Справа № 464/3282/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/987/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0001500 від 15 червня 2019 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року, -

встановила:

вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (04210, м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А, ) на користь ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 101301 (сто одна тисяча триста одна) гривня 08 (вісім) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 гривень, відшкодування витрат, понесених під час досудового слідства, у розмірі 8000 гривень, а всього 208000 (двісті вісім тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 18942 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 50 (п`ятдесят) копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 10.07.2019, на автомобіль марки «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , скасовано.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 14.06.2019 приблизно о 19 год. 25 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_3 , та рухаючись у м. Львові проспектом Червоної Калини у крайній лівій смузі руху в напрямку до вул. Угорської, проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід, порушив вимоги розділу 1 п.п. 1.5; розділу 2 п.п. 2.3 б, д; розділу 12 п.п. 12.4 та п.п. 12.9 б; розділу 18 п.п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, що проявилося в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, був неуважним до дорожньої обстановки, а саме, рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості руху в населеному пункті 50 км/год, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, натомість, не зупиняючись, продовжив рух автомобілем, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка переходила дорогу на нерегульованому пішохідному переході справа наліво неподалік будинку №7 на пр. Червоної Калини у м. Львові. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху пішохід ОСОБА_12 отримала наступні тілесні ушкодження: закритий перелом обох кісток лівої гомілки на рівні верхньої третини зі зміщенням, забійна рана тім`яної ділянки справа, множинні садна та забої тіла, субосальний крововилив лобної ділянки зліва, що належать до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок в частині призначення додаткового покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000, 00 гривень, відшкодування витрат понесених під час досудового слідства, у розмірі 8 000, 00 гривень скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким витрати понесені під час досудового слідства в розмірі 8 000, 00 гривень та призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 2 (два) роки скасувати, а суму моральної шкоди зменшити до 30 000, 00 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з трактуванням суду про те, що він критично ставиться до вчиненого не погоджується, жодного доказу в мотивувальній частині вироку не наведено, що він критично ставиться до вчиненого і його поведінку та це не є підставою позбавляти його прав керування транспортним засобом. Вказує, що він водій з 2004 року. За цей період жодного правопорушення, пов`язаного з ДТП, у нього не було.

Вказує, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди з місця пригоди він не втікав, викликав швидку медичну допомогу, викликав працівників поліції, пройшов медичний огляд на стан сп`яніння, з дружиною щоденно відвідували медичний заклад, де лікувалась потерпіла, бачили перебіг її хвороби; знайомі з батьками потерпілої. Після її виписки з медичного закладу постійно цікавилися станом здоров`я. Вважає, що виконав усі вимоги передбачені розділом II «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів».

Звертає увагу, що після скоєння ДТП у нього значно погіршився стан здоров`я (діагноз - цукровий діабет 1 типу, важка форма, інсулінозалежний). Протягом 2021 року він двічі проходив курс лікування у стаціонарі через те, що загострились інші хронічні хвороби: гемангіома печінки, кіста печінки, холецистит, пієлонефрит. За цей період у нього помер батько та батько його дружини. Його неповнолітній син у 2019 році переніс вірусний менінгіт.

Наголошує, що відповідно до медичного висновку у крові етанолу у нього не виявлено, жодного судового засідання без поважних причин пропущено не було, зауважень під час судових засідань на його поведінку від суду не надходило, дав покази, щиро розкаявся у вчиненому. Позбавляючи його прав керування транспортними засобами суд послався на інші встановлені під час розгляду кримінального провадження обставин, в тому числі відсутність відомостей про застосування ним безпосередньо перед зіткненням гальмування.

Вказує, що побачивши в полі свого зору пішохода, він натиснув на педаль гальм, але відстань дула недостатньою для уникнення наїзду і в процесі гальмування був вчинений наїзд на пішохода.

На думку апелянта, суд формально підійшов до розгляду даного питання позбавляючи його прав керувати транспортними засобами.

В описовій частині вироку судом було встановлено, що він щиро каявся та активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, батьків пенсійного віку та матір яка є інвалідом і її доглядаю, працює, позитивно характеризуюсь за місцем проживання та праці, хворіє та є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, судимості не має. Жодних обставин, які би свідчили, що необхідно позбавити прав керування суд не навів, а безпідставно як додаткове покарання позбавив права керувати транспортними засобами на строк два роки. Вважає, що таке покарання є занадто суворе і не відповідає принципу Верховенства права.

Окремо зазначає, що потерпілою, її представником, не було подано до суду примірника договору №3, оплату послуг, акту виконаних робіт. Суд жодного з цих доказів не оглядав, які б підтвердили надання таких послуг, а на свій розсуд прийняв рішення про відшкодування витрат понесених під час досудового слідства.

Апелянт звертає увагу, що при визначенні моральної шкоди суд послався на висновок судово-психіатричної експертизи №5176/20-61 від 09.06.2021р.

З даного висновку виходить, що експерт до уваги взяла пояснення ОСОБА_13 з матеріалів кримінального провадження і лише один раз прийняла потерпілу для розмови і встановила орієнтовний еквівалент 162 мінімальні заробітні плати, що установлені на момент розгляду справи судом. Пояснення особи не може бути покладено як доказ у висновок експерта, лише суд безпосередньо досліджує показання учасників кримінального провадження, а не експерт. Не зрозуміло, що мала на увазі експерт зазначаючи орієнтовний еквівалент 162 мінімальні заробітні плати, що установлені на момент розгляду справи. Не зрозуміло, чи це орієнтовна шкода на момент спричинення ДТП, на момент досудового розслідування, чи на момент судового розгляду. За таких обставин висновок є неналежним доказом, оскільки не відображає конкретної інформації. Відповідне клопотання про визнання висновку неналежним доказом було подано під час розгляду справи.

Вказує, що суд під час визначення моральної шкоди не врахував його сімейний стан, те що він є інвалід, має на утриманні неповнолітню дитину, наслідки які спричинені потерпілій не є тяжкими. Після ДТП потерпіла вийшла заміж, веде активний спосіб життя, як йому відомо працює її життєвий устрій не погіршився, а покращився. Доказів того, що її життєвий устрій погіршився ні потерпіла ні її представник до суду не надали. Враховуючи матеріальні можливості його родина пропонувала потерпілій відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000,00 гривень, але мати потерпілої з якою велись перемовини відмовились отримати вказану суму та здійснює шантаж.

За таких обставин вважає несправедливим та занадто суворим стягнення моральної шкоди на користь потерпілої в сумі 200 000,00 гривень, що не відповідає вимогам розумності та справедливості.

При цьому, наголошує, що заява про збільшення позовних вимог подана під час судового розгляду, за таких обставин заява про збільшення позовних вимог не могла бути прийнята судом до розгляду.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора та представника потерпілої, які апеляційну скаргу обвинуваченого заперечили, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, в даному конкретному випадку призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів , в даному випадку суд використав виважений підхід під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. Так, суд першої інстанції підставно врахував, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме вчинення злочину невеликої тяжкості (згідно з діючою класифікацією нетяжкого злочину) з необережності, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху та експлуатації транспорту, а додатковим обов`язковим об`єктом життя і здоров`я особи, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_14 , 2009 р.н., має батьків пенсійного віку та матір є особою з інвалідністю третьої групи, працює, позитивно характеризується за місцем проживання та праці, хворіє та є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, судимості не має. Крім цього, судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, про низький ризик небезпеки для суспільства та повторного вчинення злочину, у зв`язку з чим, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого є можливим без позбавлення або обмеження волі за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів. При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого та його поведінку після цього та враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, зокрема, порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, яка рухалася пішохідним переходом та пройшла більшу половину проїзної частини, відсутність будь-якої протиправної поведінки останньої, а також інші встановлені в ході розгляду кримінального провадження обставини, в тому числі відсутність відомостей про застосування ОСОБА_6 безпосередньо перед зіткненням гальмування, відтак суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити додаткове покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавленням права керування транспортними засобами.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставленні до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого з даного приводу, більше того, в поданій апеляційній скарзі не зазначено, апеляційним судом не встановлено жодних підстав для застосування ст. 69 КК України.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості позову в частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

З матеріалів провадження вбачається, що до початку розгляду провадження законним представником потерпілого було подано цивільний позов та в подальшому заяву про збільшення позовних вимог, моральну шкоду, завдану злочином, оцінено в 972 000 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заподіяна моральна шкода є очевидною, що не заперечується і у апеляційній скарзі.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 200 000 грн., суд першої інстанції взяв до уваги, що наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у заподіянні шкоди потерпілій, характер та обсяг страждань потерпілої, яка внаслідок дій обвинуваченого отримала ряд тілесних ушкоджень з приводу яких тривалий час лікувалась та відчуває їх наслідки і надалі, що призвело до значних фізичних і душевних страждань та вимушених змін у житті, про які детально зазначила потерпіла у своїх показаннях, а також вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України, в тому числі щодо розумності і справедливості при визначенні розміру морального відшкодування.

Крім цього, суд задовольняючи цивільний позов потерпілої врахував висновок судової психологічної експертизи №5176/20-61 від 09.06.2021, разом з тим, згідно п.10 ст. 101 КПК України, висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку. Вказаний висновок не звільняє суд від необхідності обґрунтувати та вмотивувати своє рішення в частині вирішення питання щодо цивільного позову виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На думку колегії суддів, при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди потерпілій слід врахувати те, що після ДТП у ОСОБА_6 погіршився стан здоров`я, протягом 2021 року він двічі проходив курс лікування у стаціонарі через те, що загострились хронічні хвороби, та те, що його неповнолітній син у 2019 році переніс вірусний менінгіт.

З огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначена сума відшкодувань за завдану потерпілій моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. не відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому таку слід зменшити й задовольнити цивільний позов в цій частині частково.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині задоволення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди в користь потерпілої ОСОБА_10 зміні, зменшенню суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 до 80 000 грн.

Такий розмір відшкодування завданої моральної шкоди буде справедливим й відповідатиме принципу розумності, відповідатиме ступеню понесених потерпілою моральних страждань, понесених внаслідок протиправних дій обвинуваченого, які виразились у вчиненні відносно потерпілої злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та буде достатньою компенсацією такої шкоди.

Так, вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ч.4 вказаної статті вказує, що вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, стягнувши з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 відшкодування витрат, понесених під час досудового слідства, у розмірі 8000 гривень, відповідно до вимог ст. 94 КПК України не обґрунтував та не мотивував свого рішення, не навів обґрунтування мотивів своїх висновків.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід задоволити частково, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову змінити. Зменшити розмір стягнення відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_6 в користь потерпілої ОСОБА_10 з 200 000 грн. до 80 000 грн., в частині задоволення позову про відшкодування витрат понесених під час досудового слідства в сумі 8000 грн. скасувати. В решті вирок залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову змінити.

Зменшити розмір стягнення відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_6 в користь потерпілої ОСОБА_10 з 200 000 грн. до 80 000 грн., в частині задоволення позову про відшкодування витрат понесених під час досудового слідства в сумі 8000 грн. скасувати.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4