Справа № 558/251/20
номер провадження 1-кп/558/24/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000011, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

сторони судового провадження: прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 , законний представник потерпілого ОСОБА_8 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 , законний представник обвинуваченого ОСОБА_10 , захисник адвокат ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_4 , представник Служби у справах дітей Демидівської РДА ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , суд, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 11 січня 2020 року приблизно о 19 годині 10 хвилин, перебуваючи навпроти кафе «Млин», що розташоване в смт. Демидівка по вул. Миру Рівненської області, на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, підійшов до ОСОБА_7 та лівою рукою схопив останнього за праве плече і розвернув його обличчям до себе. Після цього, ОСОБА_4 , маючи на меті заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_7 , кулаком своєї правої руки, умисно наніс останньому один удар в ліву частину обличчя, внаслідок чого спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої виличної кістки, гемосинусу зліва, невриту лівого підочного нерва, крововиливу в лівій очниці, багатоуламкового перелому лівої верхньо-щелепної кістки, решіток зліва, лівого крила клиновидної кістки зі зміщенням, які відповідно до висновку експерта № 9 від 23 лютого 2020 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (згідно п. 2.1.3. б). Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень).

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження.

Зазначену кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає вірною.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного злочину визнав частково. Визнав, що наніс удар в обличчя потерпілому ОСОБА_7 , заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, але такі дії вчинив неумисно.

Обвинувачений ОСОБА_4 дав показання про те, що в той вечір, це могло бути 11 січня 2020 року, він йшов з с. Рудка, де проживає, в смт. Демидівка до своєї дівчини ОСОБА_14 . По дорозі він зустрів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які йому повідомили, що їх має бити ОСОБА_17 . Після цього, він подзвонив до ОСОБА_18 та запитав, де з ним можна зустрітися та чого він хоче бити хлопців. Йому було відомо, що конфлікт у ОСОБА_18 з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 виник через те, що дівчині ОСОБА_18 у соціальних мережах хтось написав щось образливе. З ОСОБА_21 домовилися зустрітися в смт. Демидівка. Коли він з хлопцями прийшов в смт. Демидівка до кафе «Млин», то через декілька хвилин підійшов до них ОСОБА_22 з дівчатами. Коли він запитав ОСОБА_18 чому він хоче бити ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , то ОСОБА_22 відповів, що через дівчину. ОСОБА_23 сказав, що хоче поговорит з ОСОБА_24 . Після цього, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 пішли за будівлю магазина «Салют». Він почув, що щось тріщить та пішов за ОСОБА_21 і ОСОБА_25 . Коли він зайшов за магазин, то побачив, що ОСОБА_22 бив ОСОБА_26 . Інші присутні просто стояли та спостерігали за бійкою. Він не втручався в бійку, бо хлопці розійшлися та бійка припинилася. Після цього, він з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 пішли до кафе «Замок», де він мав зустрітися з своєю дівчиною ОСОБА_14 . Він зустрівся з ОСОБА_27 , потім до них ще підійшов ОСОБА_28 та всі вони мали йти в кафе «Демидівчанка». По дорозі, біля магазину «Щедрий кошик» вони зустріли ОСОБА_18 , який йшов з дівчатами. Він зупинився поговорити з ОСОБА_21 , запитав його за що він бив ОСОБА_26 . ОСОБА_22 сказав, що має ще поговорити з ОСОБА_20 . Він просив ОСОБА_29 не бити ОСОБА_16 . Після цього, ОСОБА_22 пішов в напрямку автостанції, а він з дівчиною пішов за ним.

Коли прийшли до автостанції, то він побачив, що навпроти кафе «Млин», біля відбійника на узбіччі дороги, стояли ОСОБА_23 та ОСОБА_30 ОСОБА_30 сидів на відбійнику. До них підійшов ОСОБА_22 та розпочав сварку з ОСОБА_20 . ОСОБА_22 говорив до ОСОБА_16 , щоб той ставав на коліна та просив пробачення у дівчини, а інакше його вдарить. ОСОБА_30 відповів, що на коліна ставати не буде. Після цього, ОСОБА_22 вдарив кулаком в обличчя ОСОБА_16 та штовхнув у груди. ОСОБА_30 впав через відбійник на траву. В той час він стояв на відстані приблизно трьох метрів від ОСОБА_18 та підійшов до нього, розвернув і кулаком правої руки вдарив ОСОБА_18 в обличчя. Всі інші стояли та спостерігали за тим, що відбувається. Шкодує, що так сталося. Він хотів захистити товариша. Вважає, що перевищив межі необхідної оборони.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення 3797,77 гривень майнової шкоди, що складається з витрат на лікування та проїзд, 10000,00 гривень моральної шкоди та стягнення 2497,50 гривень витрат на надання професійної правничої допомоги визнав частково. Визнав матеріальну шкоду в розмірі 1747,37 гривень. Моральну шкоду визнав в розмірі 5000,00 гривень, оскільки тілесні ушкодження були заподіяні ним не умисно, а при перевищенні меж необхідної оборони, при обставинах, коли потерпілий ОСОБА_7 фактично спровокував конфлікт. Не заперечував проти стягнення 2497,50 гривень витрат на надання професійної правничої допомоги.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні дав показання про обставини заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень, аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_7 , його представник та законний представник, цивільний позов підтримали. Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 22 вересня 2020 року від обвинуваченого ОСОБА_4 отримав в рахунок часткового відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням шкоди грошові кошти в сумі 10000,00 гривень.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 своїми показаннями підтвердили обставини нанесення удару ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 на які вказує, як обвинувачений, так і потерпілий.

Показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_39 підтверджуються дослідженими в судовому засіданні протоколами проведення слідчих експериментів від 13 березня 2020 року (а.п. 36-38, 45-48, 56-59).

Показання свідка ОСОБА_40 підтверджується дослідженим в судовому засіданні протоколом проведення слідчого експерименту від 31 березня 2020 року (а.п. 66-69,70).

Показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_41 підтверджуються дослідженими в судовому засіданні протоколами проведення слідчого експерименту від 2 квітня 2020 року (а.п. 74-77, 78, 82-85, 86).

Відповідно до висновків експерта № 9 від 23лютого 2020 року та № 41 від 27 квітня 2020 року (а.п. 31-32, 159-161) ОСОБА_7 з 12 січня по 23 січня 2020 року лікувався стаціонарно у Рівненській ЦМЛ та йому встановлено діагноз: «перелом лівої виличної кістки. Гемосинус зліва. Неврит лівого підочного нерва. Крововилив в лівій очниці. Багатоуламковий перелом лівої верхньо-щелепової кістки, решіток зліва, лівого крила клиновидної кістки зі зміщенням». Вказані тілесні ушкодження мають ознаки дії тупого предмета, могли утворитися від одноразової травматичної дії - удару кулаком, ногою чи іншим тупим предметом 11 січня 2020 року та згідно п. 2.1.3.б «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення мають ознаки тяжких. Тілесні ушкодження не характерні для самовільного падіння на тверду, плоску поверхню чи виступаючий предмет. Нанесення таких ушкоджень власною рукою малоймовірно. Не виключено спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за обставин, на які вказали: сам потерпілий в ході проведення з ним слідчого експерименту 13 березня 2020 року та свідки ОСОБА_32 , ОСОБА_39 , ОСОБА_42 , ОСОБА_34 та ОСОБА_35 під час слідчих експериментів 13 березня та 2 квітня 2020 року.

Вказані докази, на думку суду, є належними, допустимими, достовірними, достатніми, і в своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом повністю підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, є правильною і повністю підтвердилась в ході судового розгляду кримінального провадження.

Щодо доводів сторони захисту про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 124 КК України, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_34 дав показання про те, що під час конфлікту з ОСОБА_7 не вбачав реальної загрози для себе з боку потерпілого. Про допомогу ОСОБА_4 у вирішенні конфлікту з ОСОБА_7 він не просив. Внаслідок конфлікту з потерпілим йому тілесні ушкодження не були заподіяні.

Спрямованість умислу дій самого потерпілого ОСОБА_7 під час конфлікту з свідком ОСОБА_20 на примушування ОСОБА_16 попросити вибачення у їх знайомої з попередженням про можливе побиття, підтверджує показання свідка ОСОБА_16 про те, що з боку ОСОБА_7 для себе він не вбачав загрози. А також обставини за яких були заподіяні потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження (присутність на місці події значної кількості людей) підтверджують показання ОСОБА_16 про те, що він міг самостійно вирішити конфлікт з ОСОБА_7 .

Дослідженими доказами по справі не було встановлено обставин, що вказували б на заподіяння обвинуваченим потерпілому тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні міри покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

ОСОБА_4 раніше несудимий (а.п. 133), за місцем проживання характеризується з позитивної сторони.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 66 КК України, є щире розкаяння у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , визначених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчиненого (вчинено тяжкий злочин); обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання; те, що обвинувачений за місцем проживання та навчання характеризується з позитивної сторони. Крім того, суд враховує умови проживання та виховання обвинуваченого ОСОБА_4 , а також думку потерпілого та його законного представника щодо виду та міри покарання (які просили не призначати суворого покарання, пов`язаного з позбавленням волі) і приходить до висновку про призначення покарання необхідного, достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів у межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк мінімально встановлений, із звільненням від відбування призначеного покарання відповідно до ст. 75, ст. 104 КК України, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде відповідати тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Крім того, при призначенні покарання, суд враховує висновок Демидівського районного сектору Філії державної установи «Центр пробації» у Рівненській області відносно обвинуваченого (т.1 а.п. 56-58), згідно якого виправлення обвинуваченого можливе без обмеження чи позбавлення волі.

На підставі звіту про неповнолітнього обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеного Службою у справах дітей Демидівської РДА (а.п. 98, 99), пояснень законного представника обвинуваченого та представника Служби у справах дітей Демидівської РДА, судом встановлено, що ОСОБА_4 виховувався бабусею, оскільки мати його померла, відносини в сім`ї є доброзичливими, матеріальні та побутові умови - задовільними. ОСОБА_4 є фізично та психічно здоровим, щиро розкаюється у вчиненому, має намір змінити поведінку, немає асоціальних зв`язків. Найбільш доцільними заходами щодо ОСОБА_4 є призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

З приводу заявленого потерпілим цивільного позову, судом встановлено наступне.

Потерпілий ОСОБА_7 заявив позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, а саме: 3797,77 гривень майнової шкоди, що пов`язана з витратами на лікування, медичне обстеження, проїзд до лікувального закладу, 10000,00 гривень моральної шкоди та 2497,50 гривень витрат на надання професійної правничої допомоги.

В обгрунтування позову потерпілий зазначав, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він зазнав фізичного болю та моральних страждань, переніс емоційний стрес. Його звичний спосіб життя зазнав істотних змін, нормальні стосунки з оточуючими його людьми були порушені, він звертався за медичною допомогою та змушений був лікуватись. Зокрема, в період з 12 січня 2020 року по 23 січня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненській центральній міській лікарні, де йому було проведено операцію репозицію відламків лівої виличної кістки. Понесена ним майнова шкода в розмірі 2037,77 гривень полягає у витратах на лікування (на придбання ліків, проходження медичного обстеження). 1760,00 гривень понесено витрат на проїзд його матері ОСОБА_8 до лікувальної установи, де він перебував на лікуванні, оскільки він потребував стороннього догляду. Фактичні витрати на лікування є значно більшими ніж сума вказана у позові. Нанесення удару в громадському місці та в присутності знайомих йому людей, не тільки завдало фізичного болю, а принизило його честь та гідність, спричинило глибокі фізичні, душевні та психічні страждання.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав позов про відшкодування майнової та моральної шкоди частково, в частині відшкодування 1747,37 гривень матеріальної шкоди, 5000,00 гривень моральної шкоди та 2497,50 гривень витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Згідно вимог ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Крім цього, статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1180 ЦК України, шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах.

При визначенні розміру відшкодування, суд враховує вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Згідно ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 2014,13 гривень витрат на придбання ліків, медичне обстеження.

Щодо вимог потерпілого про стягнення з обвинуваченого 1760,00 гривень витрат на проїзд законного представника потерпілого (його матері) в лікарню для здійснення догляду за потеріплим у період його перебування на стаціонарному лікуванні, суд приходить до висновку про безпідставність таких вимог потерпілого, оскільки потерпілим не надано до суду, а наявні в матеріалах кримінального провадження документи щодо лікування потерпілого на стаціонарному лікуванні, не містять відомостей, що потерпілий, перебуваючи на стаціонарному лікуванні в лікарні, потребував стороннього догляду матері.

Із дослідженої в судовому засіданні квитанції № 8 від 2 вересня 2020 року (а.п. 73), встановлено, що за надання професійної правничої допомоги ОСОБА_7 понесено витрати в розмірі 2497,50 гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141, ст. 206 ЦПК України, суд також стягує з обвинуваченого ОСОБА_4 понесені потерпілим витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 2497,50 гривень.

З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що потерпілому ОСОБА_7 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних стражданнях, пов`язаних з отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями, душевних стражданнях та болю, пригніченні, втраті часу, порушенні звичного способу життя, відносин з оточуючими та в сім`ї, необхідності затрачання зусиль для відновлення здоров`я та звичних життєвих зв`язків.

При визначенні розміру шкоди, суд враховує тривалість та інтенсивність обмеження життєвої активності потерпілого, ступінь порушення звичних для нього життєвих зв`язків та зусилля по їх відновленню.

Крім того, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, приходить до висновку, що вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень є обгрунтованими. При цьому, суд вважає, що вказаний розмір відшкодування шкоди не буде вважатися завищеним в нінішніх умовах проживання та відповідатиме рівню душевних страждань потерпілого.

Оскільки, під час судового розгляду кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_4 відшкодовано потерпілому 10000,00 гривень, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 2014,13 гривень витрат понесених на придбання ліків, медичне обстеження та 2497,50 гривень витрат на надання професійної правничої допомоги.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались. Підстав для застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на час до набрання вироком законної сили, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 75, 104, 121 КК України, ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (П`ять) років.

На підставі ст. 75, ст. 104 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 2014,13 гривень майнової шкоди та 2497,50 гривень витрат на надання професійної правничої допомоги.

В решті позовних вимог потерпілого - відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1 .