ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/290/21 Справа № 182/520/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Нікопольської місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000094, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_6 по кримінальному провадженню, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2021 за № 0000094 про арешт майна та зобов`язано дізнавача повернути вилучене майно власникам.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що Підозра в даному кримінальному провадженні не повідомлялась нікому.
Зазначає, що лопотання прокурора про арешт майна, в рамках кримінального провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2021 за № 0000094 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України про застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту на майно, станом на теперішній час є передчасним, оскільки не встановлені всі необхідні та достатні обставини у даному кримінальному провадженні, зокрема не допитано особу, у володінні якої знаходиться вищезазначений об`єкт нерухомості; не допитано осіб, у володінні яких знаходяться автомобілі, навантажувач; цивільний позов відсутній; санкція ч. 1 ст. 185 КК України не передбачає конфіскації чи спеціальної конфіскації майна.
Крім того, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження слідчий суддя з доданих до клопотання копій матеріалів провадження не вбачає.
Також, вартість завданих кримінальним правопорушенням збитків не встановлена, а тому розумність та співрозмірність обмеження права власності явно не відповідає завданням кримінального провадження.
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається сторона обвинувачення, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а з наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким що ґрунтується на припущеннях.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та призначити новий розгляд клопотання прокурора у суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги, обґрунтовує тим, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт було вилучено під час проведення огляду місця події вчиненого кримінального правопорушення та відповідне клопотання подано до суду на наступний день, а тому за такий короткий час не можливо провести експертизу для встановлення суми збитку, скласти цивільний позов потерпілою стороною, встановити осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення та їх допитати.
Зазначає, що прокурором чітко зазначено, що вилучена техніка є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а залізобетонні плити предметом кримінального правопорушення.
Також зазначає, що судом допущено неправильне застосування норм КПК України в частині повернення тимчасово вилученого майна.
Також вказує, що клопотання про арешт майна направлено до суду 26.01.2021 року, однак розглянуто судом лише 01.02.2021 року.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду клопотання, слідчою суддею наведених вище положень кримінального процесуального закону враховано не було.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
В якості підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, у клопотанні зазначено, що вищевказане майно є речовими доказами у розумінні ст. 98 КПК України, які підтверджують певні факти та обставини, що мають значення для цього кримінального провадження, у зв`язку із чим необхідно накласти арешт на вилучене майно.
25.01.2021 року дізнавачем у кримінальному провадженні винесена мотивована постанова про визнання вилученого майна речовими доказами.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
На думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування достатньо наведених у клопотанні обставин для того, щоб зробити висновок про наявність ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.
Разом з тим, арешт майна як тимчасовий захід забезпечення застосовується на початковій стадії досудового розслідування.
Зокрема, огляд місця події, під час якого вилучені речі, проведений 25 січня 2021 року.
27.01.2021 року до суду подано клопотання про накладення арешту на вилучене майно.
Для визначення розміру заподіяної шкоди та визначення підозрюваних необхідно необхідно вчинення певних слідчих дій та проведення експертизи, що є наступним етапом досудового розслідування.
Тобто, станом на момент розгляду клопотання про арешт майна об`єктивно неможливо встановити розмір заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Враховуючи зазначене, судова колегія вважає, що клопотання слідчого про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові підстави для здійснення арешту зазначеного у ньому майна, а тому на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
При цьому, будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Крім того власники майна можуть звернутися до суду в порядку ст. 172 КПК для вирішення питання про зняття арешту.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської місцевої прокуратури задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_6 по кримінальному провадженню, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2021 за № 0000094 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на вилучене в ході обшуку майно, а саме: автомобіль ЗІЛ 133 державний номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіля «КАМАЗ» державний номерний знак НОМЕР_2 ; навантажувач «HYUNDAI» model HL757-7 s/n НОМЕР_3 ; автомобіл «КАМАЗ» державний номерний знак НОМЕР_4 , причеп до нього з державним номерним знаком НОМЕР_5 та 12 залізобетонних плит.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4