Дата документу 05.07.2021 Справа № 937/7940/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/7940/20 Головуючий в 1 інст. Редько О.В.
Провадження № 11-сс/807/428/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді Рассуждай В.Я.,

суддів Дадашевої С.В., Гончара О.С.,

при секретарі Змитраковій А.Д.,

заявника ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні його скарги на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 жовтня 2020 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що звернувся до ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі із заявою про вчинення злочину суддею Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_2 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України при ухваленні вироку від 16 квітня 2015 року. Вказаною суддею до вироку суду були внесені відомості, які не відповідають дійсності. Він звертався за цим фактом в різні організації, але ніякої реакції не було. 13 вересня 2020 року він звернувся в обласну прокуратуру з заявою про вчинення кримінального правопорушення (злочину), на що отримав відповідь в якої зазначено, що його заява скерована до ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі. 9 жовтня 2020 року він отримав відповідь з ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі, зі змісту якої вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України суддею Запорізького районного суду Запорізької області не внесені.

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2021 року було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 з тих підстав, що у заяві останнього про злочин не наведено достатнього переліку обставин, які могли б свідчити про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вказує про те, що судове рішення від 27 січня 2021 року є неповним та необґрунтованим відповідно до практики ВСУ та ЄСПЛ.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що Запорізьким районним судом Запорізької області в складі колегії суддів: Громової І.Б., Яркіної С.В. та Гончаренка П.П. розглянуто кримінальне провадження відносно нього.

Вказує, що в процесі розгляду вказаного провадження свідки, які зазначені в ухвалі від 20 червня 2012 року, ОСОБА_3 не впізнали як дівчину, яка брала участь в купівлі - продажу у нотаріуса в м. Нікополі Дніпропетровської області 15 вересня 2008 року. На свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був вплив зі сторони раніше судимих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Зазначає, що при складанні вироку від 16 квітня 2015 року суддя ОСОБА_2 внесла в нього неправдиві дані на сторінках (а.с. 45, 46,52), а саме, змінила показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Крім того вказує, що під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні відеодиски відтворення події від 18 грудня 2008 року з його участю по епізоду ОСОБА_14 16 вересня 2013 року не вдалось переглянути, оскільки техніка була несправна (т. 27 а.с. 116), як і 30 вересня 2013 року зміст диску не відповідає запису (т. 27 а.с. 117), а томі відеозапис не було переглянуто.

Також зазначає, що 19 травня 2014 року у відкритому судовому засіданні відео з відтворення події ОСОБА_3 та ОСОБА_15 не переглядалось, у зв`язку із чим суддя Громова І.Б. надіслала запит до СУ ГУМВС в Запорізькій області, на що надано відповідь - копії CD - дисків відсутні (т. 24 а.с. 192), проте у вироку суду від 16 квітня 2015 року на сторінках 24 - 26 вказано, що в залі суду, судова колегія переглянула продемонстрований відеозапис та встановила, що він відповідає змісту протоколу відтворення від 18 грудня 2008 року (т. 11 а.с. 211). Таким чином, у вирок від 16 квітня 2015 року були внесені завідомо неправдиві відомості з метою винесення обвинувального вироку, що спричинило йому значної шкоди.

Вказує, що у вирок суду від 16 квітня 2015 року внесені завідомо неправдиві дані, оскільки було переглянуто відео допит по епізоду ОСОБА_16 від 10 грудня 2008 року, проте у вказаному вироку зазначено, що було переглянуто відео відтворення від 11 грудня 2008 року за його участю та понятих.

Також вказує, що безпосередньо при допиті свідка ОСОБА_12 в Запорізькому районному суді Запорізької області, останній впевнено показав, що на нього вчинявся вплив, свідка ОСОБА_17 не викликали в суд та при дослідженні матеріалів справи її протокол допиту, суддя ОСОБА_2 не оголошувала.

Зауважує, що оскільки його права були порушені та відносно нього було скоєно ряд кримінальних правопорушень він направив відповідну заяву в прокуратуру від 13 вересня 2020 року, яку перенаправили в ТУ ДБР в м. Мелітополі.

Зазначає, що в своїй заяві вказав місце, час та осіб, які скоїли кримінальне правопорушення, проте, йому листом ТУ ДБР від 9 жовтня 2020 року було відмовлено щодо внесення відомостей до ЄРДР.

Вказує, що ВСУ викладено правову позиції, що службова підробка може складатися в таких формах: а) складання неправдивого офіційного документа; б) видача неправдивого офіційного документа; в) внесення в офіційний документ неправдивих даних; г) інша підробка.

Зауважує, що в його випадку містяться дії, передбачені пунктом в) вказаної правової позиції.

Апелянт зазначає, що вимоги КПК не передбачають оцінку обґрунтованості заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити реєстрацію свідчень про кримінальне правопорушення.

Просить визнати бездіяльність ДБР в м. Мелітополі незаконною, рішення від 27 січня 2021 року скасувати та зобов`язати уповноважених осіб ДБР в м. Мелітополі внести за його заявою відомості в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 366 КК України.

Крім того в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування свого клопотання вказує про те, що копію оскаржуваної ухвали отримав лише 8 квітня 2021 року.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, відомості про отримання ОСОБА_1 оскаржуваної ухвали відсутні, у зв`язку із чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав подану ним апеляційну скаргу, зазначив, що є місце підробка документів, які вказані у вироку суду. Вказав, що у вирок були внесені завідомо невірні дані, факти умисного спотворенні, а тому є всі підстави для внесення відомостей до ЄРДР та подальшого розслідування.

Повідомлений належним чином прокурор у судове засідання апеляційного суду не з`явився, надіславши клопотання про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 у його відсутність.

Від представника ТУ ДБР у м. Мелітополі також надійшла заява про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 без його участі, у задоволенні скарги просив відмовити.

Враховуючи наведене та з урахуванням приписів ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає, що неприбуття сторін не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, заявника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Верховний Суд у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Як вбачається із матеріалів скарги, ОСОБА_1 було направлено на адресу прокуратури Запорізької області заяву від 13 вересня 2020 року щодо внесення до ЄРДР відомостей за фактом можливих неправомірних дій суддею Запорізького районного суду ОСОБА_2 (а.с. 38-40), яку було скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі.

Із відповіді заступника начальника Третього слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі від 9 жовтня 2020 року за №С-2802/17-01-03-20 випливає, що із звернення ОСОБА_1 не вбачається ознак складу кримінального правопорушення в діях судді Запорізького районного суду ОСОБА_2 , тому на даний час підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні (а.с. 15-16).

У зв`язку із невнесенням відомостей до ЄРДР у встановленому ст. 214 КПК України порядку, заявник звернувся зі скаргою до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України.

Висновки суду першої інстанції з приводу того, що заява ОСОБА_1 від 13 вересня 2020 року не містить ознак кримінальних правопорушень, передбачених Особливою частиною КК України, а також не підтверджує факт вчинення таких правопорушень особою, зазначеною у скарзі є переконливими та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, враховуючи положення ч. 1 ст. 2, ст. 11 КК України, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Об`єктивна сторона злочину це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діяннями та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.

Таким чином, до Єдиного реєстру досудового розслідування, крім іншого вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого злочину, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться в повідомленні про злочин, за відповідними статтями кримінального кодексу.

В своїй скарзі до суду першої інстанції ОСОБА_1 вказує про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України в діях судді Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_2 .

Так, частина 1 стаття 366 КК України передбачає кримінальну відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Частина 2 статті 366 КК України встановлює кримінальну відповідальність за ті самі діяння, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Обов`язковою ознакою службового підроблення є його предмет офіційні документи.

Складання неправдивих документів це повне виготовлення документа, який містить інформацію, що не відповідає дійсності. При цьому форма та реквізити документа відповідають необхідним вимогам.

Видача неправдивих документів означає надання фізичним або юридичним особам такого документа, зміст якого цілком або частково не відповідає дійсності і який був складений або службовою особою, яка його видала, або іншою особою. Видача неправдивого документа буде матиме місце й у тому випадку, якщо документ був складений приватною особою, але потім був засвідчений службовою особою і виданий нею іншим фізичним чи юридичним особам від імені тієї організації, яку представляє службова особа, що видала цей документ.

Із апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він фактично не погоджується із доказовою базою, яка на його думку була покладена в основу для винесення вироку складом суду, в який входила в тому числі суддя Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_2 .

Відповідно до Висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 1 липня 2013 року щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства, вбачається, що для забезпечення незалежності суддів при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

В статті 126 Конституції України передбачені гарантії незалежності і недоторканості суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкоджати виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності суддів та незалежності суддів. Зокрема, статтею 6 Закону встановлено заборону втручання у здійсненні правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи судів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

В своїй заяві ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення щодо судді Громової І.Б. зазначає, про те, що остання до вироку від 16 квітня 2015 року внесла відомості, які не відповідають дійсності.

Проте, слід зазначити, що вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 був переглянутий судами апеляційної та касаційної інстанції.

Так вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України та за сукупністю злочинів засуджено до остаточного покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Цим же вироком суду ОСОБА_18 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України та за сукупністю злочинів призначене остаточне покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна; ОСОБА_15 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 п. 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України та із застосуванням ст.ст. 69, 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі; ОСОБА_19 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі ст.ст. 49, 74 КК України звільнено від покарання, призначеного за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, а від відбування покарання за ч. 3 ст. 190 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням.

На вказаний вирок суду прокурором, обвинуваченими та їх захисниками, в тому числі ОСОБА_1 , були подані апеляційні скарги.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області ухвалою від 4 травня 2016 року вказаний вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_1 , ОСОБА_15 та ОСОБА_19 було змінено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2017 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 4 травня 2016 року залишено без змін, а касаційні скарги засуджених та їх захисників залишено без задоволення.

При цьому вказаною ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 4 травня 2016 року було виключено з вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року вказівки суду, як на докази винуватості зокрема, на висновки СМЕ №8 від 13 січня 2009 року; на висновки СМЕ №10 від 13 січня 2009 року; на висновки експертизи №192 від 8 січня 2009 року; на протокол відтворення обстановки та обставин події від 17 грудня 2008 року за участю ОСОБА_20 , як свідка, по обставинам вбивства ОСОБА_14 ; на протокол допиту ОСОБА_21 від 13 грудня 2008 року як свідка по обставинам вбивства ОСОБА_14 ; на протокол відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_21 від 17 грудня 2008 року як свідка по обставинам вбивства ОСОБА_14 ; на показання ОСОБА_20 , що містяться в протоколі очної ставки, проведеної між ним та ОСОБА_22 13 грудня 2008 року. Решту досліджених судом першої інстанції доказів було оцінено як належні та допустимі.

Тобто вказані доводи скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, не доведення його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, доказами, які покладені в основу судового рішення, яке має статус остаточного, є аналогічними доводам його апеляційної скарги та вони вже перевірялись під час перегляду апеляційною інстанцією вищевказаного вироку суду першої інстанції на предмет його законності та обґрунтованості.

Враховуючи вищенаведене та те, що заява ОСОБА_1 не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів бездіяльності уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

В.Я. Рассуждай С.В. Дадашева О.С. Гончар