Справа № 166/710/21 Провадження № 11-сс/802/412/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження

27 серпня 2021 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 13 серпня 2021 року про відмову у задоволенні її клопотання про зміну запобіжного заходу щодо неї,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 13.08.2021 відмовлено у задоволенні клопотання підозрюваної ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт щодо неї.
Не погоджуючись із рішенням суду, підозрювана оскаржує його з мотивів незаконності. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до неї більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Перевіривши суть ухвали та доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.3 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтею 309 КПК України передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.
Частиною 3 вказаної норми кримінального процесуального закону встановлено, що скарги на інші ухвали слідчого судді (які не визначені в частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України) оскарженню не підлягають, і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції, та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, підозрювана подала апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні її клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт щодо неї.
Виходячи зі змісту положень ст.309 КПК України, оскарження ухвали слідчого судді щодо про зміну запобіжного заходу не входить до цього переліку.
Вказана позиція викладена і в ухвалі Верховного Суду від 16 серпня 2021 року (справа № 991/4208/21), відповідно до якої правова природа понять «обрання» та «зміна» у категоріях судових рішень, що стосувалися запобіжного заходу, є нерелевантними для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у цій справі. Так, у разі постановлення ухвали про зміну запобіжного заходу з одного, раніше визначеного, на інший, мова йде про фактичне прийняття рішення про застосовування іншого запобіжного заходу, а тому такі процесуальні рішення охоплюються поняттям «застосування запобіжного заходу», яке вживається в ч.1 ст.309 КПК України. Натомість оскаржувана до апеляційного суду ухвала слідчого судді вищенаведених правових наслідків не породжує.
Відповідно до приписів ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Оскільки підозрювана оскаржує ухвалу слідчого судді, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у відкритті апеляційного провадження за її скаргою слід відмовити.
Відмова у відкритті апеляційного провадження, у зв`язку із оскарженням такого судового рішення слідчого судді, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя.
Вказана позиція висловлена в ухвалах Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 08 листопада 2018 року (справа № 642/4744/18, провадження № 51-9672ск18) та від 01 листопада 2018 року (справа №381/820/18, провадження №51-9030ск18).
Також в рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийняття заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
Таким чином, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а, отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.309, 392, ч.4 ст.399 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою підозрюваної ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 13 серпня 2021 року про відмову у задоволенні її клопотання про зміну запобіжного заходу щодо неї.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її отримання.

Суддя Волинського апеляційного суду ОСОБА_2