Справа №761/3760/21 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3198/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
особи,
щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8 ,
законного представника - ОСОБА_9 ,
перекладача - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України; застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Запобіжний захід у вигляді поміщення ОСОБА_7 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме в Київську міську психоневрологічну лікарню №3, що за адресою: Київська обл., смт. Глеваха, вул. Павлова, 7 - залишено без змін до набрання ухвали законної сили, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року, задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України та застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Зазначає, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також допущено невідповідність призначених заходів медичного характеру ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема і його стану здоров`я на момент розгляду клопотання.
Так, захисник зазначає, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення суспільно- небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України, проте матеріали провадження не містять належних і допустимих доказів, які б вказували на обгрунтованість підозри у вчиненні ним інкримінованих діянь.
Також вказує, що судом не досліджено в повній мірі дані про особу ОСОБА_7 , а саме його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, не враховано судом наявність пом`якшуючої обставини, а саме щирого каяття, та безпідставно при визначенні рівню закладу де має перебувати ОСОБА_7 обрано суворий нагляд.
Вислухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 , його захисника та законного представника, в обгрунтування поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно дост. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Приписами ч.2 ст.19 КК України, встановлено, що особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, не підлягає кримінальній відповідальності. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до ст. 93 КК примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Главою 39 КПК України закріплено процесуальний порядок розгляду кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Судом першої інстанції саме у порядку вищевказаної глави кримінального процесуального закону проведено розгляд кримінального провадження за клопотанням прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , за вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258 КК України, а саме терористичного акту, тобто погрози у вчиненні вибуху, який створює небезпеку для життя чи здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки та привернення уваги громадськості до певних його поглядів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України, в стані неосудності.
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 03 серпня 2021 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні було призначено проведення судово-психіатричної експертизи, відповідно до висновку якої ОСОБА_7 виявляє ознаки шизофренії параноїчної; параноїчний синдром (згідно з МКХ-10, шифр Б 20.09), за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. У період часу, до якого відноситься правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_7 підозрюється (03.08.2020), він не знаходився у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а виявляв ознаки шизофренії параноїчної, період спостереження менше року; параноїчний синдром (згідно з МКХ-10, шифр Б 20.09). За своїм психічним станом у період часу, до якого відноситься правопорушення, в скоєнні якого ОСОБА_7 підозрюється, він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т. 1 а.с. 194-206).
З урахуванням наведеного у відповідності до вимог ст. 503 КІІК України органом досудового розслідування було змінено порядок розслідування та до суду було направлено клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.
Суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 512, 513 КПК України, провівши судовий розгляд справи в порядку, а саме перевіривши усі докази, що вказують на обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні суспільно- небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України, встановивши, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, врахувавши характер та тяжкість його захворювання, тяжкість суспільно небезпечного діяння, ступень небезпечності ОСОБА_7 для себе та інших осіб, обґрунтовано дійшов висновку про застосування відносно останнього примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає законним, обгрунтованим та вмотивованим, оскільки він зроблений на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин даного кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів, які б вказували на обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правлопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України та необхідність перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ст. 259 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 про суворість застосованого заходу медичного характеру відносно ОСОБА_7 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.
Як підтверджується матеріалами кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції, відповідно до висновку амбулаторної судової комплексної психолого-психіатричної експертизи № 153 від 10.11.2020 року, ОСОБА_7 виявляє ознаки шизофренії параноїчної; параноїчний синдром (згідно з МКХ-10, шифр F 20.09), за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Разом з тим, як зазначено в п.З постанови Верховного Суду України від 30.05.1997 р. №8 (з наступними змінами), при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці та оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному, й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Відповідно до вимог ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру, тяжкості захворювання та тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом, або ж, не застосовувати їх та передати психічно хворого на піклування родичам.
Частиною п`ятою ст.94 КК України встановлено, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
При визначенні виду і міри медичного характеру, судом враховано не лише характер душевного захворювання та рекомендації висновку судово-психіатричної експертизи про тип лікувального закладу, але й те, що ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, зазначені дії вчинені ОСОБА_7 у стані неосудності, оскільки в період вчинення суспільно небезпечного діяння він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання та на даний час не видужав, що вказує на наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
З урахуванням наведеного, а також загальних положень глави 39 КПК України, зокрема, і врахованих судом першої інстанції роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03 червня 2005 року, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру саме із суворим наглядом.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не враховано наявність пом`якшуючої обставини, а саме щирого каяття ОСОБА_7 , дані про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, не заслуговують на увагу, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом в повній мірі враховано всі обставини на які вказує сторона захисту.
Будь-які дані про те, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначених заходів медичного характеру ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого,зокрема і стану його здоров`я, в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Підстави, за яких захисник ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження.
За таких обставин колегія суддів, вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: