Справа № 756/819/21
Номер провадження № 1-кп/756/613/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальні провадження, внесені 27.07.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004417, а також 30.08.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004834, у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який має середню освіту, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого

- 18.09.2019 Деснянським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

- 06.11.2020 Деснянським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 2 роки,

- 11.03.2021 Дарницьким районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 02.11.2021 Шевченківським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

27.07.2020, близько 04:00 год., ОСОБА_6 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де в нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до приміщення, а саме до магазину «Квіти», який розташований за вказаною адресою.

Реалізуючи який, ОСОБА_6 , перебуваючи за вказаною адресою, та переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, і він діє таємно, підійшов до магазину «Квіти», двома руками із застосуванням заздалегідь підготовленого предмету віджав вхідні пластикові двері та проник в приміщення магазину, звідки викрав майно, що належить ФОП « ОСОБА_9 », яке знаходилось на поверхні дерев`яного столу в приміщенні магазину, а саме: ноутбук марки «Lenovo» модель «IdeaPad 100-IBY», вартістю 2 500 грн, смартфон марки «HUAWEI», модель «CAN-L11», серійний номер FPFDU16A13002644, imei 1:70889, imei 2: 91299, вартістю 2 416 грн 67 коп., грошові кошти у сумі 2 000 грн 00 коп.

Після чого, ОСОБА_6 , тримаючи у двох руках викрадені речі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Унаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 завдав потерпілій ФОП « ОСОБА_9 », матеріальну шкоду в розмірі 6 916 гривень 67 коп.

Указаними діями ОСОБА_6 учинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України - а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до іншого приміщення.

Крім того, 30.08.2020, близько 04:24 год., ОСОБА_6 , перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де в нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до приміщення, а саме до магазину «Повітряні кулі», який розташований за вказаною адресою.

Реалізуючи який, ОСОБА_6 , перебуваючи за вказаною адресою, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та він діє таємно, підійшов до магазину «Повітряні кулі», двома руками виламав вхідні пластикові двері та проник в приміщення магазину, зв`язки таємно викрав чуже майно, що належить ФОП « ОСОБА_10 », яке знаходилось в шухляді дерев`яного столу в приміщенні магазину, а саме: шкіряний гаманець, який не становить для потерпілого ОСОБА_10 ніякої матеріальної цінності, грошові кошти в сумі 1013 грн, технічний паспорт на транспортний засіб, легковий автомобіль марки «Cheri Tiggo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , смартфон марки «Apple», моделі «iPhone 5s 16Gb Silver», серійний номер 33482, вартістю 1543 грн 33 коп., смартфон марки «Apple», моделі «iPhone 6s 16Gb» (Spase Gray), серійний номер 28924, вартістю 2700 грн, захисне скло для телефону марки «iPhone 6 REMAX Prime3D full cover tempered glass (black)», установити ринкову вартість якого не видається за можливе.

Після цього, ОСОБА_6 , тримаючи у двох руках викрадені речі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Унаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 завдав потерпілому ФОП « ОСОБА_10 », матеріальну шкоду в розмірі 5256 гривень 33 коп.

Указаними діями ОСОБА_6 учинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України - а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до іншого приміщення.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 27.07.2020 у нього виник умисел на крадіжку, оскільки йому були потрібні гроші. Близько 04:00 год. перебуваючи біля магазину «Квіти», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 21, корп. 8, вирішив проникнути до середини та заволодів майном, після чого зник. Крім того, 30.08.2020, близько 04:24 год. перебуваючи біля магазину «Повітряні кулі», розташованого за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, буд. 12, вирішив проникнути до середини та заволодів майном, після чого зник. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, просить надати шанс виправитися.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_6 винуватим та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, призначив покарання з урахуванням положень ст. 71 КК України, ураховуючи вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць. Остаточно просив призначити покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років.

Захисник у судовому засіданні не заперечував щодо обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою винуватість, просив суд призначити обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі, на якому наголошувала прокурор, але строком на 4 роки 3 місяці.

Потерпілий ОСОБА_11 у судове засідання не з`явився, відповідно до поданої заяви просив розглядати справу за його відсутності, а покарання призначити на розсуд суду.

Представник потерпілого ОСОБА_8 у судовому засідання не з`явився. Однак надав до суду заяву, згідно з якої просив призначити обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі строком на 15 років, зі стягненням завданої ФОП ОСОБА_9 шкоди в п`ятикратному розмірі (50 000 грн). Також представник просив звернути стягнення на все майно обвинуваченого на вказану суму задля відшкодування визначеної ним в заяві шкоди, а решту грошей передати на благодійність.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_6 , правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви і у суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого, яку підтвердив і захисник, та не знайшов підстави вважати, що обвинувачений себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням в інше приміщення.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування, починаючи з моменту затримання, також визнавав свою винуватість. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому судом не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність, кількість однотипних злочинів, які учинені ОСОБА_6 , спосіб учинення злочину, вид майна та осіб, які є потерпілими в даному кримінальному провадженні. Наслідки вчинення злочину, що завдана шкода обвинуваченим не відшкодована. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, раніше був неодноразово засудженим за учинення тотожних злочинів.

При дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтями 69, 69-1 КК України, не встановлено, як підстав для призначення покарання в порядку ст. 75 КК України, тобто зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням. Оскільки ОСОБА_6 був засуджений вирком Деснянського районного суду міста Києві від 06.11.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 3 роки, зі звільненням від його відбуття в порядку ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки. Однак, після його постановлення учинив новий злочин, за який вироком Дарницького районного суду міста Києві від 11.03.2021 було призначено покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, а саме за сукупністю вироків, а за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021 у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів.

З урахуванням викладених обставин справи, загальних засад призначення покарання, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто при призначенні покарання, у виді позбавлення строком на 3 роки 5 місяців.

Однак, слід урахувати, що ОСОБА_6 також був засуджений вироком Шевченківського районного суду міста Києва 02.11.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць. Між тим, злочини, які учинені ОСОБА_6 , вчинено ще до постановлення вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021, та Деснянського районного суду міста Києві від 06.11.2020. У зв`язку з чим покарання ОСОБА_6 слід призначити за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, а саме за сукупністю злочинів, шляхом приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, невідбуте покарання за попереднім вироком, а саме в виді позбавлення волі строком на 4 роки та 5 місяців.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення волі хоча і є винятковим, але застосовується щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Призначаючи покарання з наведених обставин, суд також ураховував висновки, які містяться в наданій суду за його запитом досудовій доповіді органу пробації. Зокрема орган пробації вважав, в цілому, як то просив і прокурор у судовому засіданні, не можливим застосування до обвинуваченого покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Вказаний висновок ґрунтується на тому, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, бо, на думку органу пробації, перевиховання без ізоляції від суспільства не є можливим через недостатність внутрішніх ресурсів та мотивації до зміну способу життя.

Суд ураховує, що від представника потерпілого ОСОБА_8 до суду двічі надходили заяви з проханням призначити обвинуваченому покарання в виді позбавленні волі строком на 15 років. Між тим, слід зазначити, що за ч. 3 ст. 185 КК України максимальним видом та строком покарання є позбавлення волі строком до 6 років. А отже, суд бере до уваги ці посилання як прохання призначення лише максимального для даного виду злочину покарання. Між тим, як вже зазначено, судом було прийнято рішення про призначення покарання в виді позбавлення волі строком на 4 роки та 5 місяців, що є цілком достатнім для досягнення мити, визначеної ст. 50 КК України.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження до набуття вироком законної сили слід узяти до уваги, що в рамках даного кримінального провадження запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не застосовувався, і як вже було зазначено, ОСОБА_6 наразі відбуває покарання в виді позбавлення волі строком на 4 роки та 1 місяць за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021. При цьому судом прийнято рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів, зокрема на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України. А отже, суд відповідно речення другого ч. 4 ст. 70 КК України має зарахувати в якості відбутого за цим вироком покарання, покарання яке відбуте за попереднім вироком.

Однак слід зауважити, що щодо ОСОБА_6 було постановлено два вироки до цього, а саме вирок Дарницького районного суду міста Києва від 11.03.2021 та Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021. При цьому, за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 11.03.2021 строк покарання вказано рахувати з моменту затримання, а за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021 - з моменту фактичного виконання вироку Дарницького районного суду міста Києва від 11.03.2021.

Під час розгляду справи суд намагався отримати від вказаних установ відомості про те коли саме було затримано ОСОБА_6 , з метою визначення строків покарання за вказаними вироками, які слід зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком. Між тим, на адресу суду так і не було надано документів, які були складені під час затримання ОСОБА_6 за вказаними вироками.

Ураховуючи це, суд позбавлений можливості навести в вироці конкретні періоди, які слід зарахувати. Однак, як вже було наведено, суд зобов`язаний це здійснити відповідно до вимог речення другого ч. 4 ст. 70 КК України. Це свідчить, що суд має, як і Шевченківський районний суд міста Києва в вироці від 02.11.2021, навести лише відомості щодо вироків, за якими орган, який буде здійснюватися обрахування строку покарання, який зараховується в якості відбутого покарання. Зокрема, слід зарахувати в якості відбутого за цим вироком покарання, покарання відбуте за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 11.03.2021 та Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021, зокрема з моменту фактичного виконання вироку Дарницького районного суду міста Києва від 11.03.2021 і до набуття законної сили вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021, а також з моменту набуття вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021 і до набуття цим вироком законної сили.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не застосовувався. Крім того, ОСОБА_6 наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, що свідчить що свідчить про відсутність підстав для застосування будь-яких запобіжних заходів до набуття вироком законної сили.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Між тим, від представника потерпілого ОСОБА_8 до суду двічі надходили заяви з проханням стягнути завдану ФОП ОСОБА_9 шкоду в п`ятикратному розмірі, яку визначено представником потерпілої в сумі 50 000 грн, а також звернути стягнення на все майно обвинуваченого на вказану суму задля відшкодування вказаної шкоди, а решту грошей передати на благодійність. Однак, суд зауважує, що дані заяви не були оформлені в якості позовних заяв, тобто відповідно до вимог статей 127-128 КПК України, не відповідали ані змісту, ані формі позовної заяви, а отже суд і не вирішував щодо них питання в спосіб, визначений ст. 128 КПК України. Також слід зазначити, що ч. 3 ст. 185 КК України не передбачає додаткового виду покарання як то конфіскація майна, як і відсутні підстави в даному кримінальному провадженні і щодо спеціальної конфіскації майна обвинуваченого. Наведене свідчить, що вказані питання потерпіла ФОП ОСОБА_9 має вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Речові докази суду не надавались. Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи №СЕ-19/111-21/10348-ТВ від 09.03.2021 у сумі 490 грн 35 коп., №СЕ-19/111-20/54923-ТВ від 18.11.2020 у сумі 817 грн 25 коп., які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 у загальній сумі 1307 грн 60 коп. на користь держави.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 5 (п`ять) місяців.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом частково приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, частку невідбутого покарання ОСОБА_6 за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021 у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання в виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Зарахувати в якості відбутого за цим вироком покарання, покарання відбуте за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 11.03.2021 та Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021, зокрема:

- з моменту фактичного виконання вироку Дарницького районного суду міста Києва від 11.03.2021 і до набуття законної сили вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021;

- з моменту набуття вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2021 і до набуття цим вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Процесуальні витрати в провадженні на проведення експертизи № СЕ-19/111-21/10348-ТВ від 09.03.2021 у сумі 490 грн 35 коп., № СЕ-19/111-20/54923-ТВ від 18.11.2020 у сумі 817 грн 25 коп., у загальній сумі 1307 грн 60 коп. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1