Справа № 343/734/17
Провадження № 11-кп/4808/368/21
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який.
Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що на розгляді місцевого суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення його у вчиненні злочинів, яких він не скоював. Справа є сфабрикованою, в матеріалах провадження немає вагомих та обґрунтованих доказів, які б вказували на його причетність та винуватість. Свідки сторони обвинувачення дають неправдиві показання. Пояснює, що на початку слідства та під час нього він просив встановити місце та час, де він перебував, коли скоювалися злочини. Його непричетність могли б довести відео з камер спостереження, які встановлені в м. Долина, знайомі, з якими він перебував в тому чи іншому місці, дані за стільниковим зв`язком. Зазначає, що до матеріалів провадження прокурор долучив документи, які не містять доказової бази, та є підробленими. Вказує, що продовжуючи йому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор та суд не наводять підстави своїх рішень, а лише посилаються на відповідність раніше обраного йому запобіжного заходу. Наголошує, що після спливу певного часу саме тільки існування підозри не може бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовження тримання під вартою. Посилається на те, що утримується під вартою 5 років. Таке тривале знаходження в закритій ізольованій камері впливає на його здоров`я та психологічний стан. Він постійно хворіє. Раніше несудимий, ніколи не порушував закону, жив чесно, завжди працював. Має міцні соціальні зв`язки, має сім`ю, двоє неповнолітніх дітей, його батьки пенсійного віку. Батьки та діти потребують його допомоги, оскільки він забезпечував родину. Вважає такий запобіжний захід як тримання під вартою занадто суворим та необґрунтованим. Зауважує, що більш м`який запобіжний захід дасть йому змогу займатися вихованням дітей, лікуватись та допомагати батькам.
Наголошує на відсутності підстав для тримання під вартою.
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2021 року запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, продовжено на 60 (шістдесят) днів - до 19 вересня 2021 року включно.

Суд мотивував прийняте рішення тим, що обвинуваченим, в тому числі ОСОБА_6 , інкриміновано ряд умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, які вчинені групою осіб та супроводжувались зухвалою поведінкою виконавців із застосуванням зброї та використанням заходів конспірації для уникнення викриття кримінальних правопорушень у різних областях України, за які, у разі визнання їх винуватими, передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі. Кожен із обвинувачених без будь-яких сталих офіційних матеріальних доходів та соціальних зв`язків. Ризик переховування від суду залишається реальним з огляду на тяжкість злочинів у вчиненні яких вони обвинувачуються та суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для них наслідками.На час розгляду даного клопотання даних про те, що ОСОБА_6 одружений не надано. Крім цього, не здобуто даних, які б свідчили, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не може брати участь в судових засіданнях та отримувати медичну допомогу при необхідності в умовах ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12». Навпаки, встановлено, що уповноваженими особами установи задовольняються клопотання про його систематичні обстеження у спеціалістів приватних лікувальних закладів та надається необхідна медична допомога.Окрім цього, суд вважає доведеним існування ризику незаконного впливу обвинувачених на потерпілих, цивільні позови яких ще не дослідженні судом. Показання потерпілих отримуються судом усно шляхом їх допиту безпосередньо в судовому засіданні. А отже, за відсутності дієвого запобіжного заходу, такий ризик є реальним. Встановлено, що ОСОБА_6 є жителем м. Долини Івано-Франківської області, який до моменту інкримінованих йому дій спілкувався з потерпілим ОСОБА_9 .Крім того, колегія суддів вважає, що обвинувачені можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки їхня неналежна поведінка, яка неодноразово проявлялась в судовому засіданні, ускладнює об`єктивне дослідження доказів з метою вирішення справи в межах розумних строків. Крім того, залишається незмінна обґрунтована підозра.Суд при вирішенні поданих прокурором клопотань також бере до уваги поведінку обвинувачених під час розгляду кримінального провадження. Щодо посилання захисників про тривалий розгляд кримінального провадження та перебування обвинувачених під вартою протягом значного часу, колегія суддів, хоч і констатує тривалість судового розгляду, однак ця обставина, не свідчить, що вона перешкоджала чи може перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи складність кримінального провадження, великий об`єм матеріалів, які досліджуються судом, та соціальний інтерес до злочинів. Суд наголосив що саме поведінка обвинувачених та захисників, які періодично зловживають своїми правами, створюють перешкоди для розгляду кримінального провадження.Висока ймовірність переховування обвинувачених від суду, а також їх впливу на учасників провадження не дозволяє суду зробити висновок про можливість запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.Неналежне виконання обов`язків обвинувачених, які визначені КПК України, вказують на те, що у разі застосування судом до них більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, вони можуть навмисно не виконувати та ігнорувати процесуальні обов`язки, покладені на них цим запобіжним заходом.Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 просили застосувати більш м`який запобіжний захід;

- прокурор вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є саме рішення суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 від 22 липня 2021 року, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

Перевіривши доводи сторони захисту, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора та рішення суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК України.

За вчинення кримінальних правопорушень, які згідно з ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі.
При вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

В той час, оскільки зібрані під час досудового розслідування докази були достатніми для складання обвинувального акту, особа, про яку йдеться, могла вчинити такі правопорушення.

Серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
На думку суду апеляційної інстанції, інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, кількість епізодів та спосіб їх вчинення, можуть викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.
Наведене прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку - переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з врахуванням обставин і тяжкості кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , є переконливим.

Як і в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що ризики згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України з часу застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Апелянт не навів вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що висновки суду про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зроблено в результаті аналізу сукупності обставин, зокрема даних про події кримінальних правопорушень, поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового провадження, відомостей, що характеризують його особу, інших обставин по кримінальному провадженню, оцінки доводів прокурора.

Судовий розгляд триває, встановлюються обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту. При застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього існує значна ймовірність того, що він порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу підозрюваного дані про його сімейний та майновий стан, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, наявність дітей.

Відносно доводів про те, що ОСОБА_6 потребує лікування, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що особи, які перебувають під вартою мають право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за винятком обмежень, передбачених законодавством. Медична частина в СІЗО забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. За потреби ув`язненим і засудженим надається екстрена медична допомога у закладах охорони здоров`я. При цьому, ув`язнений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих коштів чи коштів рідних та близьких.
Таким чином, застосування тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що при прийнятті рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати статті 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положення, встановлені у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції врахував ці приписи, а також положення ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції враховує доводи сторони захисту про порушення розумних строків тримання під вартою, а також об`єктивно необхідний час для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень з врахуванням як складності кримінального провадження, так і поведінки учасників кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повинен, діючи з більшою відповідальністю, зосередити свої зусилля на дотриманні вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження та прийняти ефективні заходи щодо розгляду кримінального провадження по суті та постановлення остаточного рішення.

Разом з тим, рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження відповідно до якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що розгляд кримінального провадження повинен бути продовжений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону із застосуванням необхідних заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є застосування запобіжного заходу.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 183, 194, 199, 331, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4