Справа №345/1582/21
Провадження № 1-кп/345/210/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2021 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000047, про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Калуш, жительки АДРЕСА_1 , особи з інвалідністю 2-ї групи, із середньою спеціальною освітою, одруженої, на утриманні дітей не має, ніде не працюючої, не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_2 її захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6 , її представника ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 умисно спричинила легкі тілесні ушкодження потерпілій.

Кримінальний проступок вчинено за наступних обставин.
24.03.2021 р. близько 19.00 ОСОБА_2 перебувала на дорозі в АДРЕСА_1 , де на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин між нею та односельчанкою ОСОБА_6 виник конфлікт. В ході даного конфлікту ОСОБА_2 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, нанесла декілька ударів ОСОБА_6 . Вдарила її кулаком правої руки в ділянку лівої щоки та лівого плеча. Від ударів ОСОБА_6 не втримала рівновагу та впала на землю. Ще ОСОБА_2 нанесла удар ногою ОСОБА_6 в ділянку середньої третини лівого стегна.
В результаті умисного нанесення ударів обвинуваченою потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівої щоки, крововиливу в слизову оболонку нижньої губи зліва, забою м`яких тканин з травматичним набряком лівого плечового суглобу, синця в ділянці лівої ноги, які згідно з висновком експерта від 07.04.2021 відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Будучи допитаною в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_2 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнала. Пояснила, що між нею та сусідами ОСОБА_6 і ОСОБА_8 вже тривалий час існують неприязні відносини. Ці особи не дають їй спокійно жити, безпричинно чіпаються до неї, цькують її, обзивають і погрожують. 24.03.2021 р. у вечірній час вона вийшла на дорогу щоб поспілкуватись з чоловіком по мобільному телефону, адже в неї на подвір`ї погане покриття мобільної мережі. О 18 год. 38 хв. бачила як додому вели п`яного сина ОСОБА_6 . Далі вона чула сварки на подвір`ї ОСОБА_6 . Приблизно через 15 хв. вона знову вийшла на дорогу щоб поговорити з чоловіком по телефону. В цей час по дорозі до неї швидко наблизилась ОСОБА_6 . Остання почала проклинати її та погрожувати їй. Звинувачувала її в тому, що це через неї син спивається. Вона не чіпала потерпілу, проте, ОСОБА_6 сама впала на узбіччя на сніг і деякий час там пролежала. Коли вона вже почала йти додому, то на місце події підбігла сусідка ОСОБА_8 і також почала обзивати її і питати чого вона б`є ОСОБА_6 . Далі чула як ОСОБА_6 і ОСОБА_8 викликали поліцію, вона також викликала поліцію. Наголосила, що фізичної сили до потерпілої вона не застосовувала, а почервоніння на обличчі потерпіла мала ще до того як підбігла до неї на вулиці
Захисник наголосив, що під час досудового розслідування було порушено право підозрюваної/обвинуваченої на захист, а тому всі докази є недопустимими, у зв`язку з цим слід оправдати його підзахисну.
Невизнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні правопорушення, яке їй інкримінується, суд розцінює як намагання уникнути передбаченої законом відповідальності за вчинене протиправне діяння. Адже вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого правопорушення доводиться показами потерпілої, свідка і письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення.

Щодо дати і часу, коли був конфлікт між обвинувачено та потерпілою, то вони не оспорюються самою обвинуваченою і підтверджуються показами як потерпілої, так і свідків.
Потерпіла ОСОБА_6 пояснила суду, що з обвинуваченою ОСОБА_2 вже близько 12 років перебуває у неприязних стосунках. 24.03.2021 р. близько 19 годин вона йшла до сусіда, щоб замовити в нього хліб для церковного обряду. В цей час ОСОБА_2 стояла на дорозі і говорила по мобільному телефону. Вона не чіпала її і обійшла стороною. В цей час ОСОБА_2 звинуватила її в образах і почала переслідувати. Для захисту потерпіла підняла руки. ОСОБА_2 , тримаючи телефон в правій руці, нанесла цією рукою їй удар в обличчя під ліве око. Потерпіла пробувала тікати, але ОСОБА_2 вдарила її цією ж рукою в ліве плече. І ще вдарила в ліву ногу. Потерпіла впала і на певний час втратила свідомість. Коли прийшла до тями то все її обличчя було в снігу. Припускає, що коли була без тями, то обвинувачена ще наносила удари і ймовірно ногами. Далі потерпіла встала і почала тікати, а ОСОБА_2 переслідувала її до тих пір поки на вулицю не вийшла сусідка ОСОБА_9 . Ця сусідка відвела її додому і надавала першу медичну допомогу. А ОСОБА_2 голосно кричала, ніби викликала поліцію по телефону. В дома був її син ОСОБА_10 , який бачив наявні в неї тілесні ушкодження. В той же день вона викликала поліцію і швидку. Поліцейські приїжджали, а от швидка не приїжджала через спалах пандемії. Наступного дня вона звернулась за медичною допомогою в сільську амбулаторію, а 26.03.2021 р. була в судмедексперта з метою фіксації тілесних ушкоджень. В неї були тілесні ушкодження на щоці під лівим оком, на лівому плечі, лівій нозі і на нижній губі.
Щодо покарання, то вважає, що обвинувачену слід покарати відповідно до закону.
Свідок ОСОБА_8 , яка живе по сусідству з обвинуваченою та потерпілою, пояснила, що в неї приблизно вже 10 років неприязні відносини з обвинуваченою. Загалом ОСОБА_2 конфліктує з багатьма людьми в селі. 24.03.2021 р. близько 19 годин вийшла на своє подвір`я поратись по господарству і почула крики з дороги. Ще трохи постояла на вулиці і почула, що ОСОБА_6 кричить «люди рятуйте!». Бачила, що ОСОБА_6 хотіла тікати, а ОСОБА_2 штовхала і била її, від чого потерпіла впала. Далі свідок вийшла до дороги і побачила, що ОСОБА_6 лежала на снігу, а ОСОБА_2 натирає її снігом по лиці. Коли свідок підійшла ближче, то ОСОБА_2 почала йти додому і при цьому висловлювалась нецензурними словами в її сторону. ОСОБА_6 сказала, що ОСОБА_2 її била. Свідок не бачила, щоб ОСОБА_6 била ОСОБА_2 . Будучи на дорозі вони по телефону викликали швидку допомогу і поліцію. Карета швидкої допомоги так і не приїхала, а патрульна машина приїхала дещо пізніше. Після конфлікту свідок повела потерпілу додому і надавала їй медичну допомогу, а саме, зробила укол від підвищеного тиску. Вона бачила на обличчі ОСОБА_6 почервоніння з лівого боку і на губі. А от в ОСОБА_2 тілесних ушкоджень свідок не бачила.
Попри неприязні відносини з обвинуваченою, покази цього свідка і потерпілої суд розцінює як об`єктивні, адже вони є несуперечливими та взаємодоповнюють одні одних, а також підтверджуються іншими доказами в межах даного кримінального провадження. З показів потерпілої та свідка ОСОБА_11 можливо встановити час та місце, де відбувався конфлікт, дії обвинуваченої, які були спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, а також наслідки фізичних дій обвинуваченої у виді видимих пошкоджень на обличчі потерпілої.
Також вина обвинуваченої доводиться наступними письмовими доказами:
-заявою ОСОБА_6 від 24.03.2021 року, адресованою начальнику Калуського ВП ГУНП, з проханням притягнення до кримінальної відповідальності сусідки ОСОБА_2 яка 24.03.2021 р. близько 19.00 год. нанесла їй тілесні ушкодження (а.с. 42);
-висновком експерта № 83 від 07.04.2021 року, згідно з яким у ОСОБА_12 мались тілесні ушкодження: синець в ділянці лівої щоки; крововилив в слизову оболонку нижньої губи зліва; забій м`яких тканин з травматичним набряком лівого плечового суглобу; синець в ділянці лівої ноги, які можуть відповідати терміну, вказаному в постанові, утворились від дії тупих твердих предметів, могли утворитись внаслідок нанесення ударів такими предметами (можливо руками, ногами) у вказані вище ділянки тіла і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи кількість, характер та розташування тілесних ушкоджень виключається можливість їх утворення внаслідок падіння на площину (а.с. 43-44);
-протоколом слідчого експерименту від 07.04.2021 р. в ході якого потерпіла ОСОБА_6 відтворила обставини нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою 24.03.2021 р. близько 19 год. 00 хв. в с. Грабівка по вул. Андрусяка, а саме, що обвинувачена нанесла їй два удари кулаком правої руки в обличчя зліва, і декілька ударів кулаком правої руки в плече з лівого боку. До протоколу додані фотографії на яких відображено потерпілу, яка показує як обвинувачена наносила їй удари (а.с. 45-47)
Під час судового розгляду було оглянуто оригінал медичної карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_6 , в якій, зокрема, наявний запис за 29.03.2021 р., який брався до уваги експертом при проведенні судово-медичної експертизи.
Під час судового розгляду було допитано в якості свідка ОСОБА_13 , який є чоловіком обвинуваченої. Він пояснив, що в один з днів березня місця цього року, він був в м. Івано-Франківську. Приблизно о 19 годині розмовляв по телефону з дружиною ОСОБА_2 , яка була в с. Грабівка. Оскільки, в них в селі погане покриття мережі мобільного зв`язку, то для здійснення дзвінка дружина мала перебувати на дорозі. Під час розмови дружина повідомила, що ведуть п`яного ОСОБА_14 , який є сином ОСОБА_6 . Потім під час другого дзвінка ОСОБА_2 сказала, що йде ОСОБА_15 , а далі через мобільний зв`язок він почув, що ОСОБА_6 кричить, обзиває та погрожує ОСОБА_2 . Потім зв`язок перервався. В подальшому дізнався, що ОСОБА_6 звернулась в поліцію, а його дружина заперечувала, що наносила удари потерпілій.
Щодо показів цього свідка, то ними об`єктивно підтверджується час, коли мав місце конфлікт між його дружиною, та потерпілою. В решті ж суд не бере до уваги покази цього свідка як неналежний доказ, оскільки на місці події він не був і сприймав більшість інформації щодо обставин справи від обвинуваченої, з якою перебуває в родинних стосунках. Цей свідок об`єктивно не міг бачити чи наносила, чи ні обвинувачена удари потерпілій.
Щодо свідка ОСОБА_16 , який допитувався під час досудового розслідування і зазначений в реєстрі матеріалів досудового розслідування, то сторона обвинувачення відмовилась від подальшого виклику і допиту цієї особи зважаючи на те, що з об`єктивних причин неможливо забезпечити явку цього свідка в судове засідання. Окрім того, цей свідок не був безпосереднім очевидцем події, що об`єктивно підтверджується показами обвинуваченої, потерпілої і інших свідків.
Щодо причини словесного конфлікту між обвинуваченою та потерпілою і того, хто саме його розпочав, то суд не конкретизує цієї обставини, адже покази обвинуваченої і потерпілої в цій частині різняться між собою, а інших об`єктивних доказів щодо цієї обставини суду на дослідження не було подано. Окрім того, для встановлення вини обвинуваченої в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій і кваліфікації її дій в даному випадку не має значення причина конфлікту, адже взаємні словесні образи не дають права застосовувати фізичну силу по відношенню до опонента.
Під час судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про протиправні дії потерпілої, які б дозволяли обвинуваченій з метою самооборони застосовувати насильство по відношенню до потерпілої.

Не проведення дізнавачем таких слідчих дій як огляд місця події з метою фіксації слідів правопорушення та слідчого експерименту за участю підозрюваної, на чому зауважує обвинувачена, жодним чином не спростовує факту нанесення обвинуваченою ударів потерпілій та утворення внаслідок цього на тілі останньої тілесних ушкоджень, а також не впливає на об`єктивність проведення досудового розслідування.
Щодо тверджень обвинуваченої про порушення її прав на захист під час досудового розслідування, то суд вважає такі твердження безпідставними і надуманими.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 45 КПК України, участь захисника при провадженні дізнання, досудового слідства і в розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції є обов`язковою у справах про злочини осіб, які через свої фізичні або психічні вади (німі, глухі, сліпі тощо) не можуть самі реалізувати своє право на захист - з моменту затримання особи чи пред`явлення їй обвинувачення або з моменту встановлення цих вад.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 не є особою, яка через свої фізичні або психічні вади не могла сама реалізувати своє право на захист. Сама по собі інвалідність 2-ї групи не свідчить про наявність фізичних або психічних вади, які перешкоджають самостійно реалізувати своє право на захист. Окрім того, ОСОБА_2 , будучи обізнаною про своє право на кваліфіковану правову допомогу, яке вона може реалізувати обравши собі захисника або шляхом призначення їй захисника безоплатно за рахунок держави, під час дізнання добровільно відмовлявся від участі захисника по справі, про що власноручно зазначила у протоколі роз`яснення прав на захист (а.с. 31). В подальшому під час судового розгляду кримінального провадження до участі у справі був допущений запрошений обвинуваченою захисник адвокат ОСОБА_5 ( а.с. 28-29).
Отже, під час досудового розслідування право на захист ОСОБА_2 порушено не було і відсутні підстави визнавати всі здобуті під час дізнання докази недопустимими.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненому кримінальному правопорушенні у судовому засіданні доведена повністю, а її протиправні дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини при яких був скоєний злочин, а також думку потерпілої і позицію прокурора.
Зокрема, призначаючи покарання ОСОБА_2 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, те, що вона має постійне місце проживання, одружена, на обліку у психіатра та нарколога не числиться, вона є особою з інвалідністю і єдиним джерелом її доходу є пенсійні виплати. Водночас суд зауважує, що матеріали кримінальної справи містять протилежні характеристики поведінки обвинуваченої, що в свою чергу не дозволяє однозначно стверджувати про наявність позитивної характеристики особи обвинуваченої по місцю проживання.

Обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання ОСОБА_2 в обвинувальному акті не зазначені і під час судового розгляду не встановлені.

У судовому засіданні прокурор просив врахувати дані про особу обвинуваченої, ставлення її до скоєного, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 н.м.д.г.

Беручи до уваги вище наведені обставини, враховуючи ставлення обвинуваченої до скоєного правопорушення, суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_2 слід призначити у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу. Призначення покарання будь-якого іншого виду з тих, що перелічені в санкції ч. 1 ст. 125 КК України, є неможливим з огляду на те, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2-ї групи.
До обвинуваченої ОСОБА_2 запобіжний захід не обирався. Клопотань про обрання запобіжного заходу не надходило.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлявся. Арешт на майно не накладався. Витрати на залучення експерта відсутні.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376, 381, 382 КПК України,

у х в а л и в:

Засудити ОСОБА_2 та визнати її винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Речові докази:

-медичну карту амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_6 , яка зберігається при матеріалах судової справи, - повернути потерпілій ОСОБА_6 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя