КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000704 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щасливе Бориспільського району Київської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- Дарницьким районним судом м. Києва від 06 серпня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України на один рік обмеження волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на один рік;
- Святошинським районним судом м. Києва від 02 листопада 2020 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 КК України, до покарання призначеного ОСОБА_8 даним вироком частково приєднано невідбуту ним частину покарання за вироками Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року та Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року і остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді двох років обмеження волі, строк відбування якого рахувати з дня його фактичного затримання.

На підставі ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зараховано ОСОБА_8 його попереднє ув`язнення з 04 березня 2021 року по 07 березня 2021 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 04 березня 2021 року приблизно о 16 год. 50 хв., знаходячись в приміщенні торгівельної зали супермаркету ВК «Експрес», що в м. Києві по вул. Декабристів, 9-Є, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно та таємно, у відділі продажу алкогольних напоїв взяв паперовий пакет «ХL Львівська мануфактура друк», вартістю 28 грн. 30 коп. і направився до відділу з продажу тютюнових виробів, звідки таємно викрав, належне ТОВ «Альвар» майно: 2 блоки, в яких знаходилось 20 пачок тютюнових стіків «Хітс Туркоаз», на загальну суму 1097 грн. 40 коп.; 10 блоків, в яких знаходилось 100 пачок тютюнових стіків «Хітс Пурпл», на загальну суму 5487 грн. 00 коп.; 7 блоків, в яких знаходилось 70 пачок тютюнових стіків «Хітс Грін», на загальну суму 3840 грн. 90 коп.; 2 блоки, в яких знаходилось 20 пачок тютюнових стіків «Хітс Дайменшнс», на загальну суму 1192 грн. 00 коп., а всього заволодів майном на загальну суму 11645 грн. 60 коп.
Вказаний товар ОСОБА_9 поклав у паперовий пакет, з яким пройшов через касу, проте злочин не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони супермаркету.

На рішення суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та призначити його підзахисному покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді трьох місяців арешту. На підставі ст. 71 КК України приєднати частково не відбуте покарання за попередніми вироками та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді чотирьох місяців арешту.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання є таким що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого в наслідок його надмірної суворості.

Так, згідно доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції не врахував належним чином характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_8 , зокрема те, що воно не було доведене до кінця, а також дані про його особу, а саме його молодий вік, стан здоров`я, те, що він є студентом останнього курсу денної форми навчання у Київському національному університеті культури та мистецтв, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом третьої групи, у вчиненому щиро розкаюється, свою вину визнав повністю та сприяв слідству.

Крім того, на думку захисника, судом безпідставно не прийнято до уваги позицію потерпілого, який просив призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони захисником в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, що також адвокатом ОСОБА_7 не оспорюється.

Що стосується доводів захисника про надмірну суворість призначеного судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, є інвалідом третьої групи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують. Також судом враховано і думку представника потерпілого та призначено покарання з урахуванням вимог ст. 68 КК України, як за незакінчений злочин.

Хоча вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення відноситься до категорії не тяжких, однак враховуючи, що він раніше судимий за корисливі злочини, зокрема вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року, яким призначено останньому покарання у виді одного року обмеження волі, від відбування якого ОСОБА_8 було звільнено з випробування з іспитовим строком на один рік, та вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року до покарання у виді 80 годин громадських робіт, про те обвинувачений належних висновків для себе не зробив та вчинив аналогічний злочин в період іспитового строку, те, що він не працює, суспільно корисною працею не займається, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_8 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому остаточне покарання у розмірі двох років обмеження волі, що є наближеним до мінімального покарання визначеного санкцією ч. 2 ст. 185 КК України для такого виду покарань.

Отже, призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про суворість призначеного обвинуваченому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вище наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання, не в повній мірі були враховані дані про його особу, позицію потерпілого, а також те, що злочин обвинуваченим не було доведено до кінця.
За наведеного, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року, відносно ОСОБА_8 , без змін.
Ухвала Київського апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3