Справа №362/5543/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/68/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

16 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гвоздів, Васильківського району, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого: 04.04.2011 року Бородянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі; 16.12.2011 року Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частину невідбутого покарання по вироку Бородянського районного суду Київської області від 04.04.2011 року приєднано до відбутого покарання і визначено покарання строком 5 років 1 місяць позбавлення волі; 16.03.2017 року Бородянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 19.12.2018 року вироком Бородянського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі; 09.07.2019 року Вишгородським районним судом Київської області за ч.3 ст. 185 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, остаточно призначено покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бородянського районного суду від 19.12.2018 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України та остаточно призначено покарання у виді 6 років 2 місяців позбавлення волі; Ухвалою Київського апеляційного суду Київської області від 11.12.2019 року, вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09.07.2019 року, залишено без змін,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України та призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 призначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 9 липня 2019 року у виді шести років трьох місяців позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 , будучи раніше судимим за умисні корисливі злочини проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, та знову повторно вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин: 06.08.2018 року близько 09.30 год., ОСОБА_9 проходив поблизу земельної ділянки: АДРЕСА_2 .

У цей час в останнього виник прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, оскільки він достовірно знав, що в гаражному приміщенні, за вище вказаною адресою знаходиться скутер марки: «Defiant Arteko».

В подальшому, ОСОБА_9 , подолав огорожу, якою огороджено домоволодіння, внаслідок чого проник до території земельної ділянки: АДРЕСА_2 , та через незачинену металеву браму, проник до гаражного приміщення.

Так, ОСОБА_9 , підійшов до скутера марки: «Defiant Arteko», користувачем якого є громадянин ОСОБА_10 та за допомогою ключа, котрий знаходився в замку запалення, привів в дію двигун вказаного транспортного засобу.

Після чого, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник на вказаному транспортному засобі.

Тим самим, вказаними діями ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно з проникненням у приміщення.

Не погоджуючись з вироком суду, ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, просив вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі у зв`язку із станом здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 визнав винним себе у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги обвинуваченого, виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст.289 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_9 за ч. 2 ст.289 КК України, суд дотримався вказаних вимог закону.
Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжкого злочину, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_9 є щире каяття. Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
З врахуванням викладеного суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст. 69 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.07.2019 р. ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, остаточно ОСОБА_9 призначено покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 19.12.2018 р. за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України та остаточно призначено покарання у виді 6 (шести) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. У строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано час попереднього ув`язнення з 31.05.2019 р. з застосуванням ст. 72 КК України (а.с.142-145). Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.12.2019 р., вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09.07.2019 р., ухвалений щодо ОСОБА_9 , залишено без змін (а.с.146-150).

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи посередню характеристику на ОСОБА_9 за місцем його проживання, те, що ОСОБА_9 раніше судимий, суд призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи вищезазначене, суд при призначенні остаточного покарання ОСОБА_9 застосував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України щодо часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.07.2019 р., яка становить 6 (шість) років 2 (два) місяці позбавлення волі, до покарання, призначеного за даним вироком, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки ОСОБА_9 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено ОСОБА_9 покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання колегія суддів не знаходить, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя