Справа № 357/4616/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000439 від 18.02.2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григорівка, Єланського району, Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000439 від 18.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, мотивуючи тим, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення вчинене в 2019 році, а тому на час судового розгляду закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності. Повідомив, що йому цілком і повністю зрозумілі підстави та наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України та він надає свою згоду на таке його звільнення у рамках вказаного кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Зазначив, що вину не визнає, однак просить звільнити його від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання обвинуваченого і просив його задовольнити.

Прокурор зазначив про доцільність звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження та дослідивши наявні в розпорядженні суду матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 44 КК України встановлено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 286 КПК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України встановлено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачена можливість закриття кримінального провадження у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 8 ст. 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст. 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України, в редакції закону, що діяв на час вчинення кримінального правопорушення, передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, у редакції Закону від 15 листопада 2011 року N 4025-VI, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином невеликої тяжкості.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Початком перебігу строку давності є день, коли правопорушення було вчинено. Згідно обвинувального акту, кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 вчинено 18.02.2019 року.

Таким чином, судом встановлено, що з дня вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, минуло більше трьох років, обвинувачений до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК строків не вчинив нових злочинів, крім того у даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які б зупиняли або переривали перебіг строків давності, які передбачені ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

За змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження з цих підстав.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення йому судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Дана позиція повністю узгоджується з висновком колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у Постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к.

Таким чином, відповідно до ст. 49 КК України ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 118 КПК України, витрати на залучення експертів відносяться до процесуальних витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат вироком суду або ухвалою.

Відповідно до положень ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі статтею 124 КПК України. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Отже, чинний кримінальний процесуальний закон встановлює, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого у разі ухвалення щодо нього (обвинуваченого) обвинувального вироку та (або) залучення експерта безпосередньо обвинуваченим (стороною захисту).

Суд враховує положення вимог ст. 124 КПК України, якою передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а оскільки в даному кримінальному провадженні вирішується питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, тому судові витрати по справі, пов`язані проведенням експертиз у сумі 4284,20 гривень, доцільно віднести на рахунок держави.

При цьому суд враховує правову позицію висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року, справа №589/1781/17, в якій зазначено про можливість розподілу процесуальних витрат не лише вироком, але й ухвалою суду. Також у вказаній позиції зазначено, що вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК України. Разом із цим, в у вказаній постанові відсутній висновок, що у випадку закриття кримінального провадження, процесуальні витрати мають стягуватись з обвинуваченого, як про це зазначає сторона обвинувачення.

Керуючись ст. ст. 284, 286, 369-372, 376 КПК України, ст. 49 КК України, суд,
П О С ТА Н О В И В :
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 - закрити.
Речові докази у кримінальному провадженні а саме: автомобіль марки «VOLVO XS40», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був тимчасово вилучений під час проведення огляду місця ДТП за адресою: Київська область, Білоцерківський район, 7-й км автодороги Р-17 «Біла Церква - Тетіїв - Оратів - Липовець» у ОСОБА_8 та який зберігається на майданчику тимчасового утримання по вул. Матросова, 48-А в м. Біла Церква, Київської області - повернути власнику ОСОБА_8 .
Автомобіль марки «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був тимчасово вилучений під час проведення огляду місця ДТП за адресою: Київська область, Білоцерківський район, 7-й км автодороги Р-17 «Біла Церква - Тетіїв - Оратів - Липовець» у ОСОБА_3 та який зберігається на майданчику тимчасового утримання по АДРЕСА_2 - повернути власнику.
Процесуальні витрати на проведення судової експертизи в розмірі 4284,20 гривень, віднести на рахунок держави.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

СуддяОСОБА_1