Справа №127/5590/21
Провадження №1-кп/127/236/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.10.2020 за № 0000327,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК).

25.03.2021 до суду через канцелярію надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити. Клопотання мотивували тим, що обвинувачений примирився з потерпілим та повністю відшкодував заподіяну йому матеріальну шкоду. Крім того, ОСОБА_6 повідомив суду, що він в повній мірі розуміє правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_4 клопотання сторони захисту підтримав та просив його задовольнити. Повідомив суду, що він дійсно примирився з обвинуваченим, та останній відшкодував завдані йому збитки.

Прокурор не заперечував проти звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 25.09.2020 близько 17.00 год., перебуваючи поблизу банкомату АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за адресою: вул. Київська, 31 в м. Вінниці, помітив неналежну йому банківську картку АТ КБ «.ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_7 та забрав її собі.

В подальшому ОСОБА_6 направився до заправки АЗС «WOG», що за адресою: вул. Київська, 76 в м. Вінниці, де, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне збагачення, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_6 , використовуючи вищезазначену банківську картку, що належить ОСОБА_4 , розрахувався нею за товар на загальну суму 302,40 грн. (зробивши це двома платежами у сумі 254,90 грн. та 47,50 грн.), тим самим завдав матеріального збитку ОСОБА_4 на вищевказану суму.

Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний

протиправний намір, 25.09.2020 о 17.36 год., використовуючи банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 , перебуваючи у магазин ТВФ «РОСЬ-К», за адресою: вул. Гонти, 19 в м. Вінниці, придбав продукти харчування на загальну суму в розмірі 433,30 грн. (здійснивши два платежі у сумі 62,00 грн. та 371,30 грн.).

Продовжуючи реалізацію свого єдиного протиправного наміру, 25.09.2020 о 17.55 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на АЗС за адресою: вул. С. Зулінського, 38-А в м. Вінниці, розрахувався банківською карткою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 , на загальну суму 379,60 грн.

Продовжуючи реалізацію свого єдиного протиправного наміру, 25.09.2020 о 18.02 год. ОСОБА_6 придбав продукти харчування у магазині «Яско», що за адресою: вул. Тарногородського, 21 в м. Вінниці, на загальну суму 450 грн., за що розрахувався банківською карточкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Продовжуючи реалізацію свого єдиного протиправного наміру, 25.09.2020, перебуваючи по вул. С. Зулінського, 21-В, на АЗС «Авантаж 7» ОСОБА_6 о 18.02 год., використовуючи банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка належить ОСОБА_4 , придбав продуктів харчування на загальну суму 493,35 грн.

Продовжуючи реалізацію свого єдиного протиправного наміру, 25.09.2020 о 18.04 год. ОСОБА_6 придбав продукти харчування у магазині «Яско», що за адресою: вул. Тарногородського, 21 в м. Вінниці на загальну суму 384 грн., за що розрахувався банківською картою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Продовжуючи реалізацію свого єдиного протиправного наміру, цього ж дня о 18.12 год., використовуючи банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 , знаходячись у продуктовому магазині, що розташований по вул. Київська, 104 в м. Вінниці, ОСОБА_6 придбав продукти харчування на загальну суму 1236,60 грн. (зробивши це трьома платежами у сумі 378,70 грн., 378,70 грн., 479,20 грн.).

Продовжуючи реалізацію свого єдиного протиправного наміру, 25.09.2020 о 18.32 год. ОСОБА_6 придбав продукти харчування у магазині «АТБ», що за адресою: просп. Коцюбинського, 4 в м. Вінниці, на загальну суму 1190,70 грн., за що розрахувався банківською картонкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 (зробивши це трьома платежами у сумі 435,10 грн., 378,70 грн., 376,90 грн.).

Отже, ОСОБА_6 завдав майнової шкоди потерпілому ОСОБА_4 на загальну суму 4869,95 грн.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за частиною першою статті 185 КК за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка). Правова кваліфікація інкримінованого ОСОБА_6 діяння сторонами кримінального провадження в судовому засіданні не оспорювалась. Разом з тим, з описової частини формулювання пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення випливає, що вчинення інкримінованого йому діяння стало можливим внаслідок заволодіння банківською картонкою АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 . Тому суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини четвертої статті 110 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Щодо доведення суті обвинувачення до відому особи (підозрюваного чи обвинуваченого) суд вважає за доцільне звернути увагу на таке.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 26.06.2008 у справі «Ващенко проти України» зазначив, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ зауважив, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті «b» частини третьої статті 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

У рішенні від 09.10.2008 у справі «Абрамян проти Росії» ЄСПЛ також зазначив, що деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Зі змісту чинного кримінально-процесуального закону випливає, що доведення суті обвинувачення до підозрюваного (обвинувачення) здійснюється шляхом вручення письмового повідомлення про підозру (частина перша статті 278), вручення копії обвинувального акта (пункт 3 частини четвертої статті 291 КПК) та оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК).

З наданого суду обвинувального акта випливає, що хоча заволодіння банківською платіжною картою, виданою на ім`я потерпілого, описане у формулюванні обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , однак відповідне обвинувачення в цій частині останньому пред`явлене не було (не надано правову оцінку зазначеним діям обвинуваченого). Слід зауважити, що частиною першою статті 337 КПК визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Застереження, встановлені частинами другою та третьою статті 337 КПК для виходу суду за межі пред`явленого обвинувачення в судовому засіданні встановлені не були. Тому суд вважає за доцільне розглянути кримінальне провадження в межах пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, не вдаючись до правової оцінки факту заволодіння платіжної банківської карти, виданої на ім`я потерпілого.

Отже, здійснюючи судовий розгляд відповідно до приписів частин першої, другої та шостої статті 22, частини третьої статті 26, частини першої статті 337 КПК, суд вважає, що в судовому засіданні підтверджений факт таємного заволодіння обвинуваченим майном потерпілого, а тому суд вважає, що діяння обвинуваченого охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК, ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), не вдаючись при цьому до правової оцінки факту заволодіння платіжною банківською картою, виданою на ім`я потерпілого.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зі змісту частини першої статті 285 КПК випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому частиною третьою статті 285 КПК визначено, що у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Крім того, частиною четвертою статті 286 КПК визначено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. При цьому частиною другою статті 288 КПК передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що Верховним Судом України (далі ВСУ) у пункті 1 постанови Пленуму № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі Постанова від 23.12.2005) зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови від 23.12.2005 підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Зі змісту статті 46 КК випливає, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 13.06.2019 (справа № 322/5602/13-к), постанові від 29.05.2019 (справа № 287/359/14-к), постанові від 19.11.2019 (справа № 345/2618/16-к) та постанові від 04.06.2020 (справа № 127/26665/16-к) зауважив про імперативний характер норми, передбаченої частиною четвертою статті 284 КПК.

З наданих суду матеріалів випливає, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тобто вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення (проступок) вперше, з потерпілим примирився, відшкодував завдані матеріальні збитки, і останній претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, проти звільнення від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених статтею 46 КК, не заперечував. З огляду на викладене, суд вважає, що правові підстави, які б унеможливлювали закриття кримінального провадження, встановлені частиною восьмою статті 284 КПК, в судовому засіданні не встановлені, а тому клопотання необхідно задовольнити.

При цьому у постанові від 19.11.2019 ВС додатково зауважив, що пунктом 1 частини другої статті 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.10.2020 за № 0000327, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: