єдиний унікальний номер справи 546/691/21
номер провадження 1-кп/546/9/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між залом суду та ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23» в місті Решетилівка Полтавської області кримінальне провадження, зареєстроване 19.06.2021 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000344 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисівка Гадяцького району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, розлученого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, не є особою з інвалідністю, раніше судимого:
- 23.01.1996 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ст.ст. 17, 81 ч.4, 44, 46-1 КК України (в редакції 1960р.) до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;
- 22.11.1999 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст.ст. 86 ч.1, 44, 89 ч.1, 140 ч.2, 42, 43, КК України (в редакції 1960р.) до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна;
- 07.07.2004 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст.185 до 3 років позбавлення волі;
- 29.04.2005 року, Октябрським районним судом м. Полтави за ст.ст.15 ч.2, 289 ч.2, 69, 342 ч.2, 345 ч.2, 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 13.11.2008 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 18.02.2013 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту. Звільнений 10.05.2013 року, по відбуттю строку покарання;
- 17.12.2014 року Миргородським міськрайонним судом, Полтавської області по ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 23.01.2019 по відбуттю строку покарання.

встановив:

ОСОБА_5 близько 10 год. 00 хв. 19 червня 2021 року, перебував на залізничному вокзалі, що розташований по вул. Привокзальна, 15 А в с. Покровське Полтавського району Полтавської області, де, переходячи колії, помітив припаркований біля приміщення вокзалу проміжної станції «Решетилівка» спортивний велосипед марки «Avanti» червоно чорного кольору. В цей час у нього виник прямий корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, а саме вказаного вище велосипеду. Реалізуючи свій прямий, корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, (крадіжка), вчинене повторно, з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, користуючись відсутністю уваги власниці ОСОБА_6 , яка у цей час перебувала на робочому місці у приміщенні залізничному вокзалу проміжної станції «Решетилівка», поруч з яким залишила вищевказаний велосипед, підійшов до вищевказаного велосипеду сів на нього та поїхав, таким чином зник з місця події. Вартість спортивного велосипеду марки «Avanti», червоно-чорного кольору відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/117-21/7814-ТВ від 25 червня 2021 року становить 2300 грн. 00 коп. Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні 22 березня 2022 року обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнав повністю і суду пояснив, що близько 10 год. 00 хв. 19 червня 2021 року він перебував біля залізничного вокзалу в с. Покровське Полтавського району Полтавської області, де побачив велосипед. Переконавшись, що його ніхто не бачить, він сів на велосипед та поїхав додому. По дорозі він зустрів сусіда ОСОБА_7 , який попросив у нього велосипед. щоб з`їздити по своїм справам, на що він погодився. В подальшому дізнався, що по дорозі ОСОБА_8 зустріла потерпіла та забрала свій велосипед. У вчиненому щиро розкаювався, жалкував про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язувався не вчиняти подібних дій в подальшому.

В судове засідання потерпіла ОСОБА_6 не з`явилася, до суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, в заяві просила суд покарання обвинуваченому ОСОБА_4 призначити на розсуд суду, на суворому покаранні не наполягає (а.к.п.73).

Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, оголошенням документів, які характеризують особу обвинуваченого, відповідно, докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, доходить висновку, що своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) і його протиправні дії суд кваліфікує за частиною 2 статті 185 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно статті 66 КК України суд вважає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно статті 67 КК України суд вважає рецидив злочину, оскільки ОСОБА_4 має незняту та непогашену судимість згідно вироку Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17.12.2014 за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, який залишений в силі Апеляційним судом Полтавської області.

Відтак ОСОБА_4 має судимість за ч.1 ст. 121 КК України, що не утворюють повторність зі злочином, який є предметом розгляду в даному кримінальному провадженні. Отже, такий вид рецидиву охоплює різнорідні злочини.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).
Відповідно до статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог статті 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При обранні виду і міри покарання суд враховує тяжкість вчинення кримінального правопорушення, згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України відносяться до нетяжких злочинів, обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, стан його здоров`я, який на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, те, що він правдиво розповів про обставини вчиненого кримінального правопорушення, критично відноситься до своїх дій, наявність обставини, що обтяжує покарання, такої як рецидив злочину, думку прокурора, який просив призначити покарання обвинуваченому із застосуванням статті 75 КК України, та думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, при призначенні міри покарання покладається на розсуд суду та на суворому покаранні не наполягає .

Також суд приймає до уваги висновки досудової доповіді, складеної в.о. начальника Полтавського районного сектору №7 філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_9 , відповідно до якої результати оцінки правопорушника ОСОБА_4 показали високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, а отже, ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення є високою. Рівень ризику небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб високий. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі неможливе. Застосування соціально виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.к.п.32-34). Однак суд зазначає, що висновок органу пробації щодо можливості застосування щодо ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України враховується судом в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, однак не є вирішальними при прийнятті судом відповідного рішення.
Суд також враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №302/904/16-к, відповідно до якого загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Враховуючи сукупність цих обставин, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та йому можливо призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Окрім того, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 8 вересня 2021 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, а дане кримінальне правопорушення вчинено 19 червня 2021 року, тобто, до ухвалення попереднього вироку, суд доходить висновку, що остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.
За приписами ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то покарання призначається за правилами, передбаченими у частині 1 цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами складання покарань, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Визначеними у ч. 1 ст. 70 КК України правилами призначення покарання при сукупності злочинів встановлено, що суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, встановлення тієї обставини, що обвинувачений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку, стає підставою для призначення покарання за сукупністю злочинів відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК України встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинення менш суворого покарання більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань.

Висновок суду базується на правовому висновку, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. З урахуванням цього суд вважає за необхідне роз`яснити положення ч.7 ст.128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

По даному кримінальному провадженню є процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи в сумі 686,48 грн, які відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів) шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08.09.2021, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного року) 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 686 грн 48 коп.

Речовий доказ по даному кримінальному провадженню: велосипед марки «Avanti» червоно чорного кольору, який переданий на зберігання власнику ОСОБА_6 , залишити у володінні останньої.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку надіслати негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1