Дата документу 23.12.2021 Справа № 331/549/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/549/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/971/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, офіційно не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_10 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 звернувся з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 квітня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Запобіжний захід, застосований щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 17 листопада 2018 року, згідно з протоколом затримання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження згідно з ч.1 ст.284 КПК України.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що вирок суду, на його думку, є незаконним, оскільки висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення є надуманими та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки ґрунтуються на припущеннях. Жодного доказу того, що саме ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, стороною обвинувачення надано не було.
ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він, стиснувши ніж у руці, наніс ним не менше одинадцяти ударів ОСОБА_11 в область тулубу, чим заподіяв останній тілесні ушкодження.
Захисник зауважує, що невідомо яким ножем це зроблено. Тобто, було вилучено два ножа и на жодному не було слідів пальців рук або крові обвинуваченого. Висновки суду про те, що у обвинуваченого ОСОБА_6 було достатньо часу приховати сліди вчинення злочину, сторона захисту вважає помилковими, такими, що ґрунтуються на припущеннях.
Згідно з показаннями свідків, руки та одяг обвинуваченого ОСОБА_6 були без слідів крові. Апелянт зауважує, що є сумнівним те, що ОСОБА_6 нібито приховав свої сліди, залишивши сліди РБК на лезі ножа, які належать іншій особі.
Допитані у судовому засіданні свідки не володіли інформацією щодо обставин скоєння злочину. Суд помилково и необґрунтовано визнав винним ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченому ч.1 ст.115 КК України.
Під час промови в судових дебатах потерпілий ОСОБА_9 наголосив на тому, що вважає обвинуваченого ОСОБА_6 невинуватим, оскільки його вина не доведена і він підлягає виправданню.
Крім того, судом не було враховано те, що стосовно свідка ОСОБА_12 були заяви від 12 листопада 2018 року о 12.45 та від 15 листопада 2018 року о 11.42 до Олександрійського відділення поліції м.Запоріжжя. Заяви, отримані від ОСОБА_11 , в яких вона скаржилась на погрозу фізичною розправою або вбивством зі сторони ОСОБА_12 . Органи поліції для розгляду заяв нічого не зробили. Дали відповідь ОСОБА_11 від 20 листопада 2018 року (через три доби після її загибелі), що підстав для реєстрації в ЄРДР не має (т.2, а.п.202-207). Захисник вважає, що показання свідка ОСОБА_12 не відповідають дійсності і його показанням немає довіри.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що він зареєстрований фізичною особою-підприємцем та здійснює закупівлю вторинної сировини та її переробку. Пояснив, що перед початком та закінченням роботи всі працівники особисто підписують табель.
Згідно з поясненнями свідка ОСОБА_12 , 17 листопада 2018 року він, не покидаючи місця роботи, впродовж робочого дня перебував на підприємстві «Газон», а саме з 06-45 до 15-00 години. На підтвердження перебування останнього на робочому місці він надав суду для ознайомлення копію табелю робочого часу від 17 листопада 2018 року. Свідок ОСОБА_13 пояснив, що оригінал табелю був пред`явлений слідчому в ході його допиту в якості свідка на досудовому розслідуванні, який по закінченню трьохмісячного строку зберігання був знищений, проте, розуміючи важливість справи та необхідність збереження інформації, свідок ОСОБА_13 зробив його копію, яку й надав колегії суддів для ознайомлення. Дане пояснення свідка ОСОБА_13 сторона захисту вважає необґрунтованим. При ознайомленні з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України ніяких копій табелю робочого часу не було, тому що не було ніякого оригінала, а копію зробили невідомо з чого. Сторона захисту вважає що внаслідок відсутності оригіналу вищезгаданого табелю робочого часу, його копія не може бути належним і допустимим доказом перебування ОСОБА_12 на роботі, а показання свідка ОСОБА_13 не можуть бути прийняті судом до уваги через їхню неправдивість.
Також захист вважає недопустимим доказом рапорт старшого інспектора чергового Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, у якому він вказує на слова Червоної, що приблизно о 14-00 потерпілу ОСОБА_11 порізав син вдома (т.2, а.п.4).
Захист вважає, що суперечливі показання обвинуваченого ОСОБА_6 , його розповідь двох нелогічних версій щодо обставин, які мали місце 17 листопада 2018 року, та сплутана хронологія подій зумовлені його особливим емоційним станом, оскільки за результатом проведення судово-психіатричної експертизи (висновок № 597 від 26 грудня 2018 року) встановлено, що ОСОБА_6 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легких розладів особистості й поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку токсичного (алкогольного) ґенезу. Під час розгляду кримінального провадження в суді ОСОБА_6 взагалі не орієнтувався в обстановці навколо себе.
За весь час судового слідства не було встановлено того, що його підзахисній усвідомлював протизаконність своїх дій, тому що таких дій не було.
Обвинувачення ґрунтується на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. За таких обставин, за відсутності доказової бази вчинення його підзахисним кримінального правопорушення суд першої інстанції мав би закрити кримінальне провадження та виправдати ОСОБА_6 .. Не доведено, що злочин скоював ОСОБА_6 , у якого навіть мотиву не було. Суб`єктивна сторона вказаного злочину обов`язково характеризується мотивом. За увесь час досудового розслідування, судового розгляду не було встановлено жодних даних про вороже ставлення ОСОБА_6 до потерпілої.

Згідно з вироком суду, 17 листопада 2018 року, приблизно о 14 годині 05 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, направленим на умисне вбивство своєї матері ОСОБА_11 , в ході раптово виниклого конфлікту на побутовому підґрунті, з мотивів особистої неприязності, усвідомлюючи та бажаючи спричинення потерпілій смерті, стиснувши ніж у руці, наніс ним не менше одинадцяти ударів ОСОБА_11 в область тулубу, чим заподіяв останній згідно з висновку судово-медичної експертизи, такі тілесні ушкодження:
- три рани лівого плеча, які являються не проникаючими мають ознаки колюче-різаних ран, на що вказує розміри рани з переважанням довжини над шириною веретено-образна, їх форма, при зведенні країв щілиноподібні, а також наявність ранових каналів, по ходу них пошкоджені: шкіра, підшкірно-жирова клітковина, м`язи, поверхні вени; рани розташовані під кутом;
- рани на передній поверхні грудної клітини зліва, від рівня середньо ключичної лінії з переходом на ліву бокову поверхню грудної клітини зліва, а також по задній пахвовій лінії, на ділянці розмірами 20х11 см (не менш 6) мають ознаки колюче-різаних ран, на що вказує розміри рани з переважанням довжини над шириною, веретено-образна їх форма, при зведенні країв щілиноподібні; а також наявність ранових каналів, по ходу них пошкоджені: шкіра, підшкірно-жирова клітковина, м`язи, переломи 6-го та 9-го ребер, нижня доля лівої легені (в двох місцях), навколосерцева сорочка, передня поверхні лівого шлуночку (в двох місцях);
- рана, яка розташована по задній паховій лінії зліва, переходить в прямий рановий канал, по ходу якого ушкоджені: шкіра, підшкірно-жирова клітковина, дев`яте ребро та міжреберні м`язи, нижня доля лівої легені, де виявлено наскрізне поранення її, задня стінка перикарду та міокарду;
- рана, яка по передній поверхні грудної клітини переходить в прямолінійний рановий канал по ходу якого ушкоджені: шкіра, підшкірно-жирова клітковина, лівий купол діафрагми, серповидна зв`язка, права доля печінки; направлення ранового каналу зліва направо, ззовні до середини, дещо зверху вниз.
Смерть ОСОБА_11 настала від численних як проникаючих так і не проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини та черевної порожнини зліва, лівого плеча; по ходу проникаючих з ушкодженнями лівої легені, серця та печінки, що зумовило гостру крововтрату.
Численні колото-різані поранення утворилися відносно незадовго до надходження ОСОБА_11 у стаціонар від дії предметом, який володіє колюче-ріжучими властивостями, у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 була госпіталізована до Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя, в цей же день о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_11 померла від отриманих тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, а також потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу захисника; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, мотиви призначення покарання.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції вищевказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не в повній мірі, що потягло неповноту та однобічність судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, а також допущені інші порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, згідно з матеріалами провадження та вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та зазначив, що за адресою: АДРЕСА_1 він проживав разом з матір`ю ОСОБА_11 . Більше року в квартирі з ним та його матір`ю проживав раніше знайомий йому ОСОБА_12 , який винаймав окрему кімнату, якому він сам запропонував жити з ними в квартирі. Від квартири було два комплекти ключів, один з яких знаходився в нього, другий в ОСОБА_12 . Додав, що ОСОБА_11 алкогольними напоями не зловживала, за виключенням таких свят, як Новий рік, День народження, оскільки зайвих грошей в родині не було, хронічними хворобами остання не страждала, стан її здоров`я був задовільній, самостійно пересувалась в межах квартири, а на вулицю він допомагав їй виходити. Разом з тим пояснив, що він сам міг дозволити собі вжити алкоголь в день авансу або заробітної плати.

17 листопада 2018 року, прокинувшись о 07-00 годині, проте через деякий час уточнив, що о 06-00 годині - як завжди за будильником, одягнувся та вмився. Поснідавши разом із ОСОБА_12 , підійшов до матері та запитав про її справи, на що вона сказала йому, що все нормально та вони разом з ОСОБА_12 приблизно о 07-30 годині вийшли з квартири, яку він зачинив своїм ключем, та попрямували на зупинку громадського транспорту в сторону роботи. Додав, що підприємство, де вони працювали разом з ОСОБА_12 , здійснювало переробку вторинної сировини, сортування скляних пляшок та металевих банок, склад якого розташовувався в район Кічкаса, а саме поблизу музею автотехніки «Фаетон». Робочий день починався о 08-00 годині та закінчувався о 17-00 годині з обідньою перервою з 12-00 до 13-00 годин, субота та неділя були вихідними днями. Зауважив, що впродовж всього дня вони з ОСОБА_12 були разом на роботі, після закінчення якого також разом направились в сторону дому. Приблизно о 18-00 годині, він своїм ключем відчинив вхідні двері квартири, та вони разом ввійшли до неї. Зайшовши до кімнати, в якій він проживав з матір`ю, в її присутності переодягся, в цей час остання лежала на дивані та дивилась телевізор, а ОСОБА_12 знаходився в своїй кімнаті. Повечерявши удвох з ОСОБА_12 , він помив посуд та повернувся до їхньої з мамою кімнати, де, сівши порядом з нею, приєднався до перегляду телевізора. Зауважив, що матері погано не було, жодних поранень на її тілі він не бачив та підкреслив, що ніколи до сусідів не заходив, зокрема, й в той день, проте повідомив, що сусіди самостійно зайшли до їх квартири та з невідомих для нього причин викликали швидку медичну допомогу. Додав, що тілесних пошкоджень ОСОБА_11 він не завдавав. Додатково пояснив, що єдиним джерелом його доходу була заробітна плата, яку він отримував з місця роботи, де працював за угодою. Характеризуючи їхні взаємовідносини з ОСОБА_12 , пояснив, що вони були друзями, проте останній міг застосувати до нього фізичну силу, зокрема, в день отримання матір`ю пенсійних виплат для того, щоб забрати в неї ці гроші.

У інших показаннях ОСОБА_11 зазначив, що 17 листопада 2018 року, прокинувшись вранці, він запитав у матері про її справи та пішов на кухню готувати сніданок, після чого вони всі разом поснідали. Оскільки це була субота вихідний день, всі мешканці квартири знаходились вдома, в тому числі й ОСОБА_12 , який весь час знаходився в своїй кімнаті, займаючись особистими справами. В той час він з ОСОБА_11 увесь день знаходились разом в їх кімнаті. Впродовж дня він нікуди не виходив з квартири. Почувши від матері, що їй стало погано з серцем, він пішов до сусідів попросити їх зателефонувати до швидкої медичної допомоги, проте о котрій годині це було він не пам`ятає. Постукавши в двері сусідньої квартири, йому відчинили жінка та чоловік, до яких він звернувся з проханням викликати швидку медичну допомогу, на що вони не відмовили, проте хто саме з них телефонував, він не запам`ятав. Поки вони очікували лікарів, він весь час знаходився біля матері в одній кімнаті. Лікарі швидкої медичної допомоги оглянули ОСОБА_11 в його присутності, як йому здалося причина погіршення стану здоров`я матері була пов`язана з ногами та високим тиском. Вимірявши температуру тіла ОСОБА_11 , лікарі виписали лист призначення ліків та поїхали, залишивши їх вдома. В той час, поки приїжджала швидка допомога, ОСОБА_12 знаходився в своїй кімнаті. Після приїзду лікарів працівники поліції забрали його до відділення з метою з`ясування причин їх виклику, на що він нічого не міг пояснити, оскільки не він їх викликав, і навіщо вони приїжджали, він не зрозумів. Додатково пояснив, що про ножові порання та смерть матері ОСОБА_11 йому стало відомо в ході судового розгляду, вважає, що злочин вчинив ОСОБА_12 в той час, коли він відходив від матері за природною необхідністю, або на кухню поїсти, зазначивши, що в це час, коли його не було в кімнаті, в квартирі було тихо та спокійно, як завжди. Характеризуючи їхні взаємовідносини з ОСОБА_12 , пояснив, що останній часто застосовував до нього фізичну силу, зокрема, й в цей день. Він другом ОСОБА_12 не вважав, лише колегою по роботі, оскільки вони працювали на одному підприємстві та щоразу разом добиралися на місце роботи.

Обвинувачений ОСОБА_6 стверджував, що ніяких тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_11 він не спричиняв. Отже, його версії щодо пред`явленого обвинувачення полягають у тому, що він не причетний до інкримінованого злочину, оскільки за першою версією 17 листопада 2018 року він разом із ОСОБА_12 знаходився на роботі і йому не відомо, хто міг нанести його матері ножові поранення, за іншою версією, його мати міг вбити тільки ОСОБА_12 в той час, коли він ( ОСОБА_6 ) виходив з кімнати по особистих справах або на кухню, або справити фізіологічні потреби.
Як убачається з матеріалів провадження та з самого оскаржуваного вироку, доводи сторони захисту судом першої інстанції належним чином не перевірені, не спростовані та у вироку на них відповіді немає.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, підтверджується дослідженими судом доказами, наведеними у вироку.
Проте, з матеріалів провадження та з оскаржуваного вироку убачається, що суд неповно з`ясував обставини провадження та надав вибіркову оцінку дослідженим доказам.
З зазначеного приводу колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як убачається з Реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню №0002474 від 17 листопада 2018 року, долученого до обвинувального акту, в ході досудового розслідування були проведені численні процесуальні дії, в тому числі призначено велику кількість судових експертиз. Проте, більшість експертних висновків прокурором суду не надано, на що звертає увагу сторона захисту, стверджуючи, що ці висновки підтверджують непричетність обвинуваченого ОСОБА_6 до інкримінованого останньому злочину.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув.

З клопотанням про дослідження висновків експертиз, а саме: №2691 від 24 грудня 2018 року, №2693 від 20 грудня 2018 року, №2692 від 20 грудня 2018 року, №2686 від 27 грудня 2018 року, №2684 від 24 грудня 2018 року, №2689 від 27 грудня 2018 року, №2690 від 24 грудня 2018 року, №2685 від 26 грудня 2018 року, №652 від 14 січня 2019 року, №2785 від 11 січня 2019 року, №2784 від 21 січня 2019 року, №2695 від 21 грудня 2018 року, №2696 від 14 грудня 2018 року, №2694 від 14 грудня 2018 року, №2697 від 14 грудня 2018 року, №2683 від 17 грудня 2018 року, №2687 від 26 грудня 2018 року, №2688 від 27 грудня 2018 року, №653 від 05 січня 2019 року, №654 від 11 січня 2019 року, проведених у цьому кримінальному провадженні, прокурор звернувся лише під час апеляційного провадження, що не узгоджується з положеннями ч.3 ст.404 КПК України, згідно з якими за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Про існування вказаних доказів було відомо під час розгляду справи судом першої інстанції, проте, про їх дослідження прокурор клопотань не заявляв.
З матеріалів кримінального провадження та зі змісту оскаржуваного вироку убачається, що судом першої інстанції не досліджувались зазначені висновки експертиз, відповідно їм не була надана оцінка.
Отже, передбачені законом підстави для дослідження вищевказаних висновків експертів на стадії апеляційного розгляду відсутні.
Крім того, є слушними доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не перевірені належним чином інші версії події, яка відбулась 17 листопада 2018 року, в т.ч. щодо можливої причетності ОСОБА_12 до вбивства ОСОБА_11 , чим допущено неповноту досудового розслідування.
Вказаний недолік не усунутий і при розгляді справи судом першої інстанції.
Так, судом першої інстанції не надано будь-якої оцінки неодноразовим зверненням потерпілої до поліції з приводу неправомірних дій квартиранта (від 12 листопада 2018 року та від 15 листопада 2018 року), згідно з якими ОСОБА_11 повідомляла до правоохоронних органів про те, що її квартирант знущається з неї та її сина, б`є, погрожує вбивством. Інформація про такі звернення міститься в матеріалах справи (т.1 а.п. 77, 78).
Разом з тим, інформації про те, що потерпіла ОСОБА_11 будь-коли зверталась до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій щодо неї з боку ОСОБА_6 , матеріали провадження не містять.

На спростування доводів сторони захисту про можливу причетність до злочину свідка ОСОБА_12 , суд першої інстанції у вироку послався на показання самого свідка ОСОБА_12 , а також на показання свідка ОСОБА_13 , який стверджував, що ОСОБА_14 17 листопада 2018 року з 07-00 до 15-00 години був на робочому місці, на підтвердження чого (як убачається з матеріалів провадження та з оскаржуваного вироку) свідок надав суду для огляду копію табелю робочого часу, де нібито міститься підпис ОСОБА_12 у відповідних графах.
Проте, сторона захисту вказувала на недопустимість як доказу наданої свідком ОСОБА_13 копії табелю робочого часу. Окрім іншого, захисник зазначив, що цей документ не відкривався стороні захисту відповідно до вимог ст.290 КПК України.
На вказані доводи сторони захисту відповіді у вироку суду немає.
Більш того, при допиті свідка ОСОБА_13 у останнього не з`ясовано, чи працював в нього ОСОБА_6 , якщо так, чи перебував він на робочому місці у день події, як про це останній стверджував в одній із викладених ним версій.
В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутні докази працевлаштування як ОСОБА_12 так і ОСОБА_6 на будь-якому підприємстві, в т.ч. і у ОСОБА_13 , чому суд першої інстанції оцінки у вироку також не надав.

Окрім того, з вироку убачається, що судом не з`ясовано, коли та за яких обставин ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, про які ідеться у відповіді завідувача Запорізької медичної частини Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області» на запит адвоката ОСОБА_10 , зокрема у відповіді вказано, що по прибуттю ОСОБА_6 20 листопада 2021 року до Запорізького слідчого ізолятора у останнього встановлено забій м`яких тканин обличчя, різані садна кісті ліворуч (т.1, а.п. 85), а також у довідці КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м.Запоріжжя», де зазначено що 18 листопада 2018 року ОСОБА_6 відвідав травмпункт, діагноз: забій м/т обличчя, різані садна лівої кісті, гематома обличчя, тощо (т.3, а.п.24).
У вироку суд послався, як на доказ вини ОСОБА_6 , - на рапорт працівника поліції старшого інспектора - чергового Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, згідно з яким, зі слів Червоної приблизно о 14-00 годині ОСОБА_11 порізав син вдома (т.2, а.п.4).
Проте, особа на прізвище Червона безпосередньо в судовому засіданні не допитана, на що також обґрунтовано звертає увагу захисник в апеляційній скарзі.
Суд не навів у вироку переконливого обґрунтування на спростування доводів сторони захисту та окрім іншого не дав оцінку поведінці обвинуваченого ОСОБА_6 на місці події, зокрема тому факту, що згідно з матеріалами провадження та вироком суду, ОСОБА_6 звернувся до сусідів з повідомленням про стан своєї матері, коли остання ще була жива.
Отже, під час розгляду справи судом першої інстанції залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме - у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.115 КК України, характеризується такими основними ознаками: 1) діянням - посяганням на життя іншої особи; 2) наслідками у вигляді незворотної смерті потерпілого; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідками.
Суд погодився з вказаною кваліфікацією дій обвинуваченого.
Проте, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, суд у вироку не вказав про причинний зв`язок між діями ОСОБА_6 і настанням смерті ОСОБА_11 .
У висунутому ОСОБА_6 обвинуваченні (згідно з обвинувальним актом) взагалі не зазначено, що ОСОБА_6 протиправно заподіяв смерть потерпілій, тобто вбив останню, що лишилось поза увагою суду.
В свою чергу в Постанові Верховного Суду по цій справі від 15 квітня 2021 року зауважено, що частина 2 статті 17 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом. Поза розумним сумнівом мають бути доведені всі обставини, які є важливими для правової кваліфікації діяння за ч.1 ст.115 КК України.
Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію сторони захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдина версія, якою безстороння людина має пояснити факти, встановлені в суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.
Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції у вироку не дотримався стандарту доведення поза розумним сумнівом та не навів переконливого обґрунтування з посиланням на конкретні докази, чому він відхилив аргументи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у інкримінованому йому правопорушенні.
Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та потягли порушення права обвинуваченого на захист, у зв`язку з чим, оскаржуваний вирок суду, відповідно до вимог ст.ст.407,409,412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню.

Переглядаючи вирок суду у межах, передбачених ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виправити вказані недоліки, оскільки для цього необхідно повторно дослідити всі обставини провадження та всі надані сторонами докази, а не лише ті, про які вказали сторони при апеляційному розгляді. Тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, а також керуючись положеннями ст.ст.412,415 КПК України, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі, повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Приймаючи до уваги вказані вимоги закону, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, підлягають перевірці при новому розгляді.

Поряд з цим, доводи сторони захисту про порушення судом таємниці нарадчої кімнати перевірені в ході апеляційного розгляду та свого підтвердження не знайшли.

На запит апеляційного суду отримано інформацію з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, згідно з якою суддя ОСОБА_15 в період з 10 години 30 хвилин 24 квітня 2020 року по 10 годину 05 хвилин 28 квітня 2020 року (тобто у період перебування складу суду у нарадчій кімнаті по цій справі) не приймала участь у будь-яких інших судових справах.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час не змінились, колегія суддів, призначаючи новий розгляд, залишає щодо обвинуваченого раніше застосований до нього запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою на строк до 20 лютого 2022 року включно.

При новому розгляді питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2020 року, щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто з 23 грудня 2021 року до 20 лютого 2022 року включно.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4