справа № 362/619/21
провадження № 1-кп/362/424/21
ВИРОК
Іменем України
24.12.2021

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові кримінальне провадження № 000944 від 19 вересня 2020 року щодо

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ставище Білоцерківського району Київської області, українець, громадянин України, має середню освіту, одружений, пенсіонер, інвалід 3 групи, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий (далі ОСОБА_3 )

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.

У судовому розгляді взяли участь:
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

потерпілий ОСОБА_6 ;

обвинувачений ОСОБА_3 ;

захисник ОСОБА_7 ;

цивільний відповідач ОСОБА_8 .

Суд установив:
18 вересня 2020 року приблизно о 14:30 на 39 км 600 м. автодороги «Київ-Одеса» поблизу с. Хлепча Васильківського району Київської області ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі автомобіля «DAF XF 95.430», д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа «LAG GSA-24», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по правій смузі автодороги «Київ-Одеса» в напрямку м. Одеса, в порушення вимог пункту 2.3«б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, в порушення вимог в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», виявивши небезпеку для руху у виді невстановленого слідством позашляховика, який дещо попереду перетинав проїзну частину з права на ліво відносно його напряму руху, змінив напрямок руху автопоїзда, виїхав у ліву смугу до м. Одеса, та в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити всіх заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» не вчасно застосував екстрене гальмування, що призвело до втрати керування автопоїздом та його подальшого некерованого виїзду на розділювальну смугу, зіткнення із металевим колесовідбійником на ній, подальший виїзд на проїзну частину в напрямку м. Києва та зіткнень із зустрічними автомобілями «Mercedes-Benz 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 та «ТАТА LPT 613» д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_10 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_10 отримав такі тілесні ушкодження: перелом 7-го грудного хребця з ушкодженням спинного мозку, численні двосторонні переломи ребер, забій та ушкодження обох легень, переломи грудини, лівої ключиці, численні переломи кісток тазу, переломи обох стегон, лівої гомілки, розрив діафрагми, розриви печінки та селезінки, рана на голові, садна, від яких помер на місці події.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 2.3«б», 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, відповідно до яких 18 вересня 2020 року в обідній час їхав Одеською трасою з м. Києва зі швидкістю до 90 км/год. по правій крайній з двох полос. Дорога на вказаній ділянці складалась із чотирьох смуг: смуга розгону з права, дві основні смуги руху та смуга на розворот з ліва. Раптом з боку с. Хлепча, з лісу, виїхав позашляховик («джип»), на відстані 50-70 метрів від нього, і, не виїжджаючи на смугу для розгону, почав через суцільні смуги «різати» перед ним по діагоналі, рухаючись ліворуч. Своєю чергою, ОСОБА_3 почав гальмувати, однак утратив керування і його «понесло» у відбійник. Вийшовши з машини, почав шукати водія автомобіля, з яким зіткнувся, однак знайшов його вже мертвим неподалік. ОСОБА_3 стверджував, що «джип» створив перешкоду і він вимушений був застосувати екстрене гальмування. Щиро розкаявся, просив суворо його не карати.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав показання, відповідно до яких він 18 вересня 2020 року в обідню пору їхав в напрямку м. Одеса із швидкістю 90-95 км/год. Було тепло, світило сонце. Він бачив, як ОСОБА_3 рухався в середній полосі, бачив як фура склалася, і рухалася на нього. Зіткнення з його автомобілем прийшлося з правою стороною, пошкоджено праву стійку, задню частину автомобіля. Потім фура зіткнулася з іншим автомобілем. Дорога на якій сталася ДТП була крива, з його сторони йшла на підйом, а із зустрічної смуги, по якій рухався ОСОБА_3 - на спуск, та заходила вправо. Після ДТП він вийшов та був на місці пригоди, бачив ОСОБА_3 , який перебував у шоковому стані, говорив, що його автомобіль підрізали. Потім ОСОБА_3 стало погано та його забрала карета швидкої допомоги.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надав показання, відповідно до яких автомобіль «ТАТА LPT 613», д.н.з. НОМЕР_4 , належить йому на праві власності, даним автомобілем здійснював перевезення з м. Біла Церква в м Чернігів. 18 вересня 2020 року йому зателефонували з поліції та повідомили про те, що сталося. Із загиблим був у дружніх стосунках, родичів у останнього не було. ОСОБА_6 доставляв тіло загиблого в м. Суми. Від обвинуваченого отримав 10 000 гривень, які витратив на перевезення тіла; захоронення теж він проводив, зазначив, що витратив коштів набагато більше, ніж отримав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав показання, відповідно до яких обвинуваченого бачив один лише раз, точніше фуру в с. Ксаверівка біля магазину, ніяких з ним стосунках не мав. В зазначений вище день і час він їхав Одеською трасою за фурою в лівому ряду зі швидкістю 90-95 км/год., на відстані орієнтовно 20 метрів, між ними ніяких автомобілів не було. На затяжному повороті із с. Хлепча, побачив білу машину, яка із смуги розгону пересікла дві полоси руху і рухалася на смугу розвороту, при цьому не зупинялась, а проїхала миттєво від нього на відстані приблизно 100 метрів. Зазначив, що після вказаного фура почала дуже різко гальмувати, після чого вона вильнула один, потім другий раз, а на третій раз склалася буквою «Г» та врізалась у колесовідбійник. ОСОБА_11 вказав, що після вказаного прийняв крайнє праве положення, включив «аварійку» та пішов на місце ДТП; побачив, як ОСОБА_3 вискочив із фури та почав кричати, був у шоковому стані, потім знайшли мертвого потерпілого. ОСОБА_11 також зазначив, що на місці пригоди перебував інший свідок на автомобілі кузову «універсал», який теж бачив білу машину, яка виїхала з с. Хлепча, але вказаний свідок не захотів свідчити в подальшому та поїхав з місця пригоди.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав показання, відповідно до яких він є власником автомобіля «DAF XF 95.430», д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа «LAG GSA-24», д.н.з. НОМЕР_2 , на автомобілі нова гума, є обмеження швидкості, документи всі в порядку, вантажу не було. Оскільки погано себе почував, а ОСОБА_3 хороший і досвідчений водій, він попросив його перегнати його автомобіль, передавши ключі та техпаспорт. Пізніше йому зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що потрапив в ДТП і є потерпілий.

Під час судового розгляду безпосередньо досліджені такі надані стороною обвинувачення докази:

1) витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження, внесеного до цього реєстру 18 вересня 2020 року за № 000944 (т. 1, а.с. 99);

2) протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18 вересня 2020 року з фототаблицями (т. 1, а.с. 100-112);

3) висновок судово-медичного експертного дослідження від 09 жовтня 2021року № 30-811 (т. 1 а.с. 146-148);

4) висновок інженерно транспортного дослідження від 04 грудня 2020 року № СЕ-19/111-20/47387-ІТ (т. 1 а.с. 151-165);

5) висновок інженерно-транспортного дослідження від 18 листопада 2020 року № СЕ-19/111-20/47390-ІТ (т. 1 а.с 160-163);

6) висновок інженерно транспортного дослідження від 10 грудня 2020 року № СЕ-19/111-20/47385-ІТ (т. 1 а.с 167-170);

7) висновок інженерно транспортного дослідження від 15 січня 2021 року № СЕ-19/111-21/47671-ІТ (т. 1, а.с 175-184);

8) висновок інженерно-транспортного дослідження від 27 січня 2021 року № СЕ-19/111-21/615-ІТ (т. 1, а.с. 190-197).

9) протокол проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2020 року із схемою та фототаблицею до нього за участю ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 198-200)

10) протокол огляду від 21 жовтня 2020 року (т.1 а.с 206-207)

11) висновок інженерно транспортного дослідження від 25 січня 2021 року № СЕ-19/111-21/2098-ІТ, відповідно до якого, зокрема, в діях водія автопоїзда у складі автомобіля «DAF XF 430» р.н. НОМЕР_1 , та напівпричепа «LAG-bree» р.н. НОМЕР_2 вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.1 та пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с. 213-219);

12) постанова слідчого про уточнення марки транспортних засобів від 26 січня 2021 року, марки транспортних засобів «DAF XF 430» та «LAG-bree», які вживаються в процесуальних документах даного кримінального провадження, вважати такими, що вживаються помилково. Дійсними марками даних транспортних засобів вважати «DAF XF 95.430» та «LAG-GSA-24» (т.1 а.с. 118).

Проаналізувавши представлені докази, суд дійшов висновку про те, що винність обвинуваченого у вчиненому знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні показаннями свідків і наданими стороною обвинувачення письмовими й іншими доказами, які безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Суд вважає зібрані по справі та представлені докази належними, допустимими, достовірними і достатніми у взаємозв`язку для правильного вирішення справи по суті, у зв`язку з чим вважає за можливе покласти їх в основу обвинувального вироку.

Ухвалюючи вирок, суд вважає за необхідне відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За наведених вище фактичних обставин справи суд вважає доведеним «поза розумним сумнівом» пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує його діяння за частиною 2 статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання, суд виходить із такого.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 286 КК України, є необережним тяжким злочином.

Дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, суд установив, що останній характеризується за місцем проживання позитивно, не перебуває на обліку в лікарів нарколога чи психіатра, пенсіонер, інвалід третьої групи, раніше не судимий, відомості про притягнення до адміністративної відповідальності також відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Водночас суд не вбачає обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Підстави для застосування статей 69, 69-1 КК України відсутні.

Отже, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції, передбаченої частиною 2 статті 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

При цьому з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення суд вважає за можливе не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у статті 50 КК України мети загальної та спеціальної превенції.

Суд враховує досудову доповідь Ставищенського районного сектору філії Держаної установи «Центр Пробації» в м. Києві та Київській області щодо ОСОБА_3 , відповідно до якої виправлення останнього можливе без позбавлення волі на певний строк; застосування соціально-виховних заходів, які необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З огляду на викладене, беручи до уваги особу обвинуваченого, враховуючи всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства і наявність підстав застосувати статтю 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням із встановленням йому обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.

Розглядаючи цивільний позов, суд виходить з такого.

Так, ОСОБА_6 заявив цивільний позов до ОСОБА_8 про стягнення майнової шкоди в розмірі 33 224,00 гривні. Позов обґрунтований тим, що внаслідок вищенаведеної ДТП пошкоджено автомобіль позивача «ТАТА», д.н.з. НОМЕР_4 , яким він здійснював перевезення вантажів, що було його доходом для існування; позивачем понесені численні витрати на транспортування автомобіля тощо. ОСОБА_6 вважає, що такі витрати необхідно стягнути з ОСОБА_8 (власника автомобіля), який передав ОСОБА_3 автомобіль, який належить першому на праві приватної власності та він здійснює зазначеним автомобілем свою підприємницьку діяльність. ОСОБА_6 зауважив, що ОСОБА_8 передав зазначений автопоїзд без будь якого юридичного оформлення, а отже автомобіль не вийшов з його володіння та збитки, які завдані даним джерелом підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати саме він.

ОСОБА_12 у своєму відзиві цивільний позов не визнав і зазначив, що шкоду ОСОБА_6 завдано ОСОБА_3 і саме він відповідальний за завдану шкоду позивачу. Також, на думку ОСОБА_12 , відсутні підстави для покладення на нього обов`язку по відшкодуванню шкоди, оскільки відсутні будь-які договірні обов`язки між ним і ОСОБА_3 . До того ж, за твердженням цивільного відповідача, його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з положеннями статей 1166 і 1167 Цивільного кодексу України майнова (матеріальна) та моральна шкода завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала.

За частиною 2 статті 1187 цього ж Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1172 зазначеного Кодексу юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом пункту 6 постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Суд установив, що відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_8 є власником автомобіля «DAF XF 95.430», д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа «LAG GSA-24», д.н.з НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 78-79).

За змістом постанови Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 450/3002/17 наявність реєстраційних документів на автомобіль у особи на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди свідчить про надання їх згоди на володіння транспортним засобом. Отже, особа володіла транспортним засобом на правовій підставі, тобто за згодою власника.

При цьому будь-які відомості про те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_3 перебувають у трудових відносинах, відсутні, а тому підстав для застосування статті 1172 Цивільного кодексу України в даному випадку немає.

Таким чином, цивільний позов ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, що не позбавляє його права звернутись до суду в порядку цивільного судочинства до належного відповідача (відповідачів).

На підставі частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути документально підтверджені процесуальні витрати.

Речові докази відсутні.

Керуючись статтями 124, 369-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:
1. Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

2. Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки шість місяців і покласти на нього такі обов`язки:

2.1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2.2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

2.3. не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

3. Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової шкоди залишити без задоволення.

4. Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 12095 (дванадцять тисяч дев`яносто п`ять) гривень 20 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений і захисник подати клопотання про помилування. Копію вироку негайно після його проголошення вручити присутнім учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1