Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 квітня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000372 від 12 вересня 2019 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матіївка, Гощанського району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, пенсіонера, не депутата, раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.

За вироком суду 12 вересня 2019 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на дорозі поблизу житлового господарства за адресою: АДРЕСА_2 на грунті виниклих неприязних стосунків умисно наніс три удари кулаками рук в область голови ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 покликається на невідповідність покладених судом першої інстанції в основу обвинувального вироку показань свідка ОСОБА_9 щодо ствердження факту нанесення ударів «водієм автомобіля» в голову ОСОБА_8 , наданим останньою в судовому засіданні про те, що вона не бачила як наносилися тілесні ушкодження для її зятя, ОСОБА_8 , а бачила лише кров.

Вказує, що суд разом з тим, ухвалюючи обвинувальний вирок обґрунтував свій висновок даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17.10.2019 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 , відповідно до якого остання вказала, зокрема те, що вибігши на вулицю впізнала в водієві ОСОБА_6 , який сварився з зятем та завдавав йому ударів кулаками в обличчя.

Зазначає, що обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Покликаючись на ч.4 ст. 17, ст. 91, ч.4 ст. 95, ст. 370 КПК України, практику Європейського Суду, просить скасувати вирок Корецького районного суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року та ухвалити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і грунтується на сукупності зібраних у кримінальному провадженні та ретельно досліджених у судовому засіданні доказів, оцінених з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Такий висновок суду детально проаналізований і належним чином вмотивований у вироку, з чим погоджується і апеляційна інстанція.
Свій висновок суд першої інстанції, не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненому, обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_8 , про те, як при встановлених судом обставинах, які мали місце 12 вересня 2019 року, обвинувачений ОСОБА_6 наніс один удар ключем від системи запалювання автомобіля, якого тримав у правій руці в область правої щоки, а потім наніс ще кілька ударів кулаками правої та лівої руки в область голови.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 надала суду аналогічні показам потерпілого покази, ствердивши про нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 ударів руками ОСОБА_8 в область голови.
Ці показання узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку суду першої інстанції об`єктивними доказами, зокрема, даними висновку експерта № 652 від 18 вересня 2019 року про характер, локалізацію та тяжкість заподіяних ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії легких, з зазначенням, що такі тілесні ушкодження могли виникнути не менше як від трьох травматичних дій за обставин та в термін 12 вересня 2019 року. Крім того, винуватість ОСОБА_6 підтверджується і даними протоколу проведення слідчого експерименту від 02.10.2019 року, з доданими фототаблицями, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_8 , який вказав про нанесення ОСОБА_6 кількох ударів йому в обличчя, а також зазначено щодо механізму нанесення ударів обвинуваченим. Також суд першої інстанції свій висновок про доведеність вини ОСОБА_6 обгрунтував даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17 жовтня 2019 року, з доданими фототаблицями, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 , яка ствердила факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 ударів кулаками в обличчя ОСОБА_10 .
Судом першої інстанції обґрунтовано, з наведенням відповідного мотивування, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, взято до уваги і показання свідка ОСОБА_11 , зафіксовані під час проведення слідчого експерименту 17.10.2019 року, визнавши неможливість забезпечення його явки в судове засідання внаслідок його смерті, поважними причинами неявки даного свідка, який відповідно до даних протоколу вказав, що 12 вересня 2019 року пішов віддавати позичені коси ОСОБА_8 та побачив, як навпроти домогосподарства ОСОБА_8 зупинився автомобіль ОСОБА_6 , який вийшовши з автомобіля наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_8 .
Не залишилося без оцінки суду і твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про свою непричетність до спричинення потерпілому ОСОБА_8 зазначених тілесних ушкоджень, до яких суд віднісся критично, оскільки ці показання обвинуваченого повністю спростовуються послідовними показаннями потерпілого, свідків та дослідженими письмовими доказами, яким надана належна оцінка у відповідності до вимог ст.94 КПК України та які суд обґрунтовано відніс до об`єктивних, що співвідносяться між собою, підтверджують один одного та вказують на підстави суду для ухвалення обвинувального вироку.
Із звукозапису судового засідання, зафіксованому на технічному носії диску, наявному в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що в наданих суду показаннях свідок ОСОБА_9 вказала на нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 2-3 ударів ОСОБА_8 в обличчя і в останнього йшла кров, на що наголошує і прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у спричиненні ним 12 вересня 2019 року ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень і кваліфікація його дій за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження є вірною, з чим погоджується і колегія суддів.
За наведеного, доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, вказуючи, зокрема, і на суперечливість показів свідка ОСОБА_9 , наданих під час проведення слідчого експерименту і в судовому засіданні суду першої інстанції, та як наслідок, недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_6 , колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду і належно оціненими судом першої інстанції.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, його відношення до вчиненого, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Судом враховано і досудову доповідь органу пробації, згідно якої ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, вказується про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк.
За наведених обставин, врахувавши, що загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення індивідуалізації, гуманності і справедливості покарання, з врахуванням вище викладеного, тяжкість кримінального правопорушення, характер, обставини та наслідки його вчинення, особу винного, суд прийшов до правильного висновку про можливість призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу, яке є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.
Доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування і закриття кримінального провадження не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3