Провадження № 1-кс/932/2377/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання адвоката ОСОБА_2 , подане в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:
До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 , подане в інтересах ОСОБА_3 , в якому вона просить скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання указує, що ОСОБА_3 є власником нерухомості, а саме квартири, загальною площею 78,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2020 року було накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження вищевказаною квартирою. Заявник вважає, що на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт. Кримінальне провадження № 0001880 від 29.07.2019 р., в рамках якого накладався цей арешт, закрито. Власник майна на даний час не може реалізувати повноваження щодо розпорядження своєю власністю, тому просить слідчого суддю скасувати арешт, накладений на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

В судове засідання власник майна та її представник не з`явились. Подали заяву, відповідно до якої прохають розглядати клопотання у їх відсутність.

Слідчий в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Слідчий суддя, беручи до уваги положення ст. ст. 22, 26 КПК України в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та ч. 3 ст. 306 КПК України, яка регламентує, що неявка сторони обвинувачення не перешкоджає розгляду клопотання, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду клопотання по суті.

Дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В силу вимог ч. 1,2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, до повноважень слідчого судді віднесено вирішення питання про скасування арешту майна під час досудового розслідування.

З матеріалів кримінального провадження № 0001880 від 29.07.2019 р. встановлено, що ОСОБА_4 добровільно видала довіреність та передала внучці права на спірну квартиру. Постановою слідчого СВ Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 05 січня 2021 року кримінальне провадження № 0001880 від 29.07.2019 р. було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Слідчий суддя відзначає, що арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінального провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Таким чином, оскільки слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав та інтересів всіх осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, проте після закриття кримінального провадження втрачається сам предмет такого контролю, що зумовлює неможливість вирішення питання про скасування арешту, вважаю необхідним відмовити у задоволенні клопотання.

Питання щодо скасування арешту може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 170, 174, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_2 , подане в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту нерухомого майна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1