27.10.2021, Одеським апеляційним судом у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , були розглянуті апеляційні скарги прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 09.07.2021 року, щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
За результатами апеляційного розгляду апеляційні скарги прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 задоволені частково.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_9 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до вирішення питання про застосування запобіжного заходу під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більше ніж 60 днів, а саме до 25.12.2021.
Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, керуючись ст. 375 КПК України, вважаю за необхідне викласти доводи з цього приводу в окремій думці.
Підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції стало недотримання судом 1-ої інстанції вимог ст. 374 КПК, а саме, визнавши винним ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 119 КК України, суд не сформулював обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, за якою ОСОБА_9 фактично було виправдано та не навів вичерпних висновків щодо прийнятого такого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили, чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
При цьому, ч. 2 ст. 412 КПК України передбачений вичерпний перелік підстав для скасування судового рішення.
Пункт 1 ч. 1 ст. 415 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.
Для прийняття рішення щодо того, чи являється відсутність формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, за якою ОСОБА_9 фактично було виправдано та не наведення вичерпних висновків щодо прийнятого такого рішення, слід визначити, яким чином ця обставина вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження своїх прав.
Разом із тим, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.
Я вважаю, що зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду та постановлення вироку відносно ОСОБА_9 суд 1-ої інстанції дотримався в повному обсязі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Так, в ході судового розгляду судом 1-ої інстанції були встановлені фактичні обставини справи, викладені в мотивувальній частині вироку, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, тому не було необхідності формулювати обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, за якою ОСОБА_9 фактично було виправдано.
На мою думку суд 1-ої інстанції у своєму рішенні належним чином обґрунтував мотиви прийнятого ним рішення, а саме послався на те, що під час суперечки ОСОБА_9 умисно вдарив потерпілого кулаком в обличчя, від чого той впав з висоти власного росту з прискоренням та вдарився (контактував) правою висково-тім`яною областю голови з твердою плоскою поверхнею, в результаті чого отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких через деякий час помер у лікарні. Суд також зазначив про те, що обвинувачений міг усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння, але не міг передбачити його суспільно-небезпечні наслідки та не бажав настання наслідків у виді смерті й тяжких тілесних ушкоджень, що і утворює склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України.
Таким чином, на моє переконання, в даному конкретному випадку відсутність в мотивувальній частині оскаржуваного вироку формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, за якою ОСОБА_9 фактично було виправдано, не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення та призначення нового розгляду в суді 1-ої інстанції.
Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2