Номер провадження: 11-кп/813/107/21
Номер справи місцевого суду: 520/9013/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , Голови Правління ПрАТ «СК «Євроінс Україна» ОСОБА_12 та заступника Голови Правління ПрАТ «СК «Євроінс Україна» ОСОБА_13 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року у кримінальному провадженні №0000606, внесеному до ЄРДР від 28.09.2016 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, з вищою освітою, перебуває у декретній відпустці, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заміжньої, раніше не судимої, яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік без позбавлення права керування транспортними засобами.

ОСОБА_7 на підставі ст.1 п. «В», ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році», в редакції закону від 06.09.2017 року - звільнено від відбування основної міри покарання у виді обмеження волі.

Цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_16 до ОСОБА_17 , ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення злочину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 14 000 грн., витрачених на юридичні послуги адвоката.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна» на користь ОСОБА_10 страхову виплату за шкоду, завдану життю та здоров`ю в сумі 22711 грн. 03 коп.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна» на користь ОСОБА_16 страхову виплату за шкоду, завдану майну у сумі 70026 грн.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_17 в частині стягнення матеріальної шкоди за оренду автомобілю - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 17 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 1500 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 27.09.2016 року близько 14 години 25 хвилин ОСОБА_17 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat», р/н НОМЕР_1 , не стежачи за дорожньою обстановкою, здійснювала рух в м. Одесі в Київському районі, по вул. Авдєєва Чорноморського з боку вул. Петрашевського в напрямку вул. Окружна. На перехресті нерівнозначних доріг, вул. Авдєєва Чорноморського вул. Чубаївська, маючи об`єктивну можливість бачити дорожні знаки «дати дорогу», які розташовані перед перехрестям ОСОБА_17 , в`їхала в межі перехрестя та продовжила рух прямо, не впевнившись у відсутності транспортних засобів на головній дорозі, що перетинається та допустила зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Galant», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , яка здійснювала рух по вул. Чубаївська зі сторони вул. Неделіна в напрямку вул. Толбухіна.

Внаслідок дорожньої транспортної пригоди водій автомобіля «Mitsubishi Galant», р/н НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Своїми діями водій ОСОБА_17 допустила порушення вимог п.п. 2.1, 2.3 «б», 16.11 «Правил дорожнього руху» України

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

1. Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої у вчиненні злочину, правильності кваліфікації дій, прокурор Одеської області ОСОБА_9 звернулась до суду із апеляційною скаргою, у якій зазначає, що ОСОБА_17 має на утримання двох малолітніх дітей, а тому, покарання у виді обмеження волі призначено судом незаконно. Також прокурор зазначила, що суд при ухваленні оскаржуваного вироку не стягнув з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 7080 гривень 80 копійок.

На підставі викладеного прокурор просить змінити оскаржуваний вирок, вважати ОСОБА_17 засудженою за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 3 400 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами. ОСОБА_17 на підставі ст. 1 п. «В», ст. 15 ЗУ «Про амністію у 2016 році», в ред. Закону віл 06.09.2017 року звільнити від відбування основної міри покарання у виді штрафу.

Стягнути з ОСОБА_17 на користь держави судові витрати у розмірі 7 080, 80 грн.

2. Не погоджуючись із вищенаведеним вироком адвокат ОСОБА_11 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , звернулась до суду із апеляційною скарго у якій зазначила, що суд не зберіг об`єктивності при досліджені доказів по справі, не створив умов необхідних для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, зокрема зазначає наступне.

Судом було безпідставно відмовленого у задоволенні заявленого потерпілою клопотання про проведення судово-психологічної експертизи, адже для встановлення розміру шкоди немайнового характеру необхідні спеціальні знання. Окрім того, суд не врахував пережитий потерпілою біль, відчай, отримані тілесні пошкодження, відсутність транспортного засобу для щоденного користування, страх дитини, з якою у подальшому працював психолог, що призвело до необґрунтованого стягнення моральної шкоди у розмірах, з якими потерпіла не згодна. Крім того, у зв`язку із діями ОСОБА_17 потерпілій довелось наймати транспортний засіб та звернутись за допомогою до адвоката, понесені витрати у зв`язку із чим просить стягнути з обвинуваченої;

Також потерпіла не погоджується із не призначенням судом ОСОБА_17 додаткового покарання, оскільки вважає, що судом не враховано те, що після скоєння ДТП обвинувачена не намагалась допомогти потерпілій будучі лікарем та бачивши безпорадній стан останньої, маючи при собі необхідні технічні засоби не викликала карету швидкої допомоги, за час розгляду справи у суті коштів на лікування потерпілій не сплатила та станом її здоров`я не цікавилась. Потерпіла вважає, що ОСОБА_17 недбало ставиться до ПДР України та має малий досвід у водінні, а обставини, вказані у оскаржуваному вироку як пом`якшуючі не пов`язані із ДТП, що сталась та не можуть бути враховані при призначенні покарання у даному провадженні.

На підставі наведеного потерпіла просить оскаржуваний вирок скасувати, призначити ОСОБА_17 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки. В частині вироку щодо заявленого цивільного позову: стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_10 додаткові витрати на послуги адвоката у розмірі 13 000 грн; витрати за договором найму автомобіля у розмірі 15 000 грн.; моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Також заявляє клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, проведення якої доручити експертам Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

3. Крім того, не погоджуючись із вищенаведеним вироком у частині пред`явленого цивільного позову Голова Правління ПрАТ «СК «Євроінс Україна» ОСОБА_12 та заступник Голови Правління ПрАТ «СК «Євроінс Україна» ОСОБА_13 звернулись до суду із апеляційною скаргою, у якій зазначили, що

- позовні вимоги цивільних позивачі є безпідставними у зв`язку з невиконанням потерпілими обов`язків, передбачених ЗУ «про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме через не звернення із відповідними заявами про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Євроінс Україна»;

- потерпілою не було доведено розмір витрати, понесених на лікування, оскільки потерпілою не було надано ПрАТ «СК «Євроінс Україна» жодних медичних документів у досудовому (чи позасудовому) порядку), про їх існування апелянт дізнався лише після його залучення як цивільного відповідача у справі №520/9013/17;

- цивільним позивачем 2 ОСОБА_16 не було доведено доцільності витрат на евакуацію та перебування автомобіля Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на штраф майданчику.

На підставі вищевикладеного апелянт просить скасувати оскаржуваний вирок у частині задоволення позовних вимог у цивільному позову ОСОБА_10 та ОСОБА_16 до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в повному обсязі, і постановити нову ухвалу про закриття провадження у справі в частині пред`явленого цивільного позову до ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Стягнути з цивільних позивачів витрати апелянта щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 250 грн.

До початку судового розгляду апеляційної скарги, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали заявлене клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності; прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання захисника, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що злочин, який інкримінується обвинуваченій ОСОБА_7 було вчинено 28.09.2016 року.

При цьому, порівняльний аналіз положень ст. ст. 12, 49, ч. 1 ст. 286 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, яке інкримінуються ОСОБА_17 , та в чинній редакції, свідчить про те, що чинна редакція закону не поліпшує становище обвинуваченої, тому суд вважає за необхідне застосувати правові норми кримінального закону в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, яке інкримінується обвинуваченій.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, в редакції, яка діяла на час вчинення цього злочину, передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк трьох років або без такого.

Таким чином, вказаний злочин, відповідно до положень ст. 12 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення цього злочину, є злочином невеликої тяжкості.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою злочину. Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення злочину; строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 КК України кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу обвинувачена ОСОБА_17 була засуджена за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилялась від органу досудового розслідування чи суду.

З огляду на наведене, з моменту вчинення ОСОБА_17 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, минуло більше трьох років. Обставини, передбачені ч. 2, 3 ст. 49 КК України, за наявності яких перебіг давності зупиняється, або переривається, апеляційним судом не встановлено.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_17 просила закрити відносно неї кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнивши її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст . 49 КК України.

При цьому апеляційним судом було роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_17 , що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Слід зазначити, що Велика палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК(сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Окрім цього, у постанові від 26 березня 2020 року (справа №730/67/16-к, провадження №51-6463км19) колегією суддів ККС зроблено висновок про те, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, навіть за невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, проте наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне вирішити питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2016 року, та скасувати арешт накладений на речові доказів у даному кримінальному провадженні, а саме: автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», д/з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_18 ; автомобіль марки «MITSUBISHI GALANT», д/з НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_16 .

Щодо цивільного позову ОСОБА_10 , ОСОБА_16 до ОСОБА_17 , ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення злочину, які були заявлений в даному кримінальному проваджені, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_17 закрито на нереабілітуючих підставах, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року (справа №192/3301/16-к), від 15 січня 2019 року (справа № 185/442/16-к), від 15 травня 2019 року (справа №617/609/15-к) та від 19 листопада 2019 року (справа №345/2618/16-к).

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_17 процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів в рамках вказаного кримінального провадження.

17.06.2020 Велика Палата ВС у справі № 598/1781/17 ухвалила рішення, в якому констатувала можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Підстава для закриття провадження не реабілітує ОСОБА_17 і не звільняє її від процесуальних витрат за проведення експертиз.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20; провадження № 51-2331км21).

Так, згідно з матеріалами кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0000606, внесеного до ЄРДР від 28.09.2016 року, проведено ряд експертиз на які державою витрачено кошти, а саме судова автотехнічна експертиза № 4689 в сумі 1733 грн., 20 коп.; судова автотехнічна експертиза № 4690 в сумі 1733 грн. 20 коп.; судова транспортна трасологічна та автотехнічна експертиза № 4688 в сумі 2228 грн., 40 коп.; судова автотехнічна експертиза № 17-272 в сумі 1386 грн, що загалом складає 7 080, 80 гривень.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 417, п. 1 ч. 1 ст .284 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачена - звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, а дане кримінальне провадження - закриттю.

У зв`язку зі скасуванням вироку та закриття кримінального провадження на підставі вимог ч. 1 ст. 49 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , Голови Правління ПрАТ «СК «Євроінс Україна» ОСОБА_12 та заступника Голови Правління ПрАТ «СК «Євроінс Україна» ОСОБА_13 - задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України - задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року у кримінальному провадженні №0000606, внесеному до ЄРДР 28.09.2016 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 , від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000606, внесене до ЄРДР 28.09.2016 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Скасувати накладений арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», д/з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_18 та автомобіль марки «MITSUBISHI GALANT», д/з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_16 .

Процесуальні витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні №0000606, внесеному до ЄРДР 28.09.2016 року, в загальній сумі 7 080, 80 грн., стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_16 до ОСОБА_17 , ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення злочину, які були заявлений в даному кримінальному проваджені, - залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4