ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1670/21 Номер провадження 11-сс/814/520/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 189 КК України
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Кременчук Полтавської області, непрацюючого, паспорт НОМЕР_1 , виданий Крюківським РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
та клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт
за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 діючого в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 25 травня 2021 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25 травня 2021 року задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб з 25.05.2021 р. з 17.00 год. до 23.07.2021 р. до 17.00 год. В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що ризики зазначені в клопотання про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , які були враховані при обранні йому цього запобіжного заходу, на даний час існують та не зменшилися. Відзначила, що уразі застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, адвокатом ОСОБА_8 діючого в інтересах ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 25 травня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , та ухвалити нову ухвалу якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 та задовольнити заявлене клопотання захисника обравши відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З рішенням районного суду не погоджується, так як вважає, що останнє є необґрунтованим, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що прокурором та слідчим не доведено що обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію сторін, дослідивши матеріали додані до клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи сторони захисту про необґрунтованість та незаконність ухвали слідчого судді є неспроможними.

Згідно наданих матеріалів вбачається, що СУ ГУНП в Полтавській області проводить досудове розслідування кримінального провадження № 0000609 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України.

В ході проведення досудового розслідування, було встановлено, що ОСОБА_10 , під час утримання в ДУ «Полтавській установі виконання покарань №23», організував злочинну діяльність групи осіб у складі ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , спонукав та здійснював інший вплив на вказаних осіб щодо вчинення ними ряду тяжких та особливо тяжких злочинів на території м. Кременчука Полтавської області на систематичній основі, організовував та координував дії останніх, безпосередньо здійснював розподіл коштів, майна, здобутих внаслідок вчинення злочинів, тобто умисно встановив та поширив у суспільстві злочинний вплив.

Так, ОСОБА_12 , довідавшись про мешканця м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який при спілкуванні з іншими особами без дозволу користується авторитетом ОСОБА_10 , набутим в кримінальному середовищі, за допомогою дзвінка на мобільний телефон, який на той час знаходився в камері, в якій утримувався ОСОБА_10 , повідомив його про це. У свою чергу ОСОБА_10 , вирішив відносно нього організувати вчинення тяжкого злочину.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_10 під час дзвінка 17 грудня 2020 близько 19 год. 00 хв зі свого мобільного телефону на мобільний телефон свого сина ОСОБА_11 дав вказівку останньому на вчинення нападу групою осіб з метою заволодіння майном ОСОБА_13 , поєднаному з проникнення у житло останнього.

ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , який надав детальну інформацію про потерпілого ОСОБА_13 та місце його мешкання, реалізовуючи свій корисливий умисел, вистеживши ОСОБА_13 , підійшли до вхідних дверей його квартири АДРЕСА_2 та почали стукати. Коли вхідні двері до квартири відчинив потерпілий ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , погрожуючи предметом, схожим на пістолет, з метою подолання опору потерпілого, направив його в бік потерпілого ОСОБА_13 , при цьому висловивши вголос вимогу зайти до квартири.

У свою чергу ОСОБА_13 сприймав вище вказані дії ОСОБА_11 як пряму загрозу своєму життю чи здоров`ю, усвідомлюючи, що погрози за таких обставин можуть бути виконані останнім. Надалі ОСОБА_11 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 самовільно, всупереч волі ОСОБА_13 , зайшли до квартири.

У подальшому ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, діючи спільно, узгоджено та з єдиним корисливим умислом разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_12 почав наносити удари долонею по обличчю ОСОБА_13 .

Подолавши, за допомогою насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, опір ОСОБА_13 , ОСОБА_11 пред`явив останньому вимогу щодо негайної передачі їм автомобіля AUDI АЗ д. н. з. НОМЕР_2 , яким він користується та документів на нього, або надання грошових коштів у сумі 30000 грн.

Зрозумівши, що у ОСОБА_13 наразі грошові кошти відсутні, узгоджуючи всі свої дії по мобільному телефону з ОСОБА_10 , врешті-решт ОСОБА_11 пред`явив ОСОБА_13 вимогу щодо передачі їм грошових коштів у сумі 30000 грн. у семиденний термін, та пригрозив, що в разі невиконання вказаної вимоги, до нього буде застосоване насильство.

Після цього ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 обшукали квартиру потерпілого, та виявивши там цінні речі, заволоділи ними, а саме: мобільним телефоном «IPhone 10S» imeil: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , курткою пуховиком чорного кольору «Nike», кросівками чорно-білого кольору фірми «Adidas», машинкою для стрижки «Philips Multigroom», ноутбуком «Lenovo», вартістю 15000 грн., мобільним телефоном «IPhone 4S», вартістю 1000 грн. Після чого вказані особи залишили квартиру ОСОБА_13 та розпорядились належним йому майном на власний розсуд, чим можливо спричинили потерпілому ОСОБА_13 матеріальні збитки на загальну суму 61000 гривень.

23 грудня 2020 року на підтвердження своєї вимоги про передачу грошових коштів, попередньо узгодивши свої дії з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 зателефонував потерпілому ОСОБА_13 та, ще раз пригрозивши останньому застосуванням щодо нього фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, зажадав від нього грошових коштів.

17 лютого 2021 року близько 16 год. 30 хв., знаходячись біля магазину «АТБ» за адресою: м Кременчук, вул. Олександр Білаша, 8, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 підстерігши там потерпілого ОСОБА_13 , схопили його, почали по-черзі погрожувати застосуванням щодо нього фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, та вимагати негайної передачі їм грошових кошті в сумі 30 000 грн., після чого пригрозили посадити примусово до свого автомобіля вивезти в ліс та заподіяти тілесні ушкодження.

Після чого, зрозумівши, що потерпілий ОСОБА_13 не піддається психологічному тиску, ОСОБА_11 почав по-черзі разом з ОСОБА_7 наносити потерпілому удари руками по обличчю, внаслідок чого згідно висновку судово-медичної експертизи спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та припухлості м`яких тканин кута нижньої щелепи справа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У цей час, до приміщення магазину прибули працівники поліції, внаслідок чого ОСОБА_11 та ОСОБА_7 змушені були припинити свої злочинні дії, а потерпілий ОСОБА_13 , скориставшись цим, втік з місця злочину.

26 березня 2021 року внаслідок вчинення вказаних умисних протиправних дій ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 189 КК України.

29 березня 2021 підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто до 26.05.2021 року.

25 травня 2021 року продовжено строк досудового розслідування до 4-х місяців, а саме до 26 липня 2021 року.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відомості, що дають підстави на даному етапі розгляду справи, обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, зокрема показами потерпілого ОСОБА_13 , якими підтвердив факт вчинення відносно нього розбійного нападу за місцем його проживання 17.12.2020 року під час якого були забрані його особисті речі, а також вчинялось вимагання грошових коштів з застосуванням фізичної сили; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_13 на яких впізнав ОСОБА_11 , а також ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , як осіб, які вчиняли розбійний напад та вимагали грошові кошти; висновком судово-медичної експертизи № 162 згідно якої ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; відомостями, які містяться в протоколах розсекречених результатів проведення негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 263 КПК України проведених відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 ; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_3 під час якого виявлено та вилучено: патрон 12 калібру, куртку зимову чорного кольору з емблемою «Niке» яку впізнав потерпілий ОСОБА_13 під час пред`явлення речей для впізнання, рушницю двохствольну; показаннями свідка ОСОБА_14 який повідомив, що йому телефонував ОСОБА_15 та просив щоб він з`їздив до будинку за місцем проживання потерпілого, який повинен був передати кошти та іншими матеріалами кримінального провадження.

Крім того, обґрунтованість цієї підозри раніше була предметом судового розгляду в суді першої інстанції та апеляційної інстанції і знайшла об`єктивне підтвердження при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. З матеріалів провадження не вбачається, що з того часу виникли будь-які нові обставини, які б спростували обґрунтованість цієї підозри або причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які були підставою для застосування підозрюваному запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, є реальними та продовжують існувати.

Підозрюваний ОСОБА_7 , зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відбування покарання у вигляді позбавлення волі. Також останній може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки під час досудового розслідування не всі речові докази були встановлені, знарядь які використовувались для вчинення розбійного нападу, про які йому достовірно відомо. Окрім цього через інших невстановлених слідством осіб, що мають особисту зацікавленість, зможе знищити або сховати речові докази. Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків або потерпілих, оскільки останньому відоме їх місце мешкання, у зв`язку з чим він може шляхом вмовлянь, погроз або іншим чином з метою уникнення від відповідальності незаконно впливати на них,; ОСОБА_7 інкримінується вчинення через незначний проміжок часу ряду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3ст. 189 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, що свідчить про небажання підозрюваного ставати на шлях виправлення та останній може вчинити інше кримінальне правопорушення чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 та ч. 3 ст. 189 КК України, найтяжчий з яких відноситься до особливо тяжкого злочину, за котрий передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої; також суд враховує вчинення кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , групою осіб за попередньою змовою.

Крім того, у справі "Москаленко проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В сукупності із вищевикладеним, у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства апеляційний суд також враховує дані, які характеризують особу підозрюваного та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований (не має офіційного заробітку), раніше не судимий.

Проте, постійне місце проживання з батьками та які його утримують не можуть бути визнані судом самостійною підставою для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу та не можуть запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Апеляційний суд вважає такими, що знайшли своє підтвердження і обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, що обумовлено необхідністю провести ряд процесуальних та слідчих дій, про які зазначає слідчий в клопотанні, а саме: проаналізувати отримані з`єднання телефонних дзвінків підозрюваних ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_13 , від операторів мобільного зв`язку, раніше не представилося можливим провести аналіз, в зв`язку з тим, що орган досудового розслідування не володів даною інформацією; отримати висновки комп`ютерно-технічних експертиз, які на даний час перебувають в Полтавському НДЕКЦ МВС України на виконанні; провести експертизу відео-, звукозапису; оглянути накопичувальні диски з інформацією, яка була скачана з мобільних телефонів, які вилучена у підозрюваних; допитати свідків, які брали участь під час проведення обшуків в якості понятих; розсекретити результати проведення негласних слідчо розшукових дій; повідомити підозрюваних про кінцеву підозру у вчиненні кримінальних правопорушень; відкрити сторонам матеріали кримінального провадження та ознайомити всіх учасників провадження в порядку ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування.

З огляду на зазначене, доводи сторони обвинувачення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою, є належними та підтверджуються матеріалами справи, а тому слідчим суддею обґрунтовано продовжено підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, який продовжений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 25 травня 2021 року до 23 липня 2021 року до 17 год 00 хв. Крім, того з урахування всіх зазначених обставин слідчий суддя дійшла правильного висновку, відмовивши в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з триманням під вартою на домашній арешт.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційні скарги захисників підозрюваного слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 діючого в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 25 травня 2021 року без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4