню до нього, свого брата, чим завдає йому психологічні страждання, у зв`язку з чим ОСОБА_4 на підставі Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2021 року у справі №243/5079/21 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 частина 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за події, які мали місце 25 лютого 2021 року. Окрім того, на підставі Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2020 року у справі №243/5547/20 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 частина 1 КУпАП, які мали місце 03 червня 2020 року.

Однак, незважаючи на те, що за вчинення вказаних дій ОСОБА_4 неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності, останній продовжує свої умисні систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства стосовно нього, свого брата.

Так, 26 грудня 2021 року він знаходився за місцем мешкання разом зі своїм братом - ОСОБА_4 . Після чого, в зазначений день, 26 грудня 2022 року близько о 19 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в зазначеному місці, умисно, грубо висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, ображав його, залякував, чим принижував його гідність, спричиняв психічний дискомфорт, зумовивши інтенсивні психічні страждання своєю поведінкою, тим самим завдав йому психологічну травму.

Так, 28 грудня 2021 року він спільно зі своїм братом - ОСОБА_4 знаходились за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, 26 грудня 2021 року близько о 20 годині 05 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в зазначеному місці, умисно, грубо виражався на його адресу нецензурною лайкою, ображав його, залякував, чим принижував його гідність, спричиняв психічний дискомфорт, зумовивши інтенсивні психічні страждання своєю поведінкою, тим самим завдав йому психологічну травму.

Так, 30 грудня 2021 року він спільно зі своїм братом - ОСОБА_4 знаходились за адресою - АДРЕСА_1 . Після чого, в зазначений день, 26 грудня 2021 року близько о 21 годині 15 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в зазначеному місці, умисно, грубо висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, ображав його, залякував, чим принижував його гідність, спричиняв психічний дискомфорт, зумовивши інтенсивні психічні страждання своєю поведінкою, тим самим завдав йому психологічну травму.

В результаті вчинення ОСОБА_4 вказаних умисних, систематичних дій, спрямованих на вчинення психологічного насильства у нього існують підстави для констатації надлишкових перешкод, які зумовили порушення звичного стереотипу його життєдіяльності, завдали утиску фундаментальним особистим цінностям та потребам в особистому та фізичному благополуччі, в продуктивній життєдіяльності.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, показань потерпілого, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000037 було зареєстровано 05 січня 2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Висновку експерта № 212-213 за результатами проведення судово психологічної експертизи від 19 січня 2022 року вбачається, що « У ОСОБА_4 існують підстави для констатації надлишкових перешкод,які створилися у його життєдіяльності внаслідок дій ОСОБА_4 , які зумовили порушення звичного стереотипу його життєдіяльності, завдали утиску фундаментальним особистим цінностям та потребам підекспертного в особистому та фізичному благополуччі, в активній і продуктивній життєдіяльності, упевненості в собі та у майбутньому, у повноцінному спілкуванні зі значимим для нього оточенням.

З урахуванням індивідуально психологічних особливостей особистості ОСОБА_4 , ситуація, що досліджується за справою, є для нього суттєво психотравмуючою ( стресогенною), що безпосередньо викликає психічний дискомфорт, зумовивши тривалі та інтенсивні фізичні й психічні страждання, які існують до даного часу. Внаслідок дій ОСОБА_4 у ОСОБА_4 мають місце тривалі, інтенсивні й негативні за своїми проявами фізичні та психічні ( моральні) страждання, зміст яких локалізований у межах дослідженої ситуації.»

Із Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2020 року у справі №243/5547/20 вбачається, що ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 частина 1 КУпАП, за події, які мали місце 03 червня 2020 року.

Із Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2021 року у справі №243/5079/21 вбачається, що ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 частина 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за події, які мали місце 25 лютого 2021 року.

Судом досліджені характеризуючи данні обвинуваченого ОСОБА_4 .

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ст. 126-1 КК України знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до нетяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, наслідків для потерпілого, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17)

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, докладно розповів про відомі йому події вчинення кримінального правопорушення. Критично поставився до вчиненого та пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до пункту 1 частини 1 статті 67 КК України є рецидив злочинів.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, задовільно характеризується за місцем мешкання, на обліку у психіатричному лікувальному закладі не перебуває. У відповідності до Довідки КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» у м. Слов`янськ № 4/31 від 05 січня 2022 року « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з 19 травня 2000 року по теперішній час з діагнозом « Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності».

Вказані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

На підставі вищевикладеного суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт, в межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді громадських робіт є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд виходить із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема способу життя, характеризуючих його даних, його вік, стан здоров`я.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Акту Донецького відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.. Засл.проф. М.С. Бокаріуса» № 212-213 вартість виконання висновку експерта, експертного дослідження № 212-213 витрати на проведення судово психологічної експертизи за Висновком експерта № 212-213 від 19 січня 2022 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000037, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 січня 2022 року складають 1716 грн 10 коп.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді громадських робіт на строк двісті годин.

Початок строку відбуття покарання у виді громадських робіт ОСОБА_7 рахувати з моменту реального відбуття покарання у вигляді громадських робіт.

Виконання Вироку доручити Краматорському районному Відділу №4 філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави за проведення судово- психологічної експертизи по кримінальному провадженню № 0000037, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 січня 2022 року - Висновок експерта № 212-213 від 19 січня 2022 року у розмірі 1716 грн 10 коп. ( одна тисяча сімсот шістнадцять грн 10 коп.).

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .