Справа №585/991/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/142/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/991/20 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12.05.2020, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Сумської області, Липоводолинського району, с. Капустинці, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, повторно дослідити встановлені під час кримінального провадження дані, що характеризують ОСОБА_10 , та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування т/з; в іншій частині вирок суду залишити без змін. Свої вимоги прокурор вмотивував тим, що суд звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням належної уваги не приділив обставинам кримінального провадження, непоправним наслідкам, що настали (смерть потерпілої) та позиції інших потерпілих щодо підтримання прокурора про призначення реального покарання.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурора представник потерпілого адвокат ОСОБА_12 просив задовольнити апеляційні вимоги прокурора та призначити реальне покарання обвинуваченому.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12.05.2020 ОСОБА_10 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування т/з. На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_10 від відбуття призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи. Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 15363,36 грн на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_10 09.03.2020 о 13:20, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2106», д. н. з. НОМЕР_1 , рухався в межах населеного пункту по вул. Соборній в м. Ромни Сумської області зі сторони вул. Покровський Узвіз в напрямку бул. Шевченка. При наближенні до пішохідного переходу, який знаходиться поблизу буд. 14 по вул. Соборній в м. Ромни Сумської області, не впевнився у відсутності пішохода на нерегульованому пішохідному переході, не знизив швидкість та не зупинив т/з, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка в той час рухалась по пішохідному переходу та мала перевагу в русі при перетині проїзної частини дороги. Внаслідок ДТП ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, від яких померла. Своїми діями ОСОБА_10 порушив п. 12.3, 18.1 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , який поклався на розсуд суду, доводи захисника ОСОБА_11 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Що стосується доводів прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, то вони, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Так, відповідно до приписів ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи правові підстави для застосування до ОСОБА_10 положень ст. 75 КК, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не в повній мірі врахував зазначені вище вимоги закону, які об`єктивно впливають на звільнення від відбування покарання з випробуванням, а саме ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, наслідки, які настали в результаті ДТП, зокрема те, що потерпіла ОСОБА_13 померла, позицію потерпілих, які підтримали позицію прокурора щодо реального покарання, чому на переконання колегії суддів судом першої інстанції не було приділено належної уваги.

Крім того, як встановлено під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачений надав потерпілим лише певну частину суми в рахунок відшкодування збитків, що не змінило їх планів щодо пред`явлення цивільного позову в рамках цивільного судочинства, що також враховується колегією суддів.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 і 76 КК, внаслідок чого апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню в цій частині, а судове рішення скасуванню.

В той же час, вимоги апеляційної скарги прокурора про визнання винним обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК при ухваленні нового вироку колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки підстави для цього відсутні. До того ж, в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження фактичні обставини кримінального провадження не оспорювалися, а тому суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК визнав недоцільним їх дослідження, внаслідок чого зазначені особи були позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на викладене, після скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне ухвалити новий вирок, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 був неправильно звільнений від відбування призначеного йому покарання.

При ухваленні нового вироку, призначене судом першої інстанції ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати т/з, на думку колегії суддів, повинно бути залишено без змін, оскільки воно визначене останньому в межах кримінального закону та у розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК, і є на переконання колегії суддів необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, а саме призначення йому основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 286 КК, або ж переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції цієї норми закону, колегією суддів не встановлено, оскільки у кримінальному провадженні відсутні жодні пом`якшуючі покарання обставини, які з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 420 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12.05.2020 відносно ОСОБА_14 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок.

МЕЛЬНИКА ОСОБА_15 вважати засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_16 .

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору і не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5