Справа №577/1470/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/563/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Суми апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначеним розміром застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за № 0000127 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

До суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою на строк 60 днів обвинуваченому ОСОБА_5 звернувся прокурор у кримінальному провадженні, яке обґрунтовував тим, що судове провадження не може бути завершено до спливу строку раніше обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що обумовлює необхідність його продовження, оскільки наявний ризик, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, що доводиться тяжкістю інкримінованого злочину, суворістю покарання, неодноразовим притягненням до кримінальної відповідальності за вчинення саме злочинів проти власності.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 01 квітня 2021 року включно, з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Не погодившись з судовим рішенням, вважаючи його таким, що свідчить про неповноту та необ`єктивність та упередженість досудового розслідування, обвинувачений ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку, просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки суд, продовжуючи йому строк дії запобіжного заходу, не вказав чим саме обґрунтовуються передбачені ст. 177 КПК України ризики.

Крім цього, наголошував, що враховуючи наявні докази в матеріалах справи, а саме роздруківку з`єднань за телефонними номерами, він не має жодного відношення до крадіжки з магазину в с. Дубовязівка, і тому на думку ОСОБА_5 він незаконно утримується під вартою.

Звертав увагу на свою позитивну процесуальну поведінку, зокрема він добровільно надав покази про події, описав ролі кожного із учасників злочину, навів аргументи та спростував обставини щодо наявності підозри щодо нього, та наполягав на тому, що став на шлях виправлення та не бажає вчиняти кримінальні правопорушення.

Вказував, що після звільнення з місць позбавлення волі, працював в Польщі, чесно заробляв кошти продажем відремонтованих автомобілів, має зареєстрований шлюб, має на утриманні малолітню доньку та матір пенсійного вік, які потребують його підтримки, тим більше в умовах карантину.

Стверджував, що його вина у скоєному кримінальному правопорушенні спростовується іншими доказами, домовленості між ним та ОСОБА_7 у нього не було, до с. Дубов`язівка ОСОБА_5 їздив, як таксист, за обумовлену плату, при цьому і за показами самого ОСОБА_7 . ОСОБА_5 до вчинення злочину не причетний та про крадіжку і речі, що перевозилися останній був необізнаний.

Звертав увагу апелянт і на покази ОСОБА_8 , який їх тричі змінював.

З апеляційною скаргою звернувся і захисник ОСОБА_6 , в якій зазначав, що прокурор в обґрунтування ризику вчинення нових злочинів, вказав на тяжкість злочину, якою обґрунтовується ризик переховування від органів досудового розслідування та суду не врахував того, що обвинувачений ОСОБА_5 вже рік перебуває під вартою.

Крім того, і посилання прокурора на Європейську практику, а саме на наявність публічного інтересу при обґрунтуванні ризику при вчиненні злочинів майнового характеру є недоречним.

Вказував, що судом не було взято до уваги характеризуючі дані особу ОСОБА_5 , наявність сім`ї, малолітньої дитини, матері пенсійного віку, постійного місця проживання та законних джерел існування не пов`язаних з злочинною діяльністю та його позитивну процесуальну поведінку.

Звертав увагу , що розгляд справи не закінчено, а клопотання захисту про дослідження доказів, які виключають причетність ОСОБА_5 до крадіжки ігноруються судом.

До початку апеляційного перегляду від захисника надійшла заява про відмову від поданої ним апеляційної скарги, в якій зазначив, що свою позицію він узгодив з обвинуваченим, проте від ОСОБА_5 надійшла заява про судовий розгляд без його особистої участі, а тому за таких обставин, оскільки ОСОБА_5 не надав своєї згоди про відмову захисника від поданої ним апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до розгляду.

Також від прокурора та захисника надійшли заяви про здійснення судового розгляду без їх участі, а тому враховуючи, що від усіх учасників надійшли заяви, на підставі ст. 406 КПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги без участі обвинуваченого, його захисника та прокурора, у порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК Укрїни, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження, в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за № 0000127 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції виходив з того, що, що на даний час не досліджені усі докази інкримінованого злочину. З метою прискорення розгляду справи і внаслідок неявки свідків та потерпілої, судом змінений порядок дослідження доказів та На даний час досліджені докази по епізоду однієї із крадіжок, вчиненої обвинуваченим ОСОБА_7 , а посилання сторони захисту на невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, тому що наявність чи відстуність вини може бути доведена після дослідження представлених сторонами доказів, а запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, знову обвинувачується у вчинені умисного корисливого злочину, наявність у нього дружини, дитини та матері пенсійного віку не стало стримуючим фактором щодо не вчинення нового злочину, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ч.1 ст. 177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого та його захисника ОСОБА_6 про необґрунтованість судом першої інстанції наявність ризику, передбаченого п.1. ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає надуманими, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваного рішення, з якого вбачається те, що ризик вчинення ним нового злочину виступив предметом перевірки суду.

Що стосується доводів апеляційних скарг щодо неналежності доказів та необґрунтованості підозри є такими, які не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки суддя на стадії судового розгляду, продовжуючи строк застосування запобіжного заходу, не вправі надавати оцінку доказам з огляду на їх достатность і допустимість для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а вказані доводи обвинуваченого та його захисника можуть бути враховані на стадії безпосереднього розгляду матеріалів кримінального провадження по суті.

Щодо доводів апеляційних скарг про наявність у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків, заробітку, то на переконання колегії суддів, вказані доводи, не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, оскільки дані обставина існувала і на час вчинення інкримінованого йому злочину.

На підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її зміни чи скасування, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 177, 182, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4