печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2021 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора групи прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000373 від 10.03.2021, -

ВСТАНОВИВ:
29 жовтня 2021 року до провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора групи прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля, власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який фактично перебував у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із забороною користування та розпорядження даним транспортним засобом.

Обґрунтовуючи внесене клопотання прокурор вказав, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000373 від 10.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 321-1 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що група осіб, організувала виробництво фальсифікованих лікарських засобів у формі спиртових (спирт медичний у флаконах ємністю по 100 мл), реалізуючи фальсифіковані лікарські засоби через фіктивні підприємства офіційним дистриб`юторам лікарських засобів, через державні закупівлі на лікарні, інші державні установи та аптечні мережі.

19.10.2021 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук автомобіля «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який фактично перебував у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який за допомогою вказаного транспортного засобу здійснював злочину діяльність.

В ході вказаного обшуку, серед іншого, вилучено вищевказаний автомобіль та його свідоцтво про реєстрацію.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, та запобігання можливості їх пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, на даний час виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який фактично перебував у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який за допомогою вказаного транспортного засобу здійснював злочину діяльність, із забороною користування та розпорядження.

Прокурор до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав у повному обсязі.

Власник майна до судового засідання не з`явився, тому слідчий суддя розглянув клопотання за його відсутності відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000373 від 10.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 321-1 КК України.

19.10.2021 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук автомобіля «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який фактично перебував у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який за допомогою вказаного транспортного засобу здійснював злочину діяльність.

В ході вказаного обшуку, серед іншого, вилучено вищевказаний автомобіль та його свідоцтво про реєстрацію.

При цьому, дозвіл на вилучення вказаних речей не надавався.

Отже, вилучені майно є тимчасово вилученим майном відповідно до положень ч. 7 ст. 236 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу, тобто якщо воно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

Разом з тим, постанова слідчого від 19 жовтня 2021 року про визнання вилучених речей речовими доказами не мотивована. У ній не вказано, з яких мотивів слідчий виходив при вирішенні питання про визнання автомобіль марки «RENAULT MASTER» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля марки «RENAULT MASTER» та свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля речовими доказами, яким критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України відповідає вилучене майно, зокрема: чи воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, чи зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком прокурора довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Як вказано у ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Разом з тим, при розгляді клопотання про накладення арешту прокурором не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у накладенні арешту на майно та його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, у зв`язку з відсутністю для цього правових підстав.

Керуючись ст. 170-173, 175, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000373 від 10.03.2021 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1