Номер провадження: 11-сс/813/1056/21
Номер справи місцевого суду: 521/9377/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2021 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні №0000481 від 24.06.2021 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Римарівка Красноокнянського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України, на теперішній час Суворовським районним судом м. Одеси розглядається кримінальне провадження за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:

З представлених в апеляційний суд матеріалів вбачається, що в провадженні СВ відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000481 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

23.06.2021 року, о 21:30 год., ОСОБА_9 , діючи разом та за попередньою змовою з ОСОБА_8 та неповнолітнім ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна на транспортному засобі марки «Volksvagen Sharan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 прибули на АЗС «ОККО» по вул. Тираспольське шосе, буд.22д / вул. Об`їзна дорога, буд. 20 в м. Одесі, де розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_11 залишилась в транспортному засобі за кермом та мала повідомити інших у разі небезпеки, а ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_10 мали перелізти через огорожу території АЗС «ОККО», де проникнути до господарської будівлі, яка орендується ТОВ «ЕКО Мийка» () та таємно викрасти насос високої напруги «Karcher» в корпусі чорно-сірого кольору.
Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, в цей же день та час, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 прибули на зазначеному транспортному засобі на АЗС «ОККО» по вул. Тираспольське шосе, буд.22д / вул. Об`їзна дорога, буд. 20 в м. Одесі, де згідно розподілених ролей, ОСОБА_11 залишилась в автомобілі та спостерігала за обстановкою, а ОСОБА_11 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 перелізли через паркан території АЗС «ОККО» в місце найближчого розташування господарської будівлі, яка орендується ТОВ «ЕКО Мийка», де шляхом віджиму рами металопластикового вікна вказаної будівлі проникли до зазначеного приміщення, звідки таємно викрали насос високої напруги «Karcher» в корпусі чорно-сірого кольору, вартістю 54 000 грн., який разом перетягнули через огорожу території АЗС «ОККО», після чого погрузили викрадене майно, а саме насос високої напруги «Karcher» в корпусі чорно-сірого кольору до багажного відділення автомобілю марки «Volksvagen Sharan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та з місця вчинення злочину зникли.
З урахуванням вищевикладених обставин ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням у інше приміщення.
24.06.2021 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
25.06.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_6 клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 . Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування останнього від органів досудового розслідування та суду; вчинення ним іншого кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та потерпілої у кримінальному провадженні; які обґрунтовують обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 щодо визнання затримання ОСОБА_8 незаконним, клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу задоволено та відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 23.08.2021 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 68100 (шістдесят вісім тисяч сто) грн.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та визнати затримання ОСОБА_8 незаконним та негайно звільнити з-під варти.

Захисник вказує, що ризики переховування підозрюваного від слідства та суду, скоєння ним іншого кримінального правопорушення та здійснення незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні прокурором та слідчим не доведено, посилання на відсутність офіційного працевлаштування підозрюваного не є підставою для існування ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення та не підтверджує відсутності його працевлаштування за угодою та отримання заробітної плати. Апелянт вказує про не доведення прокурором існування обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного. Захисник також посилається на незаконність затримання підозрюваного ОСОБА_8 .
Іншими особами не було подано апеляційних скарг, а тому законність оскарженої ухвали перевіряється судом лише в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .
Приймаючи до уваги, що злочин у якому підозрюється ОСОБА_8 , не є особливо тяжким, випадків, передбачених ст.52 КПК України, за яких участь захисника є обов`язковою, судом не встановлено, враховуючи, що захисник, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду, до апеляційного суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, апеляційний розгляд, з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено без участі захисника.
Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права захисника на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що остання, будучи повідомленою про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явилася, суд оцінює таку поведінку захисника, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не заявляла клопотання щодо розгляду апеляційної скарги в присутності підозрюваного, у зв`язку із чим апеляційний розгляд здійснено без участі підозрюваного ОСОБА_8 .
Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тяжкістю покарання яке загрожує останньому в разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; чи вчинити інше кримінальне правопорушення, а також врахував дані про особу підозрюваного.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.
Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення апеляційним судом встановлено таке.
У відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.06.2021 року (а.с.5-6); протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 24.06.2021 року (а.с.15-16; 24-25); протоколу допиту свідка ОСОБА_13 від 24.06.2021 року (а.с.26-27); протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 24.06.2021 року (а.с.28-29); протоколу обшуку від 24.06.2021 року, відповідно якого в автомобілі марки «Volksvagen Sharan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено зокрема серед іншого насос високої напруги «Karcher» в корпусі чорно-сірого кольору (а.с.17-20); протоколу затримання особи підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення ОСОБА_8 від 24.06.2021 року (а.с.21-23); вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.
Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.
Долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний, можливо, за попередньою змовою групою осіб вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до іншого приміщення.
За таких обставин, наявні в матеріалах, доданих до клопотання докази є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
Стороною захисту в апеляційній скарзі обґрунтованість підозри не оскаржується.
Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному злочину, його корисливий характер, тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до шести років, враховуючи дані про особу підозрюваного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, станом на даний час Суворовським районним судом м. Одеси відносно нього розглядається кримінальне провадження за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України, підозрюваний є офіційно не працевлаштованим, законних джерел доходу не має, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має, апеляційний суд вважає, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, іншим чином перешкоджати встановленню істини по справі, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі.

З врахуванням вищевикладеного, доводи захисника щодо недоведеності наявності ризиків є неспроможними.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення та на законних підставах визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя правильно врахував обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого злочину, який є корисливим злочином проти власності, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, а також особу підозрюваного, та у відповідності до ст.182 КПК вірно визначив підозрюваному як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що передбачено положеннями п.2 ч.5 ст.182 КПК.
За наведених обставин, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Дійшовши висновку про законність та обґрунтованість оскарженої ухвали апеляційний суд також враховує, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано відповідних та належних документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Доводи захисника щодо недоведеності прокурором відсутності працевлаштування підозрюваного, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки захисником жодних підтверджуючих документів про підтвердження факту наявності роботи у підозрюваного та офіційних джерел доходу, наявності міцних соціальних зв`язків апеляційному суду не надано.
Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно того, що підозрюваний ОСОБА_8 має місце реєстрації та місце проживання.
Разом з тим, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування та суду; іншим чином перешкоджання встановленню істини по справі; або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначеним розміром застави.
Щодо доводів захисника стосовно незаконності затримання підозрюваного, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до п.6 ч.3 ст.42 КПК підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.
Згідно ч.1 ст.208 КПК уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 24.06.2021 року вбачається, ОСОБА_8 був затриманий 24.06.2021 року о 06:20 год. за адресою: АДРЕСА_3 , за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Підстави затримання: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Слідчим суддею були перевірені доводи захисника щодо незаконності затримання ОСОБА_8 , однак порушень чинного законодавства при затриманні ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України не виявлено, не встановлено порушень і апеляційним судом.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що затримання ОСОБА_8 було здійснено в присутності двох понятих та захисника ОСОБА_7 . В протоколі вказано, що зауважень і доповнень до протоколу не надходило.

Також, апеляційний суд враховує, що оскаржуючи ухвалу слідчого судді щодо не визнання незаконності затримання підозрюваного, захисник в апеляційній скарзі не мотивує в чому саме полягає незаконність ухвали в цій частині та незаконність затримання підозрюваного.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів захисника та не доведеність факту незаконності затримання підозрюваного ОСОБА_8 .
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку про неспроможність доводів сторони захисту стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2021 року щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні №0000481 від 24.06.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4