ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/1059/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 366 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на виправдувальний вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.10.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.10.2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с.Жовтневе, Білопільського району, Сумської області, з вищою освітою, заміжню, мешканку АДРЕСА_1 , працюючу на посаді головного державного інспектора Слобожанської митниці Держмитслужби, раніше не судиму, - визнано не винуватою в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.366 КК України та виправдано її, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею даного кримінального правопорушення.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.07.2018 року на митну декларацію форми «МД-2; сертифікат відповідності щодо індивідуального, затвердження завершеного колісного транспортного засобу, виданий 03.07.2018 в м. Київ ТОВ «ЦЕНТР АВТО»; посвідчення про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 , видане Сумською митницею ДФС 09.07.2018; документ на іноземній мові («REGISTRERINGSATTEST») з номером НОМЕР_2 щодо автомобіля; заяву ОСОБА_9 на ім`я директора Сумського НДЕКЦ МВС України від 12.07.2018 р. щодо дослідження автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «SPRINTER 316 CDI», номер кузова НОМЕР_3 .

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що вона, працюючи на посаді головного державного інспектора митного поста «Центральний» Сумської митниці ДФС України в Сумській області з 02.03.2016 року, є службовою особою, оскільки відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України, обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих функцій.

Відповідно до ст. 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

09.07.2018 року митний брокер ФОП ОСОБА_10 надає до митного посту «Центральний» Сумської митниці ДФС, за адресою: м.Суми, вул. Ю.Вєтрова, 35 документи для проведення процедури розмитнення транспортного засобу «Mercedes-Benz» моделі «SPRINTER 316 CDI», номер кузова НОМЕР_3 . Згідно автоматизованої системи інспектор вказаний пакет документом розподілений на інспектора митного посту «Центральний» Сумської митниці ДФС ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 , яка перебувала на робочому місці, за адресою: м.Суми, вул. Юрія Вєтрова, 35 прийняла в роботу надані брокером документи та почала процедуру розмитнення. На момент розмитнення ОСОБА_7 мала наступні надані брокером документи, з яких вона виготовила копії, що залишила в матеріалах справи та оригінали після проведення процедури розмитнення повернула: свідоцтво відповідності транспортного засобу, виданого ТОВ «Центр авто» м. Київ, в якому зазначено, що даний транспортний засіб являється шестимісним вантажопасажирським транспортним засобом, свідоцтво про реєстрацію Королівства Данія на вказаний транспортний засіб, відповідно до якого в графі «Antal siddepladser inkl. forerens plads» (кількість місць, включаючи сидіння водія) зазначено 1/6, митну декларацію МД2, відповідно до якої даний транспортний засіб є дев`ятимісним транспортним засобом і призначений для перевезення пасажирів. Виявивши невідповідність в наданих документах, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що її дії незаконні, умисно, на користь третіх осіб, з метою надання можливості ОСОБА_9 постановки на облік даного транспортного засобу, як пасажирського, видала митну декларацію за формою МД2 з внесеними до неї неправдивими відомостями про те, що цей транспортний засіб є легковим, дев`ятимісним автомобілем, призначеним для перевезення людей.

З початку митного оформлення до моменту його завершення, тобто до 09.07.2018 року автомобіль знаходився на території митного посту. Так процедура митного оформлення, серед іншого, передбачає огляд автомобіля з метою встановлення технічного стану, кількості пасажиромісць.

Відповідно до висновку експерта Сумського відділення ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса за № 1359 від 09.08.2018, тип автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «SPRINTER 316 CDI», номер кузова НОМЕР_3 , 2011 календарного та модельного року випуску - вантажопасажирський-В. Заводом виробником у даному типу транспортного засобу передбачено 5 пасажирських місць, двохмісне переднє пасажирське сидіння та тримісне сидіння у першому ряді пасажирського салону. На автомобілі «Mercedes-Benz» моделі «SPRINTER 316 CDI», номер кузова НОМЕР_3 демонтовано суцільну перегородку пасажирського салону від вантажного відсіку, що передбачено заводом виробником, та на її місці додатково встановлено та закріплено до підлоги наскрізними (болтами або саморізами) другий ряд тримісних пасажирських сидінь. На підлозі пасажирського салону даного автомобіля передбачено та встановлено тільки три штатних місця для швидкого закріплення та у разі потреби зняття тримісного сидіння у першому ряді пасажирського салону.

Вважають, що вчинивши дії, пов`язані з видачею завідомо недостовірного документу, а саме митної декларації ім. 40ДЄ UA805180/2018/013195 ОСОБА_7 усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала настання суспільно-небезпечних наслідків, бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом, вчинила службове підроблення, а тому органами досудового розслідування вищевказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.366 КК України.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення.

Так, районний суд дійшов висновку, що митні формальності ОСОБА_7 виконані належним чином та на підставі даних, які документально підтверджені. Дані про кількість місць (6 або 9) та те що автомобіль є легковим або вантажопасажирським не могли вплинути на вірність класифікації, вірність визначення митної вартості, вірність нарахування митних платежів та дотримання заходів нетарифного регулювання. В свою чергу, стороною обвинувачення жодним доказом не обґрунтовано висновок про «неправдивість» митної декларації (т.2 а.с. 130-141).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України з призначенням її покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади в органах ДФС на строк 2 роки (т.2 а.с.151-156).

Крім того, просить повторно допитати дослідити письмові докази, зібрані під час досудового розслідування та долучені до матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:

-в судовому засіданні ОСОБА_7 так і не змогла пояснити чи оглядала вона транспортний засіб відповідно до Інструкції чи ні; навіть при візуальному огляді автомобіля видно, що характеристика конструкції вказаного транспортного засобу не відноситься до категорії 8703;

-суд не взяв до уваги свідчення судового експерта ОСОБА_11 , який особисто проводив огляд автомобіля; покази експерта також підтвердив свідок ОСОБА_12 , тобто висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

-судом при дослідженні доказів, не проаналізовано сертифікат відповідності, виданий 03.07.2018 року, в якому зазначено категорію автомобіля (вантажний), 6 місць для сидіння, тип кузова ВВ (фургон).

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 зазначив, що за результатами судового розгляду прокурором, відповідно до приписів ст.ст.91, 92 КПК України не було доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Жодних фактів, які б підтверджували видачу ОСОБА_7 завідомо неправдивого документу сторона обвинувачення не навела. При цьому, ОСОБА_7 не обвинувачується у видачі завідомо неправдивого офіційного документу, як це передбачено ч.1 ст.366 КК України (т.2 а.с.187-189).

Іншими учасниками кримінального провадження даний вирок не оскаржувався.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити й зазначила, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Судом першої інстанції безпідставно не взяті до уваги докази сторони обвинувачення, які дають підстави стверджувати поза розумним сумнівом про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, у зв`язку з чим їй має бути призначене невідворотне покарання.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, вказавши, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, у ньому наведені підстави для виправдання обвинуваченої, а також зазначено мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Митні формальності ОСОБА_7 виконані належним чином та на підставі даних, які документально підтверджені.

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала позицію свого захисника, вважає апеляційну скаргу прокурора безпідставною й просила виправдувальний вирок суду залишити без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Стосовно клопотання прокурора, викладеного в апеляційній скарзі про повторне дослідження письмових доказів, зібраних під час досудового розслідування та долучених до матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду, то судова колегія, заслухавши позиції сторін, не знайшла підстав для його задоволення.

За змістом ч.3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, у тексті апеляційної скарги прокурора відсутнє будь-яке обґрунтування необхідності повторного дослідження доказів, у розумінні ч. 3 ст. 404 КПК України. Не було наведено такого обґрунтування і в ході розгляду апеляційної скарги.

При розгляді доводів апеляційної скарги прокурора, заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу, позицію обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження, судова колегія вважає, що апеляція не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченої, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст. 7, ст. 22 КПК однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції, і під час апеляційного перегляду кримінального провадження, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, та повідомила, що ніяких умисних протиправних дій, які полягали у видачі завідомо неправдивого документу, а саме митної декларації ІМ40ДЕ UA805180/2018/013195 не вчиняла. Вказала, що ОСОБА_9 , яка придбала легковий автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, уповноважила митного брокера ОСОБА_10 заповнити та подати митну декларацію, яка заповнюється на підставі даних та документів, які є у декларанта, який несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації або уповноважена ним особа. Після розподілу митної декларації в автоматичному режимі між інспекторами митниці, нею були проведені митні формальності «Перевірка правильності класифікації», зокрема: Транспортні засоби в розумінні митного оформлення класифікуються як «автобуси», «легкові», «вантажні». Автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI за митною декларацією № UA805180/2018/ 013195 було віднесено до категорії легковий (товарна позиції 8703).

Критерії віднесення автомобіля до «легковий» визначені в Поясненнях до товарної позиції 8703 (легкові автомобілі), а саме «Деякі моторні транспортні засоби цієї товарної позиції характеризуються певними ознаками, які свідчать про те, що дані транспортні засоби сконструйовані для перевезення пасажирів, а не для перевезення вантажів (товарна позиція 8704) (вантажні автомобілі). Такі ознаки враховуються у випадку, якщо моторний транспортний засіб, зазвичай, має повну масу не більш як 5 т і має єдиний замкнутий внутрішній простір, який включає одну зону для водія і пасажирів і другу зону, яка може бути використана для перевезення як пасажирів так і вантажів. До цієї групи моторних транспортних засобів відносяться автомобілі, відомі як "багатоцільові транспортні засоби", (наприклад, транспортні засоби типу "фургон", автомобілі для активного відпочинку (sport utility vehicle - SUV), деякі автомобілі з кузовом типу "пікап"). Характерними ознаками конструкції цих транспортних засобів, як правило, є: наявність постійно встановлених сидінь із пристроями безпеки (наприклад, з ременями безпеки або із місцями для кріплення та/або пристосуваннями для встановлення ременів безпеки) для кожного пасажира, або наявність стаціонарних місць для кріплення та/або пристосувань для встановлення сидінь і пристроїв безпеки у задній зоні салону позаду зони для водія і передніх пасажирів, такі сидіння можуть бути фіксованими, такими, що складаються, такими, що знімаються, на анкерному кріпленні, або виносними; наявність вікон у двох бокових панелях задньої частини кузова ; (c) наявність дверей з вікнами, що ковзають, відкриваються на зовні або піднімаються вгору, розташованих на бокових панелях або у задній частині кузова; (d) відсутність стаціонарної панелі або перегородки між зоною для водія з передніми пасажирами і задньою зоною, яка може бути використана для перевезення як пасажирів, так і вантажів;(є) наявність ознак комфорту і оздоблення внутрішнього простору, а також пристосувань (аксесуарів) у внутрішньому просторі всього салону транспортного засобу, які властиві пасажирським салонам транспортних засобів (наприклад, килимове покриття, вентиляція, внутрішнє освітлення, попільнички).

Так як класифікація автомобілів типу «Фургон» має особливості, вона вирішила оглянути автомобіль, та впевнилась в вірності кодування на підставі наступних характеристик автомобіля: автомобіль був обладнаний більше, ніж одним рядом сидінь (в наявності були 2 ряди по 3 сидіння с ременями безпеки, які знаходились позаду зони для водія і передніх пасажирів); в наявності були тоновані вікна в 2 бокових панелях та ковзаючи двері. В автомобілі не було стаціонарної перегородки між водієм та салоном. Також були ознаки комфортності у вигляді обшивки.

Таким чином, користуючись поясненнями до УКТЗЕД та маючі на увазі побачене, вона упевнилась, що автомобіль є легковий фургон для перевезення пасажирів. Тобто декларантом вірно віднесено його до товарної позиції 8703.

Потім вона виконала етап визначення митної вартості на підставі наданого інвойсу та нарахувала митні платежі.

Тобто, нею було здійснено митне оформлення, яке по суті є проведенням відповідних дій - митних формальностей, які є цілком правомірні та законні. Досягнута правомірна мета митного оформлення - поміщення автомобіля гр. ОСОБА_9 в режим вільного використання в Україні та сплачено в повному обсязі митні платежі. Вважає, що митні формальності виконані належним чином та на підставі даних, які документально підтверджені. Дані про кількість місць (6 або 9) та те що є автомобіль легковим або вантажопасажирським не могли вплинути на вірність класифікації, вірність визначення митної вартості, вірність нарахування митних платежів та дотримання заходів нетарифного регулювання. Слідством жодним доказом не обґрунтовано висновок про «неправдивість» митної декларації. Так, кількість місць 9 в даному автотранспортному засобі була зафіксована актом митного огляду, який склав інспектор митниці на кордоні. Також кількість місць 9 підтвердив ОСОБА_10 , який оглядав автомобіль перед складанням митної декларації.

Що стосується «умисності дій», як на думку слідства, то нею було видано посвідчення від 09.07.2018 № НОМЕР_4 , яке і стало підставою для реєстрації авто в органах МРЄО., але воно не містить даних про кількість місць. Щодо внесення терміну «легковий» до посвідчення, то згідно програми «Інспектор» неможливо внесення терміну «вантажопасажирський». Таким чином, вважає, що її обвинувачення є надуманим, жодного службового підроблення вона не вчиняла, митної декларації ім. 40ДЄ UA805180/2018/013195 вона не видавала, оскільки видача митної декларації взагалі не передбачено митним законодавством, а відомості, які в ній містяться є правдивим і документально підтвердженими.

Судом першої інстанції в межах судового розгляду було досліджено докази, в тому числі допитані: судовий експерт ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також досліджено письмові документи:

- протокол огляду місця події від 12.07.2018 року (а.с. 67-79 т.1);

- протокол обшуку від 13.07.2018 року (а.с.84-85 т.1);

- постанову про визнання речовими доказами від 13.07.2018 року (а.с. 92-93 т.1);

- постанову про визнання речових доказів від 13.07.2018 року (а.с. 82-83, 86 т.1);

- протокол огляду від 09.08.2018 року з фото таблицею до нього ( а.с. 94-104 т.1);

- протокол огляду місця події від 09.08.2018 року з фотокартками (а.с. 105-107 т.1);

- протокол обшуку від 13.08.2018 року (а.с. 112-121 т.1);

- протокол огляду предмету від 14.08.2018 року (а.с.122 -134т.1);

- протокол обшуку від 13.08.2018 року приміщення митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС у Волинській області (а.с. 137-148 т.1);

- висновок судової авто-товарознавчої експертизи №1359 від 09.08.2019 року (а.с. 153-161 т.1);

- протокол обшуку від 15.08.2018 року приміщення Сумської митниці ДФС (а.с. 164- 166 т.1);

- наказ по особовому складу №221-о від 02.03.2016 року (а.с. 167-172 т.1);

- посадову інструкцію головного державного інспектора митного поста «Центральний» Сумської митниці ДФС (а.с. 175- 191 т.1);

- копії документів сертифікаційної справи на транспортний засіб MERCEDES-BENZ моделі SPRINTER 316 CDI, код кузова НОМЕР_3 , наданих ТОВ «Центр авто» (а.с. 197-222 т.1);

- протокол обшуку від 15.08.2018 року в приміщенні митниці ДФС (а.с. 225- 243 т.1);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 06.09.2018 року (а.с. 247-250 т.1);

- протокол обшуку від 13.08.2018 року приміщення Сумської митниці ДФС (а.с. 3-28 т.2);

- постанову про визнання та приєднання до справи речових доказів від 16.08.2018 року (а.с. 29- 31 т.2).

Так, суть обвинувачення ОСОБА_7 зводилась до того, що 09.07.2018 року, вона, як головний державний інспектор митного поста «Центральний» Сумської митниці ДФС, прийняла в роботу надані брокером документи по вказаному автомобілю та почала процедуру розмитнення. Виявивши невідповідність в наданих документах, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що дії її незаконні, умисно, на користь третіх осіб, з метою надання можливості ОСОБА_9 постановки на облік даного транспортного засобу, як пасажирського, видала митну декларацію за формою МД2 з внесеними до неї неправдивими відомостями, про те, що цей транспортний засіб є легковим, дев`ятимісним, призначеним для перевезення людей.

Однак таке формулювання обвинувачення не знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Дослідивши вказані докази, надавши кожному з них і їм у сукупності належну оцінку з точки зору достатності й допустимості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину.

Відповідальність за ч.1 ст.366 КК України настає за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
З об`єктивної сторони злочин може полягати у таких формах: 1) внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; 2) інше підроблення документів; 3) складання завідомо неправдивих документів; 4) видача завідомо неправдивих документів.
Видача неправдивих документів - надання або випуск службовою особою документів, зміст яких повністю або частково не відповідає дійсності і які були складені цією ж або іншою службовою особою.
Крім того, обов`язковою умовою наявність складу злочину за ст.366 КК України є умисел службової особи на підроблення офіційного документу шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.
Відповідно до ст.24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала його настання.
Відповідно до положень Митного кодексу України митна декларація заповнюється власником товару або уповноваженою ним особою. В конкретному випадку власник авто ОСОБА_9 уповноважила митного брокера ОСОБА_10 заповнити та подати митну декларацію, яка була зареєстрована митним постом за № UA805180/2018/ 013195.
Порядок заповнення граф митної декларації затверджено наказом Міністерства фінансів від 30.05.2012 №651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа». Згідно з п.3.12 даного Порядку митним органам не допускається встановлювати порядок заповнення граф МД і визначати особливості заповнення граф МД, відмінні від позначених цим Порядком, а також висувати до Декларантів вимоги щодо внесення до МД інформації, не передбаченої цим Порядком.
Митне оформлення це - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів.
Згідно ст.248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом митної декларації, який у відповідності до п.8 ст.264 МК України несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
При проведенні митної формальності «Перевірка правильності класифікації» - транспортні засоби в розумінні митного оформлення класифікуються як «автобуси», «легкові», «вантажні».
Автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI за митною декларацією № UA805180/2018/ 013195 було віднесено до категорії легковий (товарна позиції 8703).
Як показала ОСОБА_7 у суді першої інстанції, під час митних формальностей, вона вирішила самостійно оглянути автомобіль, так як класифікація автомобілів типу «Фургон» має особливості. Впевнилась у вірності кодування на підставі наступних характеристик автомобіля: автомобіль був обладнаний більше, ніж одним рядом сидінь (в наявності були 2 ряди по 3 сидіння с ременями безпеки, які знаходились позаду зони для водія і передніх пасажирів); в наявності були тоновані вікна в 2 бокових панелях та ковзаючи двері; відсутність стаціонарної перегородки між водієм та салоном; наявність ознак комфортності у вигляді обшивки.
Користуючись поясненнями до УКТЗЕД впевнилась, що автомобіль є легковий фургон для перевезення пасажирів та багажу, тобто декларантом вірно віднесено його до товарної позиції 8703, та нею виконаний наступний етап визначення митної вартості - на підставі наданого інвойсу були нараховані митні платежі.
Свідки сторони обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , будучи попередженими судом про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань, повністю підтвердили показання обвинуваченої в тій частині, що вона розмитнювала і оглядала саме легковий, а не вантажний автомобіль, тим самим спростували пред`явлене обвинувачення.
Відповідно до повідомлення заступника начальника Сумської митниці ДФС ОСОБА_16 автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, згідно Правила 1 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, відповідно до назви у товарній позиції 8703 УКТ ЗЕД класифікуються «Автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби призначені головним чином для перевезення людей, включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі». Такий критерій, як кількість місць для сидіння 6 (шість) або 9 (дев`ять), включаючи водія не впливає на класифікацію вищезазначеного транспортного засобу в межах товарної позиції згідно з УКТ ЗЕД. (а.с. 34-36 т.2).

Згідно відповіді на адвокатський запит №31/26-105аз від 27.02.2019 з Регіонального сервісного центру в м.Києві автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 зареєстрований за громадянкою ОСОБА_9 , тип транспортного засобу за конструкцією - легковий, тип кузова - пасажирський. (а.с. 39 т.2).
Відповідно до митної формальності автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI за митною декларацією № НОМЕР_6 було віднесено до категорії легковий (товарна позиції 8703).

В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу Королівства Данія № НОМЕР_7 в графі J зазначено Varebil (фургон).
Відповідно до Акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205010/2018/213221 від 03.07.2018 та додаткового аркушу до нього складеного інспектором митного пункту пропуску «Ягодин» Волинської митниці ДФС при в`їзді на митну територію України автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI був обладнаний 9 місцями для сидіння, що відповідає даним заявленим в митній декларації UA805180/2018/013195.

Вказану кількість місць також підтверджує висновок судової авто-товарознавчої експертизи №1359 від 09.08.2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що митні формальності ОСОБА_7 виконані належним чином та на підставі даних, які документально підтверджені. Дані про кількість місць (6 або 9) та те що автомобіль легковим або вантажопасажирським не могли вплинути на вірність класифікації, вірність визначення митної вартості, вірність нарахування митних платежів та дотримання заходів нетарифного регулювання.
Крім того, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення жодним доказом не обґрунтовано висновок про «неправдивість» митної декларації, а також безпідставне формулювання обвинувачення щодо видачі ОСОБА_7 неправдивого документа митної декларації, оскільки поняття «видача митної декларації» в митному законодавстві України відсутнє.
У матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази наявності суб`єктивної сторони кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_7 , службового підроблення, тобто прямого умислу на видачу завідомо неправдивого офіційного документу. Не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у обвинуваченого прямого умислу, тобто усвідомлення ОСОБА_7 суспільно небезпечного характеру свого діяння та бажанням вчинення конкретної дії чи бездіяльності, а як наслідок - наявності суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, під час апеляційного розгляду.

Таким чином, районний суд, безпосередньо, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, прийшов до висновку про те, що досліджені докази не доводять «поза розумним сумнівом» вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Такий висновок суду достатньо мотивований й ґрунтуються на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені у вироку.

Враховуючи вищевказане, а також проаналізувавши показання свідків, а також кримінально-правові ознаки диспозиції ч.1ст.366 КК України (видача завідомо неправдивих офіційних документів), які інкримінувалися обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що ці докази поза розумним сумнівом не доводять кожний з елементів даного складу злочину, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону, оскільки ні один із даних свідків ні підтвердив відомі їм обставини кримінального провадження, що мають значення для цього кримінального провадження, а саме що обвинувачена ОСОБА_7 повністю виготовила документ, який містить інформацію, що не відповідає дійсності (складання завідомо неправдивих офіційних документів, а також видача завідомо неправдивих офіційних документів).

Посилання прокурора щодо допущеної судом першої інстанції неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону, є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Навпаки, суд першої інстанції, керуючись законом, всебічно, повно та неупереджено дослідив наявні у справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Крім того, доводи прокурора про те, що суд першої інстанції при оцінці доказів не врахував, зокрема, показання судового експерта ОСОБА_11 , які узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 , є необґрунтованими, з огляду на наступне.

При оцінки доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зокрема про те, що суд критично оцінює пояснення свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та експерта ОСОБА_11 , та не приймає їх до уваги, оскільки це їх суб`єктивний роздум з приводу типу автомобіля, вони не є фахівцями в галузі митного законодавства.

Крім того, суд дав оцінку висновку судової авто-товарознавчої експертизи №1359 від 09.08.2018 року, в якому експерт зазначає, що тип автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_3 , 2011 календарного та модельного року випуску, сірого кольору - вантажопасажирський -В. При цьому, у дослідницькій частині свого висновку, всупереч вимог ст. 102 цього закону, експерт ОСОБА_17 не зазначив жодного нормативного документа, який би дав визначення вантажопасажирський транспортний засіб.

Враховуючи скасування Порядку узгодження нормативної документації на конструкцію транспортних засобів, затвердженого наказом Мінтрансу від 22.06.2000 р. №338, в якому раніше містилося визначення "вантажопасажирського автомобіля", суд першої інстанції в конкретному випадку цілком правомірно визнав, що висновок експерта не є беззаперечним доказом, який би повністю підтверджував вину ОСОБА_7 у вчиненні нею службового підроблення.

Решта доводів апеляційної скарги прокурора є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, тому колегія суддів не дає таким доводам окремої оцінки.

Колегія суддів наголошує, що встановлені судом першої інстанції обставини мають наслідком ухвалення в цьому випадку виправдувального вироку. В силу вимог ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діях обвинуваченого є склад злочину кримінального правопорушення.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Якщо висунуті обвинувачення у вчинені кримінально карного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра обвинуваченому не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Зазначене є однією з загальних засад кримінального провадження, є презумпцією невинуватості та закріплено у ст. 62 Конституції України.

Аналогічна норма встановлена в ст. 17 КПК України, відповідно до якої, однією із засад кримінального провадження встановлена презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка надає гарантію будь-якій особі вважатись невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мінеллі проти Швейцарії" від 25.03.1983 року № 49, у п. 30 Суд зазначає, що принцип презумпції невинуватості є одним з елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Таким чином, з огляду на те, що сторона обвинувачення, поза розумним сумнівом не довела винуватість ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КПК України, суд першої інстанції, дотримуючись вимог КПК України, дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 .

Будь-яких, передбачених КПК України підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає, і в апеляційній скарзі їх не наведено.

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Виправдувальний вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.10.2020 року по справі щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4