УХВАЛА
Іменем України

20.12.2021 Справа №607/19382/21 Провадження № 1-кс/607/6356/2021

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в режимі відеоконференції за допомогою додатку «EasyCon» клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000181 від 18.01.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України,

УСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про скасування арешту майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000181 від 18.01.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.12.2016 накладений арешт, зокрема на транспортний засіб марки «Cadillac Escalade», 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 . Адвокат зазначає, що арешт на вказаний транспортний засіб був накладений з підстав вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, а також з метою конфіскації майна як виду покарання. При цьому такі підстави існували для накладення арешту на майно ОСОБА_6 .

Разом з тим адвокат зазначає, що автомобіль марки «Cadillac Escalade», 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , був відчужений підозрюваним ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3246/2016/229062 від 06.12.2016, який оформлений в сервісному центрі 3246 РСЦ МВС в Київській області в присутності адміністратора, який перевірив відповідність інформації внесеної до договору, після чого ОСОБА_5 як новому власнику транспортного засобу було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Вказане свідчить про те, що право власності на транспортний засіб було належним чином зареєстроване за ОСОБА_5 , оскільки на момент придбання автомобіля марки «Cadillac Escalade», 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , були відсутні обставини, які б забороняли зняття з обліку та поставлення на новий облік цього транспортного засобу.

Також адвокат зазначає, що вже після укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу Регіональним сервісним центром МВС в Тернопільській області внесено зміни про обтяження на транспортний засіб марки «Cadillac Escalade», 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , не зважаючи на те, що транспортний засіб належав уже іншій особі, а не тій, яка вказана власником в ухвалі слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 06.12.2016.

У поданому клопотанні адвокат зазначає, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 06.12.2016, є необґрунтованим, оскільки слідчим суддею не було враховано усі обставини справи, зокрема, невстановлення значення вказаного транспортного засобу як речового доказу, а також не наведено доказів, які б підтверджували, що таке майно здобуте протиправним шляхом, а тому не доведено мету виконання покарання в частині конфіскації майна підозрюваного.

При цьому адвокат вказує, що відносно ОСОБА_5 , яка є власником транспортного засобу марки «Cadillac Escalade», 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , не здійснюється кримінальне провадження, в межах якого ставилося питання про накладення арешту на майно, відтак ОСОБА_5 не є особою, яка несе цивільну відповідальність за дії підозрюваного.

За таких обставин адвокат ОСОБА_3 вважає, що право власності ОСОБА_5 було обмежено невиправдано, а тому підлягає поновленню шляхом скасування арешту на належне їй майно.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому, та просив клопотання задовольнити. Додатково зазначив, що ОСОБА_5 не набула процесуального статуту підозрюваної у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні підстави для накладення арешту на майно, яке було набуте нею законним шляхом, з метою конфіскації майна як виду покарання. Також просив врахувати тривалий строк досудового розслідування, впродовж якого ОСОБА_5 позбавлена можливості вільно володіти належним їй транспортним засобом.

У судовому засіданні прокурор Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання та скасування арешту майна. Вказав, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді, є обґрунтованим, оскільки при розгляді клопотання були досліджені усі обставини справи та встановлені правові підстави для накладення такого арешту. Також зазначив, що клопотання адвоката є необґрунтованим, оскільки не доведено обставин, які б підтверджували, що в накладенні такого арешту відпала потреба. Також зазначив, що на момент розгляду даного клопотання відповідно до витягу з ЄРДР органом, що здійснює досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, є СУ ГУНП в Тернопільській області, а відповідно процесуальне керівництво здійснюють прокурори Тернопільської обласної прокуратури. Також зазначив, що відповідно до вказаного витягу з ЄРДР ОСОБА_5 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 2 КПК України регламентує, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, та застосування належної правової процедури.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.12.2016 накладений арешт, зокрема на транспортний засіб марки «Cadillac Escalade», 2011 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_1 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження такого майна.

При цьому зі змісту ухвали слідчого судді від 06.12.2016 можливо встановити, що на момент розгляду клопотання про арешт майна з наданих слідчому судді документів вбачалося, що власником вказаного вище транспортного засобу є ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000181 від 18.01.2016 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув процесуального статусу підозрюваного. Вказані обставини давали слідчому судді підстави для накладення арешту на належне йому майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Разом з тим з документів, долучених до клопотання про скасування арешту майна, зокрема зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 06.12.2016 вбачається, що власником автомобіля марки «Cadillac Escalade», 2011 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_1 , на даний час є ОСОБА_5 .

Так само і відповідно до повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області за вих. № 31/3/1-3074 від 17.12.2021, станом на 17.12.2021 транспортний засіб марки «Cadillac» моделі «Escalade», 2011 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому реєстрація права власності на вказаний автомобіль за ОСОБА_5 відбулася 06.12.2016, тобто у день постановлення ухвали слідчим суддею про накладення арешту на цей транспортний засіб.

Відтак з долучених до матеріалів клопотання документів, а також з наданих у судовому засіданні пояснень слідчий суддя встановив, що 06.12.2016 ОСОБА_5 , яка не була обізнана про наявність обтяжень та неможливість відчуження автомобіля марки «Cadillac» моделі «Escalade», державний номерний знак НОМЕР_3 , у законному порядку набула право власності на вказаний вище транспортний засіб. При цьому відповідним державним органом була проведена належна процедура переоформлення автомобіля та було змінено його реєстраційний номер на НОМЕР_5 . Вказане виявилось можливим за тієї умови, що на момент купівлі ОСОБА_5 автомобіля ще не були накладені обтяження на цей транспортний засіб у зв`язку з тим, що ухвала слідчого судді про накладення арешту від 06.12.2016 ще не була направлена на виконання до відповідного сервісного центру МВС.

Також слідчий суддя встановив, що у межах кримінального провадження № 0000181 від 18.01.2016 ОСОБА_5 не набула процесуального статусу підозрюваної, що не заперечувалось прокурором у судовому засіданні. За таких обставин правова підстава накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання не може бути застосована до майна, належного ОСОБА_5 .

Так, застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Позбавлення власника майна права володіти належним йому майном суттєво порушує особисті інтереси особи, яка не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні, однак тривалий час, зокрема п`ять років позбавлена можливості вільного володіння своїм автомобілем. Тоді як стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод декларує право кожної фізичної або юридичної особи вільно володіти своїм майном.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст. 1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п. 35).

При цьому статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак такий строк має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відтак враховуючи відсутність будь-яких відомостей, які б підтверджували, що ОСОБА_5 протягом тривалого строку здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000181 від 18.01.2016 набула процесуального статусу підозрюваної, та відсутність доказів, що остання набула право власності на транспортний засіб незаконним шляхом, а також приймаючи до уваги, що накладення арешту на майно перешкоджає законному праву власника вільно та безперешкодно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, а стороною обвинувачення не надано доказів, які б вказували на необхідність застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для перебування належного ОСОБА_5 транспортного засобу марки «Cadillac» моделі «Escalade», державний номерний знак НОМЕР_5 , під арештом та що накладений арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 28, 170, 174, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_5 , задовольнити повністю.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.12.2016 на транспортний засіб марки «Cadillac Escalade», 2011 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 (новий державний номерний знак НОМЕР_5 ), № кузова НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1