Провадження № 1-кс/686/1653/21
16 лютого 2021 року м. Хмельницький
05.02.2021 року на розгляд слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанови слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 14.01.2021 року про відмову у визнанні потерпілим та відмову у задоволенні клопотання, в якій просить скасувати вищевказані постанови та зобов`язати слідчого ОСОБА_4 визнати його потерпілим у даному кримінальному провадженні, визнати протиправною бездіяльність слідчого щодо не ознайомлення його ОСОБА_3 з правами і обов`язками потерпілого.
У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просив її задвольнити
Слідчий в судове засідання не з`явився, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
На підставі положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Дослідивши матеріали скарги, проходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
09.09.2020 ОСОБА_3 направлено на адресу слідчого Першого СВ СУ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому клопотання про залучення ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Кримінальний процесуальний кодекс однаково зобов`язує і слідчого, і прокурора під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВР України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Окрім цього, згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Статтею 307 КПК України передбачено вичерпний перелік процесуальних рішень слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, а саме: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
З наведеного вбачається, що визнання бездіяльності слідчого щодо не ознайомлення ОСОБА_3 з правами і обов`язками потерпілого, не належить до компетенції слідчого судді в розумінні кримінально-процесуального закону, а відтак, скарга в цій частині до задоволення не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно ст.55 КПК України, в основі набуття фізичною особою статусу потерпілого кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). Перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вказаних вище умов.
Разом з тим, ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
За змістом цієї норми, слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
У силу ч. 5 ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
Із оскаржуваної постанови від 14.01.2021 слідує, що відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 слідчий обґрунтував тим, що факти завдання шкоди останньому не підтверджений доказами.
Проте, у постанові відсутні посилання на очевидні та достатні підстави, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.
Водночас з матеріалів кримінального провадження вбачається, що жодної слідчої дії за участю ОСОБА_3 у межах кримінального провадження не проводилось, у тому числі його допиту.
Відтак, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість постанови слідчого та передчасність викладених у ній тверджень без з`ясування обставин, з якими пов`язує ОСОБА_3 завдання йому шкоди.
Згідно ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Слідчий суддя, виходячи з ч.5 ст.40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, чи прийняття процесуальних рішень, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п.18 ч.1 ст.3, ч.3 ст.22 КПК України).
Крім цього, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена дія чи процесуальне рішення слідчого про визнання особи потерпілою.
У силу ст..55 КПК України рішення у формі постанови слідчий уповноважений приймати рішення про відмову у визнанні особи потерпілою.
За таких обставин, слідчий суддя не може зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні.
А тому вимога скарги щодо скасування постанови слідчого про відмову у задоволенні клопотання, не може бути задоволена.
З огляду на наведені обставини, скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.110, 303-307 КПК України, слідчий суддя
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
В іншій частині вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя