Справа № 331/1895/20
Провадження № 1-кп/331/205/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2022 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя у судовому засіданні у режимі відеоконференцзвязку в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004242 від 02.12.2019 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше засуджений.
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ
15 листопада 2021 року в провадження судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
У судовому засіданні прокурор просить продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового розслідування, та взяті до уваги при обранні запобіжного заходу під час судового розгляду продовжують існувати, свідки в судовому засіданні не допитані, а також те, що ризик приховування обвинуваченого від суду на даний час продовжує існувати. Також посилаючись на запровадження на території Укарїни режиму воєнного стану, зазначає про неможливість здійснення контролю за його поведінкою з боку правоохоронних органів.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечував. Вказав, що живе разом із дружиною та виховує її неповнолітню дитину, у зв`язку із чим має соціальні зв`язку. Зазначив про те, що бажає стати на захист своєї держави та рідного міста, брати участь у будівництві фортифікаційних споруд, іншим чином допомагати у захисті Запоріжжя та України.
Захисник обвинуваченого у судовому засіданні вказав на те, що наявність ризиків стороною обвинувачення не обґрунтовано. Підтвердив, що ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, проживав до затримання із сім`єю, наразі його матері потрібна підтримка сина, його батько залучений до організації оборони міста Запоріжжя. Окрім іншого, зазначив, що його підзахисний вже на протязі довгого проміжку часу перебуває під вартою, а згідно матеріалів справи є лише один свідок, якого потрібно допитати, однак впливати на нього у обвинуваченого не має жодного бажання, інший свідок є його знайомим, тим паче, сам ОСОБА_4 є зацікавленим в тому, щоб скоріш розглянути справу та довести свою невинуватість.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку.
Нормами ч.1 ст.184 КПК України визначені вимоги до клопотання слідчого, прокурора про застосування (продовження) дії запобіжного заходу.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду та тільки на підставах і в порядку, встановленими законом.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підоз-рюється, обвинувачується.
Таким чином, кримінальне процесуальне законодавство пов`язує обрання запобіжного заходу саме для забезпечення виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків, а не є «очікуванням покарання», а тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може обґрунтовуватися самою лише тяжкістю інкримінованих особі кримінальних правопорушень.
Збереження обґрунтованої підозри у тому, що заарештована особа вчинила злочин, є обов`язковою умовою законності тримання під вартою, але з перебігом певного часу цього недостатньо і суд має встановити, чи продовжують інші підстави виправдовувати позбавлення волі.
Розглядаючи наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забез-печити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У рішенні «Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. ЄСПЛ зазначає, що суд має дослідити усі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 ,, суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Стороною не спростовано, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, проживає з родиною, має осіб, які зможуть про нього піклуватися, якщо він будуть обмежені у пересуванні місцем свого проживання.
Судом також враховується бажання обвинуваченого бути залученим до оборони рідного міста та родини.
Щодо ризику впливу на свідків суд вважає доводи прокурора не обґрунтованими..
Суд зазначає, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням продовження строку тримання під вартою, а прокурором, в порушення вимог ст.184 КПК України та ст.199 КПК України не надано жодних доказів на підтвердження доводів, викладених у клопотаннях.
Прокурором у судовому засіданні не доведено продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України щодо обвинувачного у тій мірі, яка б виправдовувала продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу, незважаючи, що обвинувачені на теперішній час тримаються під вартою майже два роки з 20.03.2020 року.
Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 177, 178, 181, 183, 331, 371, 372, КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
У задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці до 05 травня 2022 року включно. Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1)не залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 22 год 00 хв. до 07 год.00 хв. наступного дня ;
2)з`являтися до суду за першим викликом у призначений час;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
4)утримуватись від спілкування зі свідками;
5) здати на зберігання до відповідних органів документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Обвинуваченого ОСОБА_4 , 23.09.1981 року звільнити з-під варти.
Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, у відповідності до якої працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

В разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4

Копію ухвали направити до Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор».
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1