ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/784/21

Номер рядка у звіті 227

12 квітня 2021 року м. Золотоноша Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 від 20.01.2021 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша, Черкаської обл., громадянина України, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,

в с т а н о в и в:

20.01.2021 близько 18.20 год. ОСОБА_5 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y», номерні знаки НОМЕР_1 , рухаючись на території Золотоніського району Черкаської області по автодорозі Золотоноша-Мелесівка зі сторони с. Мелесівка в напрямку м. Золотоноша, в порушення вимогп.п. а п. 2.9, п. 10.1, п. 1.10 термін «узбіччя» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, перед перестроюванням та зміною напрямку руху свого автомобіля, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, допустив виїзд на ліве узбіччя, яке прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташоване з нею на одному рівні та не призначене для руху транспортних засобів, по напрямку свого руху, продовжив рух по узбіччю, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася у зустрічному з автомобілем напрямку по лівому узбіччю, відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 05-8-01/38 від 24.02.2021, отримала тілесні ушкодження у вигляді: травми голови з відкритим переломом нижньої щелепи, переломом верхньої щелепи та травмою лицьового нерву, рваною раною підборіддя, саднами та синцями обличчя; травми лівої нижньої кінцівки з відкритим переломом виростків лівої великогомілкової кістки та рваною раною лівої підколінної ямки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, в зв`язку з тривалим розладом здоров`я, та травми правої верхньої кінцівки з відкритим переломом правої плечової кістки, яка в зв`язку з небезпекою для життя відноситься до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеню.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y», номерні знаки НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , а саме: вимогп.п. а п. 2.9, п. 10.1, п. 1.10 термін «узбіччя» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_5 , усвідомлюючи безпорадний стан потерпілої ОСОБА_4 , внаслідок завданих їй в ході наїзду автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y» номерні знаки НОМЕР_1 тілесних ушкоджень, завідомо знаючи та усвідомлюючи, що потерпіла позбавлена можливості самостійно вжити заходів для самозбереження, маючи змогу надати їй допомогу, залишивши її в небезпечному для життя стані, в порушення вимог п. 2.10 а), г) та д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, не вжив заходів для надання медичної допомоги потерпілій, чи виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, не повідомив про дану дорожньо-транспортну пригоду орган, чи уповноважений підрозділ Національної поліції, та з місця події зник.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих йому діяннях визнав в повному обсязі при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінальних правопорушень, зазначені в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує, щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати, він зрозумів всю протиправність своєї поведінки та повідомив, що кримінальне правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, так як останній зобов`язався відшкодувати витрати пов`язані з лікуванням, реабілітацією та відновленням її працездатності. Просила застосувати до ОСОБА_5 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого про обставини вчинення ним кримінального правопорушення і приходить до висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження та за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан і мав змогу надати йому допомогу.

У судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України: порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжке тілесне ушкодження потерпілому та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан і мав змогу надати йому допомогу.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту першого частини першої статті 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, дані, які характеризують його особу, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Так, ОСОБА_5 вчинив нетяжкий та тяжкий злочини, має постійне місце проживання та реєстрації, психічних розладів та наркотичної залежності не має.

Разом із тим, враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе врахувати у якості обставин, що пом`якшують його покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

У якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням фактичних обставин справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наявності обтяжуючої покарання обставини, особи винного, який характеризується добре за місцем проживання, не перебуваючого на обліку у лікарів нарколога та психіатра, думки потерпілої, яка просить суворо не карати обвинуваченого, думки прокурора, який вважає можливим виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкцій: ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років та ч. 1 ст. 135 КК України у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, яка передбачає поглинення менш сурового покарання більш суворим, призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавленням волі на строк п`ять років.

Суд вважає за необхідне призначити додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобам на певний строк, враховуючи: вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується протоколом № 2 медичного огляду для встановлення стану сп`яніння від 20.01.2021; тяжкі наслідки, що настали внаслідок наявності у нього такого права. Також суд бере до уваги те, що право керування транспортними засобами не є основним і єдиним джерелом доходу ОСОБА_5 ..

Окрім цього, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема, те, що він раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Таке покарання, за глибоким переконанням суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде відповідати меті покарання.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню арешт, накладений ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.01.2021.

Цивільний позов не заявлено.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368,370,373,374,376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 286 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки;

за ч. 1 ст. 135 КК України у виді одного року позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно обрати покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо ОСОБА_5 протягом іспитового строку два роки, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 у виді застави, залишити без змін.

Заставу в розмірі 90800 (дев`яносто тисяч вісімсот) грн., внесену на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України у Черкаській області, після набрання вироком законної сили, повернути заставодавцю.

Речові докази: текстильну рукавичку, уламки скла та пластику від автомобільної фари, марлеві тампони зі змивами, прозорий відрізок липкої стрічки мікронакладення, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Золотоніського районного відділу поліції ГУ НП в Черкаській області - знищити; чохол з керма автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y», який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Золотоніського районного відділу поліції ГУ НП в Черкаській області та автомобіль «DAEWOO LANOS TF69Y», номерні знаки НОМЕР_1 , який перебуває на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Золотоніського районного відділу поліції ГУ НП в Черкаській області повернути власнику ОСОБА_5 ; DVD-R диск з відеозаписами проведення обшуку автомобіля, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт на автомобіль «DAEWOO LANOS TF69Y», номерні знаки НОМЕР_1 та інше майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.01.2021.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз у розмірі 3922,80 грн.
Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1