Справа № 364/757/21
Провадження № 1-кп/364/112/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 року, Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт Володарка, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000092 від 22.07.2021 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

с. Шевченково Броварського району Київської області, українки, громадянки України, непрацюючої, не є адвокатом, не є депутатом, із неповною середньою освітою, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, незаміжня, на утриманні має малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , телефон НОМЕР_2 , раніше не судимої, -

у вчиненні кримінальних проступків, що передбачає кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Судом встановлено, що 29 червня 2021 року, близько 07 години 10 хвилин, ОСОБА_6 перебувала за місцем проживання своєї знайомої ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де помітила гаманець належний ОСОБА_5 .

Далі, ОСОБА_6 , маючи умисел на викрадення банківської картки, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що її дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, відкривши гаманець викрала банківську картку, що належать потерпілій ОСОБА_5 , а саме: платіжну картку, емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк», видану на її прізвище.

В подальшому ОСОБА_6 з викраденою вищевказаною банківською карткою залишила місце вчинення кримінального проступку, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд.

Таким чином, картка, емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк», яка видана ОСОБА_5 , в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», та приміткою статті 358 Кримінального кодексу України - є офіційним документом.

01.10.2021 року в смт Володарка між виконувачем обов`язків прокурора Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000092 від 22.07.2021 року з одного боку та обвинуваченою ОСОБА_6 у цьому провадженні з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_6 беззастережно визнає обвинувачення в обсязі обвинувачення у судовому провадженні.

Сторони погоджуються на призначення покарання, за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 200 годин громадських робіт, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі. У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку 1 (один) рік із застосуванням п. 1, 2, ч. 1 ст.76 КК України та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У судовому засіданні сторони кримінального провадження вказали суду на правильність кваліфікації дій обвинуваченої.

Правова кваліфікація вчинених ОСОБА_6 кримінальних проступків передбачена ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів та за ч.1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - вірна.

Наведене узгоджується із позицією викладеною у постанові ВС від 18 квітня 2019 року у справі N 234/11479/16-к (провадження N 51-8833км18), де вказано, що предметом складу злочину, передбаченого ст. 357 КК, є, зокрема, офіційні документи, у тому числі електронні, штампи, печатки; приватні документи, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності (частини 1 і 2 ст. 357 КК).

Відповідно до ст. 1 Закону України від 2 жовтня 1992 року "Про інформацію", пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України від 05 квітня 2001 року "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ч. 4 ст. 51 Закону України від 7 грудня 2000 року "Про банки та банківську діяльність" документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Електронний платіжний засіб має містити обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента.

Банк-резидент - учасник платіжної системи має право емітувати електронні платіжні засоби, що поряд із платіжним додатком мають нефінансові додатки, які можуть містити ідентифікаційні дані, інформацію про пільги, страхування та іншу інформацію про держателя і дають змогу ідентифікувати їх держателів та обліковувати виконані ними операції із застосуванням цих електронних платіжних засобів у певних системах виплат, надання та обліку послуг, пільг, знижок тощо.

Держатель спеціального платіжного засобу платіжної картки для забезпечення безпеки здійснення платіжних операцій з її використанням зобов`язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України, правил користування ним та умов договору, укладеного з емітентом (банком), дотримувати правила безпеки та не допускати використання цього засобу сторонніми особами, для чого повинен надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН-код та інші засоби, що дають змогу користуватися ним, а у випадку його втрати зобов`язаний негайно повідомити про це банк, який повинен негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу з внесенням до стоп-списку і його вилучення.

Тобто аналіз зазначених норм законодавства свідчить про те, що платіжна картка є різновидом офіційних документів і, відповідно, предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК.

Така позиція узгоджується з висновком ВСУ, викладеним у постанові від 20 червня 2011 року, згідно з яким за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням платіжні картки як платіжні інструменти, засоби доступу до банківських рахунків, відповідають визначенню поняття "офіційний документ" і є різновидом офіційних документів.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Кримінальне провадження підсудне Володарському районному суду Київської області на підставі частини першої статті 32 КПК України .

Відповідно до частини третьої статті 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно зі статтею 468, пунктом 1 частини четвертої статті 469 КПК України у кримінальному проваджені може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості; така угода може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України , які за визначенням статті 12 КК України є кримінальними проступками.

Стосовно правової можливості укладення сторонами угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні за участю потерпілої суд виходить з положень абзацу п`ятого частини четвертої статті 469 КПК України, що передбачають укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана як державним чи суспільним інтересам, так і правам та інтересам окремих осіб, в яких бере участь потерпілий, за умови надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. З огляду на це суд не вбачає підстав для застосування пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» через внесення після прийняття цієї Постанови законодавчих змін до частини четвертої статті 469 КПК України, що тепер передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості за згодою потерпілої на її укладення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_5 надано прокурору письмову згоду на укладення зазначеної угоди з обвинуваченою ОСОБА_6 , яка додана судом до матеріалів кримінального провадження (а.к.п. 36).

Також судом з`ясовано у потерпілої ОСОБА_5 , що вона цілком розуміє наслідки затвердження зазначеної угоди.

Крім того, на виконання вимог статті 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачена ОСОБА_6 цілком усвідомлює свої права, визначені пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені частиною другою статті 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови укладеної сторонами кримінального провадження угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та КК України, підстави для відмови в затверджені цієї угоди, передбачені частиною сьомою статті 474 КПК України, відсутні.

Ухвалюючи вирок на підставі з`ясованих обставин, суд дійшов до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених КК України.

Завдана потерпілій ОСОБА_5 матеріальна шкода відшкодована шляхом повернення викраденого у неї майна, про що вона вказала у судовому засіданні. Згідно з письмовою заявою про надання згоди прокурору на укладення угоди про визнання винуватості, - претензій до обвинуваченого потерпіла не має, про що вона також безпосередньо вказала у судовому засіданні. Цивільний позов нею не заявлявся.

До обставин, які згідно із статтею 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують обвинуваченій покарання, згідно зі статтею 67 КК України, судом не встановлено.

Зважаючи на усе наведене та враховуючи позиції прокурора, сторони захисту, а також потерпілої щодо затвердження угоди, суд за таких обставин дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 01.10.2021 р. між між виконувачем обов`язків прокурора Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000092 від 22.07.2021 року з одного боку та обвинуваченою ОСОБА_6 у цьому провадженні з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_4 і призначення обвинуваченій узгодженого сторонами покарання за :

- ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 200 годин громадських робіт;

- ч. 1 ст. 357 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно ч. 1 ст. 70 КК України , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.

У відповідності до пунктів 1, 2, частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 76 КК України на ОСОБА_6 покласти обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Оскільки питання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченій, до набрання вироком законної сили, прокурором перед судом не ставилось та з учасниками процесу не обговорювалось, одночасно враховуючи, що вона не становлять собою суспільної небезпеки, при таких обставинах, суд вважає, що до набрання вироком законної сили , запобіжний захід ОСОБА_6 не доцільно обирати.

Керуючись статтями 100, 369-371, 373, 374, 376, 392-395, 474, 475, 532 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 01.10.2021 року між виконувачем обов`язків прокурора Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000092 від 22.07.2021 року з одного боку та обвинуваченою ОСОБА_6 у цьому провадженні з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 , визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити їй узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 05.10.2021 року покарання у виді 200(двісті) годин громадських робіт.

Її ж визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку передбаченого частиною першою статті 357 КК України та призначити узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 01.10.2021 року покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим , остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді одного року обмеження волі.

Застосувати до ОСОБА_6 ст.75 КК України і звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши один рік іспитового строку.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України та пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілою до обвинуваченої не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили не обирати.

На вирок може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1