Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/681/2021 Справа № 641/5189/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року слідчий суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , секретаря ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту з майна,-
ВСТАНОВИВ:
До Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві приватної власності ОСОБА_5 ..
В обґрунтування клопотання ОСОБА_4 зазначив, що на праві приватної власності ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_1 , на яку накладений арешт, за клопотанням органу досудового розслідування ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.07.2020 року в рамках кримінального провадження № 0001112. Проте, арешт накладений на квартиру, вважав необґрунтованим, у зв`язку з чим, просив скасувати.
В судове засідання адвокат ОСОБА_4 не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути клопотання за його відсутності, просив вимоги задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, при цьому вказав, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001112 від 13.05.2020 року триває та, відповідно, проводяться слідчі дії.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення прокурора, вивчивши долучені до клопотання матеріали, дійшов наступного висновку.
Так, згідно ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.07.2020 року накладено арешт на об`єкт житлової нерухомості двокімнатну квартиру, загальною площею 42,4 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
Як вбачається з Витягу з ЄРДР № 0001112 від 13.05.2020 року за заявою ОСОБА_6 від 12.05.2020 року внесені відомості Слобідським ВП ГУ НП в Харківській області щодо відсутності близько двох тижнів за місцем мешкання його батька, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно пояснень прокурора, наданих ним в судовому засіданні, досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення про яке внесені до ЄРДР за № 0001112 від 13.05.2020 року триває та проводяться процесуальні слідчі дії.
Відповідно ч. 1 ст. 174 КПК України, Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи, що на теперішній час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення про яке внесені до ЄРДР за № 0001112 від 13.05.2020 року та необхідність у скасуванні арешту з майна, встановлена ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.07.2020 року про накладення арешту на об`єкт житлової нерухомості двокімнатну квартиру, загальною площею 42,4 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 - не відпала, тому слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.174,376 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту з майна - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя- ОСОБА_1