справа № 563/116/20
провадження № 1-кп/563/73/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.05.2021 року м. Корець

Корецький районний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Корець кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346 від 17 жовтня 2019 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, із середньою освітою, не одруженої, не працюючої, не депутата, на утриманні неповнолітніх осіб не маючої, раніше неодноразово судимої, востаннє вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2020 року за ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання згідно з ст.75 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, звільненням від відбування покарання, встановленням випробування та іспитового строку тривалістю 1 (один) рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

В ніч з 08 жовтня 2019 року на 09 жовтня 2019 року перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , у ОСОБА_4 виник протиправний умисел щодо крадіжки чужого майна. Реалізуючи свій незаконний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, а також те, що вона посягає на чуже майно та не має права розпоряджатися ним, умисно, з метою крадіжки, шляхом вільного доступу із спортивних штанів чорного кольору, таємно викрала грошові кошти у сумі 100 грн. купюрою 100 грн. та мобільний телефон марки «Samsung Е1100Т» якого ринкова вартість згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3.2-1055/19 від 14.11.2019 року становить 151,67 грн., який належить на праві власності ОСОБА_6 . Викрадені грошові кошти та мобільний телефон марки «Samsung Е1100Т», ОСОБА_4 привласнила та розпорядилась на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 251,67 грн.

09 грудня 2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
30 січня 2020 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_4 укладено угоду про примирення відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 471 КПК України. Згідно даної угоди обвинувачена повністю визнала свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення, щодо якого сторони дійшли згоди та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 185 КК України.
Крім того, сторони погодились на призначення узгодженого покарання ОСОБА_4 в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на три місяці.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд приходить до наступного висновку.
Суд переконався у тому, що обвинувачена правильно розуміє зміст угоди про примирення і наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди відповідно до ст.473 КПК України. Обвинуваченій роз`яснено обмеження права на оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному і касаційному порядку та відмову від здійснення права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення; на допит свідків обвинувачення у судовому засіданні; заявлення клопотань про виклик свідків і подання доказів, що свідчать на їх користь (п.1 ч.4 ст. 474 КПК України) та, що, у разі невиконання ними угоди про примирення, відповідно до ст. 476 КПК України потерпілий чи прокурор має право у продовж строків давності притягнути її до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України і звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду даного кримінального провадження в загальному порядку.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачена наполягла на істинності своєї позиції у визнанні винуватості і просила суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання.
Потерпілий в підготовчому судовому засіданні підтримав угоду про примирення та просив її затвердити.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнала себе виннною, згідно із ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину.
Пом`якшуючими покарання обставинами для обвинуваченої ОСОБА_4 суд визнає визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючих покарання обставин для ОСОБА_4 судом не встановлено.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження та перевіривши угоду про примирення на відповідність закону, суд переконався в тому, що: умови угоди не суперечать вимогам ст.ст.470, 471 КПК України, правова кваліфікація злочину є правильною, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладання угоди було добровільним, виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань є можливим.
Судом встановлено, що вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2020 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та засуджено до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування такого кримінального покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Аналізуючи зміст угоди в частині обраного покарання, суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим ст. ст. 50, 65-67 КК України, а саме: пропонується в межах встановлених у санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання, відсутністю обставин, що обтяжують покарання. Отже, суд погоджується з думкою сторін угоди, щодо можливості призначення обвинуваченій покарання у виді арешту, встановленого у санкції частини 2 статті 185 КК України. При цьому, суд приймає до уваги, що за правовим висновком Верховного Суду від 27 березня 2018 року ( провадження № 51-717 км 18) щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України, особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Вказане виключає можливість застосування принципу поглинення призначених покарань за різними вироками у порядку ч. 4 ст. 70 КК України , а тому вироки підлягають окремому виконанню. Зазначену правову позицію підтримав Верховний Суд під час розгляду кримінального провадження (справа № 659/1258/19, провадження № 51-4596 ск 20) в ухвалі від 01 жовтня 2020 року. За таких обставин, суд погоджується, зокрема, з думкою прокурора, що вирок Кузнецовского міського суду Рівненської області від 16 вересня 2020 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік слід виконувати самостійно. Застосування принципу поглинення призначених покарань за різними вироками у порядку ч. 4 ст. 70 КК України виключається.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про примирення та ухвалення вироку з призначенням міри покарання узгодженої сторонами угоди.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжні заходи щодо обвинуваченої не обирались.
Керуючись ст. ст. 314, 370, 374, 376, 474, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Затвердити угоду про примирення від 30 січня 2020 року, укладену між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000346 від 17 жовтня 2019 року.
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2020 року, яким ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України й засуджено до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування такого кримінального покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України - слід виконувати самостійно.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 758 (сімсот п`ятдесят вісім) гривень 05 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон марки «Samsung Е1100Т», який поміщено до спеціального пакету експертної служби № 3824919 та переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції №7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - передати потерпілому ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Корецький районний суд Рівненської області, а обвинуваченою в такий же спосіб, але з моменту вручення їй копії вироку.
Обвинуваченою може бути подана апеляційна скарга виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгодженого сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом умов, встановлених ч.ч.5, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення їй наслідків укладання угоди.
Потерпілим може бути подана апеляційна скарга виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгодженого сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом умов, встановлених ч.ч.6 ч.7 ст.474 КПК України.
Апеляційна скарга може бути подана прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно із ч.3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1