Справа № 134/1646/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року смт. Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

його захисника ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Крижопіль кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000409 від 15.12.2019, по обвинуваченню

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городківка Крижопільського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

ОСОБА_11 14 грудня 2019 року близько 14 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де проживають ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вийшов з вхідних дверей будинку на площадку, де в той час знаходились ОСОБА_9 та ОСОБА_15 між якими відбувалася суперечка. В свою чергу, ОСОБА_11 , маючи раптово виниклий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, на ґрунті раніше існуючих, тривалих, неприязних відносин, розуміючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, підійшовши до ОСОБА_9 з правого боку та діючи умисно, кулаком своєї правої руки наніс один удар в область голови потерпілого. Від даного удару ОСОБА_9 втратив орієнтацію в просторі та часі і не чинив жодного опору. Після цього ОСОБА_11 взяв потерпілого за голову ближче до шиї та хотів зійти з ним з площадки, однак не втримався, внаслідок чого вони впали на землю. Після того, як ОСОБА_9 спробував піднятися, ОСОБА_11 , взявши його рукою ззаду за голову, умисно наніс його обличчям удар об виступаючу частину цегли, якою була обкладена клумба перед будинком. В подальшому ОСОБА_11 на вимогу ОСОБА_13 , який також вийшов з будинку, припинив свої неправомірні дії та залишив ОСОБА_9 в спокої.

В результаті нанесених ОСОБА_11 ударів потерпілому ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 004 від 16 січня 2020 року, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: забійно-рваної рани нижньої губи; синця на правій вушній раковині; саден на обох китицях; травматичного вивиху 11, 21, 22 зубів на верхній щелепі. Вказані ушкодження спричинили розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні/21 день, і за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 48-к від 02 березня 2020 року, у ОСОБА_9 14 грудня 2019 року мали місце: закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, синець на правій вушній раковині, забійна рана на нижній губі, травматичне видалення 11, 21, 22 зубів. Під час обстеження 20.02.2020 судово-медичною експертною комісією у ОСОБА_9 виявлено відсутність трьох передніх зубів на верхній щелепі (різців 11, 21, 22) і рухливість 1 ступеня п`яти передніх зубів на нижній щелепі (4-х різців: 31, 32, 41, 42 та 1 клика 33) та рубець на нижній губі з переходом на підборіддя, який виник на місці загоєння забійної рани. Втрата трьох зубів у ОСОБА_9 належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили незначну стійку втрату працездатності. Закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, синець на правій вушній раковині, забійна рана на нижній губі у ОСОБА_9 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та незначну втрату працездатності, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та згідно ст. 63 Конституції України відмовився давати показання. В подальшому в ході судового розгляду, після зміни прокурором обсягу та формулювання обвинувачення, ОСОБА_11 погодився давати показання та пояснив, що після того, як вийшов з будинку на площадку наніс ОСОБА_9 лише один удар кулаком правої руки по голові біля вуха, оскільки захищав свою співмешканку ОСОБА_15 , яку ОСОБА_9 тягав за волосся. Будь-яких інших тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не наносив. Вважає, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодженні при падінні з площадки на землю, вдарившись обличчям об цеглу. Сам він впав разом з ОСОБА_9 , оскільки хотів його зіштовхнути з площадки перед вхідними дверима будинку, але не втримався на ногах і впав зверху на ОСОБА_9 . Поліцію та швидку медичну допомогу ніхто з присутніх не викликав. ОСОБА_13 сів за кермо автомобіля ОСОБА_9 та повіз його додому. Заявлені до нього цивільні позови потерпілого та прокурора в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування» не визнає, просить його виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим своєї вини, вина ОСОБА_11 підтверджується такими об`єктивно дослідженими в судовому засіданні доказами.
Показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що 14 грудня 2019 року о 12 годині до нього зателефонувала його колишня співмешканка ОСОБА_15 та почала говорити, що він розпускає чутки, ніби вони періодично зустрічаються, незважаючи на те, що вони розійшлися і на даний час вона проживає із ОСОБА_11 . ОСОБА_15 сказала, що знаходиться в ОСОБА_14 , тому він вирішив поїхати до неї, щоб нарешті вияснити відносини. Коли приїхав до будинку на вулицю вийшла ОСОБА_14 та запросила його до будинку. В кімнаті перебували ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . Він сів до них за стіл і вони разом вживали спиртні напої, а саме самогон. Пізніше він вийшов на вулицю із ОСОБА_11 . Вони стояли, курили і несподівано ОСОБА_11 вдарив його кулаком в голову біля вуха, внаслідок чого він втратив свідомість і не знає, що було далі, пам`ятає лише один сильний удар в голову. ОСОБА_13 сів за кермо його автомобіля і відвіз його до магазину «Роздоріжжя». Потім туди під`їхав його дядько ОСОБА_16 і відвіз його додому. Його мати викликала швидку, яка відвезла його в лікарню в смт. Крижопіль. Зазначив, що коли перебував у лікарні ОСОБА_11 обіцяв відшкодувати йому витрати на лікування, однак нічого не сплатив, вибачення не просив. При визначенні покарання поклався на розсуд суду, бажає, щоб ОСОБА_11 поніс справедливе покарання. Цивільний позов підтримав у повному обсязі. Під час судових дебатів представник потерпілого просив призначити ОСОБА_11 покарання у виді 2 років обмеження волі.

Свідок ОСОБА_17 показала, що 14 грудня 2019 року в обідню пору вона зі своїм співмешканцем ОСОБА_11 знаходилася в гостях у ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які між собою є сестрою та братом. Вони обідали та вживали при цьому спиртні напої. Вона зателефонувала колишньому співмешканцю ОСОБА_9 , з яким проживала близько 4-х місяців до вересня 2019 року. Вони поспілкувалися, а через 20-40 хв. він приїхав до них. Вказала, що ОСОБА_9 був в нетверезому стані. ОСОБА_14 запросила його в хату, він сів до столу з ними, вони разом вживали алкогольні напої. Потім вийшли на вулицю. Під час розмови ОСОБА_9 схопив її за волосся і почав тягнути. ОСОБА_11 в цей час перебував в будинку. ОСОБА_14 покликала його. ОСОБА_11 забрав ОСОБА_9 від неї і вони разом впали зі сходів. Також вказала, що інколи спілкувалася з ОСОБА_9 по телефону, а ОСОБА_11 це не подобалося, але до цього у них ніяких конфліктів не було.

Свідок ОСОБА_16 показав, що 14 грудня 2019 року близько 18-19 год. до нього зателефонував якийсь чоловік з незнайомого номера і повідомив, що його племінника ОСОБА_9 побили. Він поїхав на вказане місце та побачив, що його племінник сидить в своїй машині. При цьому в нього було обличчя в крові та порваний одяг. Він просив викликати йому швидку, сказав, що його побив ОСОБА_11 . Він відвіз ОСОБА_9 додому і його мати викликала швидку та поліцію.

Свідок ОСОБА_13 показав, що проживає зі своєю сестрою ОСОБА_14 , її сином та співмешканцем. 14 грудня 2019 року близько 12 години ОСОБА_11 та ОСОБА_15 автомобілем привезли їх додому з с. Гарячківка. Після цього вони разом сиділи обідали та вживали спиртні напої. Згодом до них приїхав ОСОБА_9 , який також сидів з ними за столом та випивав. ОСОБА_9 приїхав вже в нетверезому стані, тому що він хитався і у нього було червоне обличчя. Потім він пішов займатися своїми справами, а ОСОБА_14 готувала їсти дитині, за столом залишилися ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 . Коли він вийшов на вулицю, то побачив, що ОСОБА_9 тримав ОСОБА_15 за волосся та бив головою до свого коліна. Він забрав ОСОБА_9 від ОСОБА_15 та пішов до хати. Через деякий час він почув, що сильно гавкає собака. Він вийшов з будинку подивитися, що відбувається. В цей час з будинку вибіг ОСОБА_11 , який взяв ОСОБА_9 за шиворот та хотів кинути його зі сходів площадки перед вхідними дверима будинку, однак не втримався та впав разом з ним. Він сказав ОСОБА_11 не чіпати ОСОБА_9 та пішов взяти води, щоб ОСОБА_9 міг вмитися, оскільки у нього було обличчя в крові. ОСОБА_9 був у свідомості та хотів їхати додому, але у нього не виходило завести автомобіль, тому він сів за кермо, а ОСОБА_9 сів на пасажирське сидіння. Він не знав де проживає ОСОБА_9 , тому під`їхав до магазину «Роздоріжжя» біля якого перебували знайомі хлопці і він попросив їх подзвонити дядькові ОСОБА_9 , щоб той приїхав забрати його. Через 10-15 хв. приїхав дядько ОСОБА_9 ОСОБА_16 та повіз його додому.

Допитана судом свідок ОСОБА_14 також підтвердила, що близько 12 години 14 грудня 2019 року в її будинку, де вона проживає разом з братом ОСОБА_13 , сином та співмешканцем знаходилися ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , які перед тим привезли їх додому з с. Гарячківка. Її співмешканець пішов на роботу, син був у своїй кімнаті, а вона трохи посиділа за столом із братом, ОСОБА_11 та ОСОБА_18 та пішла готовити їсти дитині. Чула, що ОСОБА_15 говорила по телефону з ОСОБА_9 , а через деякий час він приїхав, при цьому був у нетверезому вигляді. Вона запросила його до хати і він сидів за столом разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_15 . Потім вона через вікно побачила як ОСОБА_9 тягав за волосся ОСОБА_15 і гукнула ОСОБА_11 , який вибіг з будинку та вдарив ОСОБА_9 по обличчю. Що було далі вона не знає, тому що пішла до сина, оскільки хвилювалася, що він побачить можливу бійку і злякається. Потім до будинку зайшла ОСОБА_15 , а пізніше ОСОБА_11 , який сказав, що ОСОБА_13 повіз ОСОБА_9 додому.

На підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення стороною обвинувачення також подано суду документи, які досліджені у судовому засіданні, відеозапис слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , який було відтворено в залі судового засідання під час судового розгляду.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000409 від 15.12.2019 вбачається, що 14 грудня 2019 року до Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_9 про те, що 14 грудня 2019 року близько 12 години в с. Городківка Крижопільського району під час суперечки ОСОБА_19 наніс йому декілька ударів по голові та тілу, чим спричинив тілесні ушкодження. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно заяви, написаної 14 грудня 2019 року на ім`я начальника Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 , останній просить прийняти міри до ОСОБА_20 , жителя с. Городківка, який 14 грудня 2019 року близько 12 години наніс йому тілесні ушкодження.

В рапорті старшого інспектора - чергового СРПП № 1 Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_21 вказано, що 14 грудня 2019 року о 18 год. 23 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 14 грудня 2019 року о 18 год. 22 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , відома особа нанесла тілесні ушкодження синові, ШМД викликали. Заявник мати потерпілого: ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виїздом на МП було встановлено, що 14 грудня 2019 року близько 12 години в с. Городківка під час спільного вживання спиртних напоїв у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_3 , виникла суперечка з ОСОБА_23 , в ході чого останній наніс йому тілесні ушкодження.

На підставі заяви ОСОБА_9 від 16 грудня 2019 року його було залучено як потерпілого до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000409.
Згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 12 січня 2020 року, який проведений на підставі ухвали слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року, було оглянуто та вилучено медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_9 № 6794/1383, що підтверджується також описом речей і документів, які були вилучені на підставі слідчого судді, суду від 12 січня 2020 року.
Відповідно до висновку експерта № 004 від 16 січня 2020 року, при проведенні судово-медичної, експертизи медичних документів на ім`я ОСОБА_9 встановлено наявність у нього тілесних ушкоджень у вигляді забійно-рваної рани нижньої губи, синця на правій вушній раковині, саден на обох китицях, травматичного вивиху 11, 21, 22 зубів на верхній щелепі. Дані ушкодження утворилися від дії тупого-твердого предмету (ів), які не відобразили своїх індивідуальних властивостей в морфологічній характеристиці ушкоджень та згідно медичних документів могли утворитися в строк та за обставин як це вказано в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи, тобто 14 грудня 2019 року.
Згідно епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6794/1383 від 30 січня 2020 року № 03/253, ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП «Крижопільська ОЛІЛ» з 14 грудня 2019 року по 20 грудня 2020 року із діагнозом: забійно рвані рани нижньої губи, гематома правої вушної раковини, множинні садна обох кистей, травматичний вивих 11, 12, 22 зубів.
06 лютого 2020 року у період часу з 11 год 20 хв. до 11 год. 40 хв. було проведено слідчий експеримент та складено відповідний протокол, до якого додано CD-R диск із відеозаписом. У судовому засіданні відтворено відеозапис проведення слідчого експерименту, з якого вбачається, що слідчий експеримент було проведено за участю підозрюваного ОСОБА_11 , статиста ОСОБА_13 , у присутності понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . ОСОБА_11 розповів та показав як саме ним було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_9 .
Відповідно до висновку експертів № 48-к (експертиза розпочата 12.02.2020, закінчена 02.03.2020), судово-медична експертна комісія дійшла таких висновків: згідно медичної документації у ОСОБА_9 14 грудня 2019 року мали місце: закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, синець на правій вушній раковині, забійна рана на нижній губі, травматичне видалення 11, 21, 22 зубів. Під час обстеження ОСОБА_9 20 лютого 2020 року судово-медичною експертною комісією, у нього виявлено відсутність трьох передніх зубів на верхній щелепі (різців - 11, 21, 22) і рухливість 1 ступеня п`яти передніх зубів на нижній щелепі (4-х різців: 31, 32, 41, 42 та 1 клика 33) та рубець на нижній губі з переходом на підборіддя, який виник на місці загоєння забійної рани. Оскільки втрата трьох зубів на верхній щелепі у відповідності до ст. 58 «б» «Таблицы процентов утраты трудоспособности в результате различных травм…» тягне за собою втрату загальної працездатності у розмірі 10 %, тому втрата трьох зубів у ОСОБА_9 належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили незначну стійку втрату працездатності. Закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, синець на правій вушній раковині, забійна рана на нижній губі у ОСОБА_9 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садна на тильній поверхні кистей рук у ОСОБА_9 належать до легких тілесних ушкоджень. Всі тілесні ушкодження у ОСОБА_9 спричинені дією тупих предметів, можливо 14 грудня 2019 року. На запитання «Чи могли всі тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_9 бути отримані одночасно при падінні із сходів ?» та «Які тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_9 могли бути отримані при падінні із сходів та при ударі обличчям до виступаючого цегляного бордюру ?» вказано, що вирішення питань щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 виходить за межі компетенції судово-медичної експертизи. Враховуючи характер тілесних ушкоджень, їх локалізацію та кількість на голові ОСОБА_9 судово-медична експертна комісія вважає, що йому було спричинено не менше двох ударів в обличчя. По записам в медичній карті стаціонарного хворого № 6794/1383 Крижопільської ОЛІЛ на ім`я ОСОБА_9 вирішити питання про кількість травматичних дій в ділянки кістей рук неможливо.
Кожен з наведених вище доказів підтверджує визначені ст. 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тобто ці докази є належними.

Кожен з цих доказів отриманий в порядку, встановленому КПК України, а тому ці докази є допустимими.

Сумнівів у достовірності цих доказів у суду немає, адже усі вони повністю узгоджуються між собою.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні вказував на необхідність виключити з доказів протокол проведення слідчого експерименту, оскільки під час його проведення слідчий не з`ясував у ОСОБА_11 чи потрібен йому захисник. Разом з тим, під час вручення ОСОБА_11 письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, 24 січня 2020 року йому була вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки, права підозрюваного оголошені та роз`яснені, про що свідчить його підпис, зокрема право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого та перед кожним наступним допитом з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, на присутність захисника під час допиту та інших процесуальних дій, на відмову від послуг захисника в будь-який момент кримінального провадження, на отримання послуг захисника за рахунок держави у випадку відсутності коштів на оплату таких послуг. Також в протоколі про проведення слідчого експерименту ОСОБА_11 підтвердив свої підписом, що йому згідно з ч. ч. 3, 4, 5, 6, 7 ст. 42 КПК України роз`яснені його права та обов`язки. З відеозапису проведення слідчого експерименту вбачається, що ОСОБА_11 в присутності понятих добровільно виклав обставини кримінального правопорушення. Про те, що йому потрібен захисник він не вказував, будь-яких зауважень до протоколу від нього не поступало.

Враховуючи викладене, суд бере до уваги протокол проведення слідчого експерименту, з доданим до нього CD-R диском з відеозаписом, як доказ.

Щодо невизнання ОСОБА_11 вини у пред`явленому обвинуваченні та твердженні про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, слід зазначити наступне.

Так, в судових дебатах захисник обвинуваченого вказував на те, що ОСОБА_11 діяв правомірно, оскільки захищав свою співмешканку ОСОБА_15 від неправомірних дій з боку потерпілого ОСОБА_9 . При цьому завдав лише один удар та, можливо, перевищив межі необхідної оборони. У ОСОБА_11 не було умислу спричиняти ОСОБА_9 тілесні ушкодженні, потерпілий міг їх отримати при падінні. Самі тілесні ушкодження ОСОБА_9 не мають прив`язки до конкретних дій обвинуваченого ОСОБА_11 .

При цьому, із роз`яснень, що дані в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» слідує, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому, перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідна оборона це правомірний захист інтересів особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Тобто, перевищення меж необхідної оборони має місце там, де заподіяна посягаючому тяжка шкода (смерть або тяжкі тілесні ушкодження) лише за наявності умислу до заподіяння такої шкоди.

Водночас сторона захисту стверджувала, що обвинувачений не мав на меті спричинювати тілесні ушкодження потерпілому, а тільки захищав свою співмешканку від посягань потерпілого.

Верховний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо правозастосування ст. 36 КК (справи № 5-31кс14, № 5-34кс14, № 5-125кс15). У цих справах Верховний Суд України зазначав, що сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється як юридичне втілення суспільної небезпечності. В теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, - це діяння, що передбачене як злочин однією зі статей Особливої частини КК.

Разом із тим, необхідна оборона не допускається проти правомірних дій інших осіб, навіть якщо ними заподіюється шкода інтересам, що охороняються законом.

Крім того, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Відтак, як встановлено судом, потерпілий ОСОБА_9 жодних ударів ОСОБА_11 не наносив, ОСОБА_15 не зверталася до поліції з приводу неправомірних дій з боку потерпілого ОСОБА_9 щодо неї, натомість обвинувачений вказав, що не бачив як ОСОБА_9 взяв ОСОБА_15 за волосся, оскільки перебував в будинку та говорив по телефону, його покликала ОСОБА_14 . Він одразу вибіг з будинку та наніс удар кулаком в область голови ОСОБА_9 .

За таких обставин показання обвинуваченого ОСОБА_11 з приводу того, що він, наносячи удар потерпілому ОСОБА_9 діяв виключно у стані необхідної оборони, є суперечливими, не відповідають обставинам справи, здобутим під час досудового розслідування та дослідженим в судовому засіданні доказам, такі покази обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення (кримінальний проступок).

За таких обставин, провівши всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин даного кримінального провадження, оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд поза розумним сумнівом вважає доведеним, що ОСОБА_11 вчинив умисні дії, які виразились у нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та незначну втрату працездатності, тому кваліфікує ці його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_11 , судом не встановлено.

До обставин які, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_11 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд враховує, що він не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, має постійне місце реєстрації та проживання, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше не судимий, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 не обирався.

При вирішенні цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі в особі Комунального некомерційного підприємства «Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування» до ОСОБА_11 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування» № 03/253 від 30 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП «Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування» з 14.12.2019 року по 20.12.2019 року (6 ліжко/днів) та на його лікування було витрачено 2291,58 грн. (без вартості медикаментів) бюджетних коштів.

Зазначені витрати підтверджені належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають стягненню з ОСОБА_11 на користь КНП «Крижопільська ОЛІЛ».

Потерпілий ОСОБА_9 заявив по справі цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 на його користь 21004 грн. матеріальної шкоди та 60000 грн. моральної шкоди, а також 12000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. Позов обґрунтовує тим, що в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ним було затрачено на термінове лікування (накладення медичних швів) 21004 грн., з яких 6044 грн. після отримання тілесних ушкоджень та 14960 грн. на протезування 11, 21, 22 зубів, що підтверджується аптечними чеками та розрахунком Тульчинської стоматологічної лікарні. Крім того, своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_11 наніс йому моральну шкоду, яка полягає у тому, що він не міг обслужити себе в повній мірі з гігієнічної точки зору через відсутність зубів, отримав пожиттєве знівечення обличчя (губи та бороди), втрату загальної працездатності у розмірі 10 %, поніс істотні для нього матеріальні затрати, порушився його звичайний ритм життя через тривале лікування. Спричинену йому моральну шкоду оцінює в 60000 грн. Вказує, що він був змушений звернутись за професійною допомогою адвоката та за адвокатські послуги ним сплачено 12000 грн., а саме за підготовку справи до судового розгляду, судову тяганину, а також за послуги згідно з умовами договору про надання правничої професійної допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

В силу ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У даному випадку, судом визнано доведеним, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому було завдано легкі тілесні ушкодження, у зв`язку із лікуванням яких він поніс витрати.
Однак, достовірно є підтвердженими витрати на лікування у цілому (придбання ліків, рентген - плівки та медичні послуги) на суму 18604,57 грн., що й підлягає стягненню з обвинуваченого. Решта витрат в розмірі 2399,43 грн. стягненню не підлягають, оскільки згідно фіскальних чеків вони пов`язані з витратами на пальне (бензин та зріджений газ). Разом з тим, в позові зазначаються лише витрати на лікування, тому суд позбавлений можливості достовірно установити, що пальне, придбане на вказану суму, дійсно було витрачене саме на поїздки, пов`язані з необхідністю лікування.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до усталеної судової практики у справах про відшкодування шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, потерпілий ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та незначну втрату працездатності.

У зв`язку із цим ОСОБА_9 змушений був звертатись за медичною допомогою, відчував фізичний біль та страждання, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої потерпілому, суд враховує викладене, а також виходить із засад розумності, виваженості і справедливості, майнового стану обвинуваченого та вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_26 на користь потерпілого ОСОБА_9 10000 грн. моральної шкоди.

Саме такий розмір моральної шкоди, враховуючи наслідки кримінального правопорушення, фізичний та моральний стан потерпілого буде достатньою сатисфакцією.

Стосовно заявлених вимог про стягнення процесуальних витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн. судом встановлено наступне.

Згідно ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлені у постанові ВС від 11.06.2020 по справі № 821/227/17, а також у постановах ВС від 09.06.2020 по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі № 199/3939/18-ц, витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

На підтвердження розміру витрат, понесених на правову допомогу, до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником потерпілого адвокатом ОСОБА_10 надано суду ордер серії ВН № 099868 від 09.11.2020 року на надання правової допомоги ОСОБА_9 у Крижопільському районному суді, квитанцію до прибуткового касового ордера, з якої судом установлено, що адвокатом ОСОБА_10 11 червня 2020 року отримано від ОСОБА_9 12000 грн. за надання правничої допомоги, розрахунок витрат на правову допомогу від 22 квітня 2021 року.
Обвинувачений цивільний відповідач не заявляв суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у даному кримінальному проваджені.
Отже, з огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що заявлена сума процесуальних витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_10 є пов`язаною з розглядом даного кримінального провадження, обґрунтованою та підтвердженою письмовими доказами , а тому понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12000 грн. підлягають до стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 .
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 373 - 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь Комунального некомерційного підприємства «Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування» (р/рUA4858790 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, , КНП «Крижопільська ОЛІЛ») 2291 грн. 58 коп. (дві тисячі двісті дев`яносто одна гривня 58 копійок) витрат, понесених лікарнею на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 18604 грн. 57 коп. (вісімнадцять тисяч шістсот чотири гривні 57 копійок) матеріальної шкоди, моральну шкоду в розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок), а також витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 12000 грн. (дванадцять тисяч гривень 00 копійок). В задоволенні іншої частини позову відмовити.

На вирок може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через Крижопільський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: