Справа №589/3184/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/234/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.02.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого

- 04.10.2010 року вироком Середино-Будського районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 02.01.2013 року умовно-достроково з не відбутим строком покарання 9 місяців 9 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій він просив вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.02.2021 року, змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 визначено не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 296,61 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначив, що фактичні обставини справи та правову кваліфікацію дій підзахисного не оскаржує, разом з тим, призначене йому судом першої інстанції покарання вважав надто суворим.

Звертав увагу, що вину обвинувачений ОСОБА_8 визнав, щиро кається, активно сприяв слідству у розкритті злочинів, добровільно повернув викрадене майно, потерпілі претензій не мають, шкоду відшкодував, обставин, які б обтяжували покарання немає, тяжкі наслідки від злочину не настали, ОСОБА_8 працевлаштувався водієм, має міцні соціальні зв`язки, одружився, проживає з дружино, характеризується не посередньо, як вказав суд, а позитивно, веде нормальний спосіб життя, останні 3 роки в поле зору поліції не потрапляв, злочини вчиняв не з наживи, а з метою забезпечити себе їжею та ОСОБА_8 має слабкий стан здоров`я (проходить курс лікування в м. Київ).

З огляду на викладене захисник просив не позбавляти ОСОБА_8 волі та дати йому можливість відбути покарання з випробуванням.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема прокурор, потерпілі та обвинувачений апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 01.08.2017 року у денний час, близько 14-00 годин умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, діючи повторно, шляхом виймання віконної рами проник до дачного будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно від оточуючих викрав велосипед марки «Україна», вартістю 1100 гривень та пилку «ножівку» по дереву, вартість якої становить 130 гривень, що належить ОСОБА_9 , а також п`ять пакетиків чаю «Ліптон», спортивні штани чорного кольору та кепку білого кольору які для потерпілого матеріальної цінності не становлять. Після цього ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим майном та розпорядилися ним на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1230 гривень.

Крім цього, 02.08.2017 року у нічний час, близько 00-00 год. ОСОБА_8 умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, діючи повторно, шляхом відчинення хвіртки проник до двору будинку АДРЕСА_3 , де знайшовши ключ та відчинивши замок проник до підвалу, який розташований у дворі вказаного будинку, звідки викрав наступне майно:

- сокиру з дерев`яним топорищем вартістю 73 гривні;

-кувалду, металеву з дерев`яним держаком вартістю 80 гривень;

- електроподовжувач довжиною дев`ять метрів, алюмінієвий, на дві «жили», з розеткою-трійником, вартістю - 50 гривень;

- електроподовжувач довжиною три метри, з алюмінієвим кабелем, на дві «жили», марки «Магеї К. 10А-250У Т8402Р», - 40 гривень;

- електроподовжувач довжиною десять метрів, на чотири «жили», з алюмінієвим кабелем, вартістю - 50 гривень;

- електроподовжувач довжиною п`ять з половиною метрів, з алюмінієвим кабелем на дві «жили», вартістю - 40 гривень;

- електроподовжувач довжиною сім з половиною метрів, з алюмінієвим кабелем на дві «жили», вартістю - 40 гривень;

- ніж з дерев`яною рукояттю, який для потерпілої цінності не представляє.

Після цього ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим майном та розпорядилися ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 373 гривень.

Крім цього, 02.08.2017 року у нічний час, близько 01-00 год. ОСОБА_8 знаходився у с. Івот Шосткинського району Сумської області та проходячи біля магазину, який розташований по АДРЕСА_4 , і належить ФОП « ОСОБА_11 » вирішив проникнути у вказаний магазин та здійснити звідти крадіжку грошей, які там будуть. Після цього, діючи на виконання задуманого, маючи умисел на таємне, з корисливих мотивів, викрадення чужого майна, діючи повторно, переслідуючи мету незаконного збагачення, ОСОБА_8 , застосовуючи ніж, який був у нього при собі, та дерев`яну палицю, став віджимати вхідні двері магазину, щоб потрапити у середину та викрасти грошові кошти та майно, яке знаходилось в приміщенні магазину, однак з причини, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки на місці скоєння злочину був затриманий мешканцями села.

Розгляд даного провадження проведене без участі обвинуваченого ОСОБА_8 , в звязку з такими обставинами.

Так, матеріали даного кримінального провадження до Сумського апеляційного суду надійшли 12.04.2021 року (а.с. 202). Слухання у справі призначалось двічі - на 07.09.2021 року та на 18.01.2022 року.

Про дату час і місце апеляційного розгляду скарги захисника ОСОБА_7 яка подана в інтересах обвинуваченого, сам обвинувачений ОСОБА_8 був повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про вручення йому поштових відправлень, однак до Сумського апеляційного суду останній так і не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв та про відкладення судового засідання на іншу дату обвинувачений клопотання не подавав.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана захисником в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та її вимоги до погіршення становища обвинуваченого не зводяться, а інші учасники справи вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржували, колегія суддів явку обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язковою не визнає, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України, та зважаючи на ст. 28 КПК України, яка зобов`язує суд приймати процесуальні рішення в розумний строк, вважає за необхідне апеляційний розгляд справи провести за безпосередньої участі особи яка подала скаргу, тобто захисника ОСОБА_7 , та без участі його підзахисного - обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , який вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив вирок суду змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання та на підставі ст. 75 КК України просив звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог скарги захисника заперечила та яка просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до ст. 349 КПК України, суд за погодженням з учасниками судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 внним себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, погодився на розгляд провадження в порядку ст. 349 КПК України, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги захисника виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання від відбування якого захисник просив звільнити ОСОБА_8 з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиеного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість скоєних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами та мають підвищену суспільну небезпеку, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину і відшкодував завданні збитки.

Також, судом враховано і обставини за яких обвинувачений вчинив такі злочини через пошук їжі, так як був голодний, а також поведінку обвинуваченого після скоєного - добровільно повернув викрадене майно та відшкодував завдані збитки, щиро розкаявся у вчиненому, працевлаштувався, має міцні соціальні зв`язки, а також він понад 3-х років після вчинення зазначених злочинів, в поле зору працівників поліції не потрапляв.

Водночас, суд правильно звернув увагу і на те, що обвинувачений вчинив декілька тяжких злочинів маючи не зняту та не погашену в передбаченому порядку судимість, а зазначені вище обставини не зменшують суспільну небезпеку вчинених злочинів, а тому, для виправлення обвинуваченого необхідним і достатнім буде покарання призначене в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, але у найнижчому розмірі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, про що просив захисник в своїй апеляційній скарзі, то колегія суддів увагу сторони захисту звертає на наступне.

Так, згідно з ч. 1ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Виходячи з матеріалів даного кримінального провадження колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 лише за умови призначення йому реальної міри покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, як йшлося вище, суд першої інстанції врахував всі ті перелічені захисником в апеляційній скарзі обставини, на які він вказував як на підстави для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, зокрема це: визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочинів, добровільне повернення викраденого, відсутність претензій зі сторони потерпілих, відсутність тяжких наслідків, обтяжуючих покарання обставин, наявність у ОСОБА_8 місця роботи, дружини та слабкого здоров`я. Все перелічене вже виступало об`єктом дослідження суду першої інстанції, та в своїй сукупності і стало для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 найменшого покарання передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Водночас колегія суддів увагу захисника звертає і на інші обставини, зокрема на те що ОСОБА_8 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину за ч. 3 ст. 185 КК України, за що відбував покарання реально, однак висновків для себе не зробив, та замість вжиття заходів по веденню нормального соціального життя, продовжує забезпечувати себе засобами для існування шляхом вчинення нових злочинів проти власності.

Як на підставу для вчинення злочинів захисник посилався на те, що їх обвинувачений вчиняв через необхідність у забезпеченні себе їжею, що також було враховано судом першої інстанції як обставину, яка на переконання суду, зменшувала вину обвинуваченого та також слугувала підставою у призначенні менш тяжкого покарання. Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей чи то про наявність в обвинуваченого інвалідності чи то про повну втрату ним працездатності. Більше того, за словами захисника, ОСОБА_8 одружився, забезпечив себе сім`єю, яка потребує утримання, а тому стверджувати про те, що обвинувачений не міг забезпечити себе їжею і був вимушений податися вчиняти кримінальні правопорушення, колегія суддів не може.

З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення вимог скарги захисника та зміни вироку суд першої інстанції, як того просив апелянт в своїй апеляційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні судом першої інстанції вироку, колегією суддів апеляційного суду, також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.02.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4