Справа № 496/4455/17
Провадження № 1-кп/496/169/21
У Х В А Л А
07 травня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілих - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Біляївський районний суд Одеської області розглядає зазначене кримінальне провадження.
28 квітня 2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Клопотання обґрунтовано тим, що під час досудового розслідування, 21.11.2017 р. ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на один місяць, тобто до 20.12.2017 року. в подальшому, 12.12.2017 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області захід у вигляді тримання під вартою було продовжено на 60 діб. На даний час запобіжний захід продовжено до 15.05.2021 року, включно, тобто впродовж більше трьох років безперервно застосовується найсуворіший запобіжний захід. Захисник посилається на практику Європейського суду з прав людини, рішенням якого визначено, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції. ОСОБА_9 наголошує на тому, що ОСОБА_7 має ряд захворювань, за короткий проміжок часу, ним було перенесено велику кількість операцій, в тому числі, онкологічних, у зв`язку з чим, потребує належного медичного догляду, що в умовах тримання під вартою забезпечити є неможливим, що ставить під загрозу його життя. Обвинувачений ОСОБА_7 має другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК, наразі його стан здоров`я погіршився, скаржиться на гострі болі, які викликанні онкологічним захворюванням. Наразі обвинувачений перебуває на обліку в КНП «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради, де йому було діагностовано онкологію правої нирки, під час останнього обстеження у нього було виявлено камінь в правій нирці та інфекцію, що потребує проведення операції. Зазначене підтвердив копіями довідок з медичних закладів.
Ухвалою суду від 29.04.2021 року клопотання було прийнято до судового розгляду та призначено судове засідання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, причини неявки невідомі.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав клопотання. Посилаючись на висновок ТОВ «Дім медицини» № 2823 від 22.04.2021 року зазначив, що ОСОБА_7 поставлено діагноз рак правої нирки, стан після хірургічного лікування в 2017 році, ремісія. Обвинувачений потребує негайного хірургічного втручання. Усе вище вказане є підтвердженням необхідності зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки вважає його не обґрунтованим. Відповідно висновків медичного закладу, здоров`я обвинуваченого в стані ремісії, йому рекомендовано лікування медичними препаратами та відсутність фізичного навантаження, зазначене не дає підстав для зміни запобіжного заходу.
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, вважає його не обґрунтованим, оскільки згідно висновку медичного закладу обвинуваченому поставлено діагноз на підставі бесіди з його дружиною, тобто діагноз належним чином не підтверджено. Крім того сторона захисту посилається на те, що обвинувачений є інвалідом другої групи, яку він отримав якраз під час ДТП у скоєнні якого обвинувачується.
Потерпілі в судовому засіданні підтримали представника, також заперечують проти зміни запобіжного заходу.
Ознайомившись із клопотанням, вислухавши учасників судового засідання, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Також відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі - Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, який відноситься до тяжкого злочину, а тому існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним, може спонукати його до переховування від суду, з метою уникнення та ухилення від кримінальної відповідальності та покарання за кримінальне правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачується. Слід зазначити також, що обвинувачений не визнає своєї провини.
Підставою для заміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби, захисники обвинуваченого пов`язують з його станом здоров`я. Вказують, що, перебуваючи дома, ОСОБА_7 буде мати змогу відвідувати медичні заклади, що рекомендовано довідками з лікарні долученими до матеріалів клопотання.
Ознайомившись із наданими суду довідками суд встановив, що в них зазначається - «стан після оперативного лікування. МКБ: ренгенконтрастний, зрощення правої нирки кіста лівої нирки» - заключення видане на підставі обстеження від 02.04.2021 року, при цьому воно не є діагнозом та потребує консультації лікаря спеціаліста (додаток 1 до клопотання).
Згідно консультативного заключення лікаря уролога від 12.04.2021 року встановлено, що рекомендації щодо лікування обвинуваченого виконане на підставі прийому на консультації його дружини, «урологічний статус» - не оглянутий, також зазначено, що здоров`я обвинуваченого в стані ремісії (додаток 2 до клопотання).
Згідно виписки № 2823 із медичної картки стаціонарного хворого ТОВ «Дім медицини» від 22.04.2021 року встановлено діагноз - рак правої нирки, стан після хірургічного лікування в 2017 році, ремісія. Страховий анамнез - не потребує видачі листа непрацездатності, статус при виписці - стан пацієнта з позитивною динамікою (додаток 3 до клопотання).
Згідно консультативного заключення лікаря-уролога ТОВ «Дім медицини» (дата не зазначена) хворому рекомендовано - пиття води - 2 літри, виключення алкоголю, обмеження гострої їжі, солоної, смаженої (додаток 4 до клопотання).
З наведеного слідує, що ОСОБА_7 не потребує термінової госпіталізації, його стан здоров`я задовільний, в стані ремісії тобто характеризується значним ослабленням ознак хвороби, яка вже піддавалась хірургічному лікуванню в 2017 році. Рекомендації лікаря можуть виконуватись і в межах закладу обмеження волі (ДУ «Одеській слідчий ізолятор»), що не дає підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.
Крім того в судовому засіданні від 05.05.2021 року, в якому обвинувачений ОСОБА_7 приймав участь в режимі відеоконференції з ДУ «Одеській слідчий ізолятор», оскільки погано себе почував після операції, яку проводили йому поза межами ОСІ, тобто надання медичної допомоги обвинуваченому здійснюється.
Таким чином, захисники обвинуваченого не навели підстав щодо неможливості дотримання рекомендацій лікарів ОСОБА_7 в межах ДУ «Одеській слідчий ізолятор».
Також слід зазначити, що медичне обслуговування осіб, взятих під варту виконується належним чином, адже це закріплено на законодавчому рівні.
Стаття 11 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» встановлює, що особам, взятим під варту, забезпечуються побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 21 Закону визначено, що адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана: створити особам, взятим під варту, необхідні житлово-побутові умови відповідно до встановлених норм, забезпечити їх харчуванням та медичним обслуговуванням.
У рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою.
07.05.2021 року через канцелярію суду від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі строком на 60 діб.
Строк запобіжного заходу обвинуваченого закінчується 15 травня 2021 року.
Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики які існували при обранні запобіжного заходу не зменшились.
Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити. Інші потерпілі в судовому засіданні не з`явились, але в матеріалах кримінального провадження наявні заяви про розгляд справи без їх участі.
Представник потерпілих ОСОБА_10 в судовому засіданні не з`явилась, але надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти розгляду даного клопотання, оскільки вважає можливим розглянути його в другому засіданні.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
З`ясувавши думку учасників які з`явились в судове засідання, головуючий вирішив продовжити судове засідання розглянути продовження тримання під вартою.
Суд дослідивши матеріали справи, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши учасників кримінального провадження прийшов до наступного висновку.
Прокурором було заздалегідь направлено копії клопотань на електроні адреси захисників, які вони зазначають у своїх зверненнях до суду, а копія обвинуваченому була вручена через адміністрацію ДУ «Одеській слідчий ізолятор»
Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter проти Austria/;
ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier проти France/.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може ухилятися від правосуддя, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд виходить з того, що існує той факт, що обвинувачений раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності та не зробив для себе відповідних висновків, також враховуючи що санкція статті за якою обвинувачується ОСОБА_7 передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, що на думку суду є важливим аргументом, що він може переховуватись від правосуддя, тому суд враховуючи сукупність зазначених ризиків та аргументів, які на даний час не відпали вважає клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Суд зазначав раніше, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Так, ст. 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, з огляду на особу обвинуваченого, визначає вірогідність переховування від органів розслідування та /або суду і цей ризик не змінився.
Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених до справи матеріалах.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що інші характеризуючи данні ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, стороною захисту не надані, а також те, що особа обґрунтовано обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину, враховуючи інші зібрані досудовим слідством матеріали кримінального провадження, та ризики, які на даний час не перестали існувати, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає необхідним продовжити ізоляцію ОСОБА_7 від суспільства, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 15 травня 2021 р., а до вказаного терміну судове провадження не може бути завершено, приймаючі до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, враховуючі тяжкість інкримінованого йому злочину, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі, а також скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до загибелі чотирьох осіб, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, також вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, враховує те, що він, вину не визнає, а також з метою уникнення ризиків того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення, необхідно продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Приймаючи до уваги те, що на теперішній час судовий розгляд даного кримінального провадження триває, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, не зникли, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою. Наявність у обвинуваченого місця постійного проживання жодним чином не свідчить про можливість запобігти заявленим ризикам так як це не є гарантом того, що обвинувачений буде не в змозі переховуватись від суду або порушувати процесуальний порядок.
Суд вважає помилковим твердження захисників
На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
З огляду на вищезазначене керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 331, 371, 372, 376, 395 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт - залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме з 07 травня 2021 року по 05 липня 2021 року, включно.
Утримання обвинуваченого проводити в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 13 травня 2021 року о 10:30 годині.

Суддя ОСОБА_1