КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0003819 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.11.2001 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік;

- 24.07.2002 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 69, 71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;
- 29.12.2009 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 342, ст. 70 КК України на 5 років 4 місяці позбавлення волі, звільнений 16.07.2014 року умовно-достроково на невідбуту частину 6 місяців 10 днів;
- 15.05.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений 16.04.2018 року умовно-достроково на невідбуту частину 6 місяців 9 днів;

_________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/3129/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 4 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_1
та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 10.02.2016 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 125 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Київського районного суду м. Харковавід 27.09.2016 року звільнення від відбуття покарання з іспитовим строком скасовано та направлено для відбування покарання у виді 2 років обмеження волі, звільнений 24.03.2018 року по відбуттю покарання,

обвинувачених, кожного з них, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року:

- ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.05.2015 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

- ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , солідарно, на користь потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 9 205 грн.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що 23.08.2018 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_7 , разом із ОСОБА_8 , знаходились за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час вони помітили неподалік раніше незнайомих ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В цей момент у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи з метою показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , шляхом демонстрування своєї зневаги над ними, завдання їм фізичного болю та приниження публічно, у громадському місці, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в цей час перебували біля ОСОБА_7 та чекали на приїзд поліції, дістав газовий балон, тобто предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, та направив його в напрямку ОСОБА_10 . В свою чергу ОСОБА_7 , побачивши намір ОСОБА_8 використати газовий балон та усвідомивши наслідки його дій, також дістав газовий балон, тобто предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, який направив в напрямку ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на скоєння хуліганства, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , показуючи свою зухвалу поведінку перед потерпілими, незважаючи на перехожих громадян, перебуваючи в громадському місці, проявляючи явну неповагу до суспільства, нехтуючи нормами поведінки, діючи одночасно, використовуючи газові балони, тобто предмети, заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень, разом розпилили сльозогінний газ в обличчя потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , незважаючи на їх прохання припинити протиправну поведінку.
Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 завдано фізичного болю, крім цього застосування сльозогінного газу створювало реальну загрозу для їх здоров`я.
Після вчинення хуліганських дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 296 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, 2 роки 6 місяців позбавлення волі, або призначити ОСОБА_7 покарання, яке вже фактично відбуте ним, станом на дату апеляційного розгляду.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, відповідно до ст. 66 КК України, у його підзахисного є обставини, які пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.
Так, ОСОБА_7 у суді першої інстанції повністю визнав свою вину у скоєному злочині та щиро розкаявся у вчиненому злочині. Він шкодує про скоєне, усвідомив свої помилки та хоче стати достойним громадянином України і приносити користь суспільству, а також має намір змінити свою поведінку у соціумі на краще та знайти роботу.
Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення виразилося у тому, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 дав показання, в яких він розкрив всі відомі йому обставини.
Щодо тяжких особистих обставин, то вони полягають у тому, що ОСОБА_7 маючи судимість у минулому, не міг знайти собі роботу, оскільки роботодавці, дізнавшись про його судимість, відмовляли йому у працевлаштуванні, не давши йому шансу проявити себе з його кращих сторін.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими у судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України, і в апеляційній скарзі захисником не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, що також захисником не заперечується.

Всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, котрий на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий. Належним чином при цьому враховано судом і обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття, а також рецидив злочинів як обставину, що його обтяжує.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому таке покарання у розмірі 3років позбавлення волі, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 296 КК України.

Отже, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянта про суворість призначеного ОСОБА_7 вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги захисника фактично про визнання та врахування ряду обставин, як то щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому, активне сприяння ним розкриттю злочину та вчинення ним злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, як пом`якшуючих його покарання обставин, та підстави для застосування до нього положень ст. 69 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки така обставина, як щире каяття була врахована судом при призначенні покарання, а щодо такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, то не було її встановлено судом першої інстанції, як не знаходить підстав для визнання наявності такої пом`якшуючої обставини і колегія суддів, оскільки доказів того, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 була процесуально активною у цьому питанні та ним було ініційовано проведення будь-яких слідчих чи процесуальних дій в матеріалах провадження не має і стороною захисту не надано, та й в цілому і в суді першої інстанції позиція обвинуваченого ОСОБА_7 не була процесуально активною, адже він свою вину не визнавав та лише у судовому засіданні, перед ухваленням вироку - 09.04.2021 року, вказав на повне визнання обставин, викладених в обвинувальному акті. Також колегія суддів не знаходить підстав для визнання наявності такої пом`якшуючої обставини, як вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, адже неможливість влаштування на роботу зумовлена тим, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тобто ця обставина виникла внаслідок протиправного способу життя самого обвинуваченого, і до того ж ОСОБА_7 не вчинено корисливий злочин, до якого міг призвести тяжкий матеріальний стан, а взаємозв`язок між його неможливістю працевлаштуватися і вчиненням в даному випадку злочину проти громадського порядку апелянтом жодним чином і необґрунтовано.

Тому за відсутності декількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також таких наведених стороною захисту обставин, що певним чином позитивно характеризували б обвинуваченого ОСОБА_7 , та зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_7 раніше судимий і ним вчинено новий злочин фактично через п`ять місяців після звільнення з місць позбавлення волі, конкретні обставини його вчинення та невжиття заходів для пошуку законного джерела доходу, що переконливо свідчать про відсутність критичної оцінки своїх дій, небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки, колегія суддів не вбачає підстав для призначення йому покарання у виді позбавлення волі в меншому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції, із застосуванням ст. 69 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

____________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3