Справа № 331/3745/21
Провадження № 1-кп/331/491/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» липня 2021 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 17.05.2021 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Представник АТ «Укртелеком» - ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення підготовчого судового засідання був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив і від нього не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про можливість проведення підготовчого судового засідання без участі представника потерпілої особи.

При проведенні підготовчого судового засідання, прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, зазначивши, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України і підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.

Обвинувачені та їх захисники не заперечували проти призначення судового розгляду.

Вислухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Підготовче судове засідання в судовому провадженні у першій інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Однією з умов до можливості призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, є відповідність його вимогам КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулюванні обвинувачення.

Так, з викладених в обвинувальному акті, обставин кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_4 слідує, що 17 травня 2021 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою особистого збагачення, поєднане з проникненням у сховище, знаходячись на ділянці місцевості неподалік будинку АДРЕСА_1 , спільно з ОСОБА_4 проник до підземної кабельної каналізації та за допомогою заздалегідь заготовленого ножа зрізав кабель, що належить ПАТ «Укртелеком» (а.п. 3). Отже, обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, яке вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_4 , за попередньою змовою групою осіб, спільно із самим собою, проник до підземної кабельної каналізації та за допомогою заздалегідь заготовленого ножа зрізав кабель, що належить ПАТ «Укртелеком».
Разом з тим, кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка викладена в обвинувальному акті, не відповідає диспозиції вчиненого ними кримінального правопорушення.
Так, дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, групою осіб, поєднана з проникненням у сховище, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Проте в обвинувальному акті, при викладеній вище кваліфікації, слідчим зазначено, що вони вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, яке охоплює закінчений склад злочину.
Вказані недоліки, на переконання суду, суттєво впливають на обсяг обвинувачення, яке висунуто, як обвинуваченому ОСОБА_4 , так і обвинуваченому ОСОБА_5 .
Враховуючи те, що звернення до суду з обвинувальним актом, у відповідності до вимог ст. 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування відносно певної особи, є беззаперечним той факт, що відомості в обвинувальному акті повинні чітко відповідати встановленим вимогам до його змісту.

Так, під формулюванням обвинувачення в доктрині кримінального процесу розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

З огляду на викладене, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимогст. 291 КПК України, суд вважає, що обвинувальний акт містить неточність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_4 , а правова кваліфікація інкримінованого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення не відповідає викладеному в обвинувальному акті формулюванню обвинувачення за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому обвинувачення є неконкретним, викликає сумніви і, як наслідок, істотно впливає на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а тому він підлягає поверненню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Разом з тим, у підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтоване тим, що обвинувачені є особами, неодноразово засудженими за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, систематично вчиняють корисливі кримінальні правопорушення, не мають міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштовані, постійного законного джерела прибутку не мають, тому наявні ризики того, що останні, залишаючись на волі можуть продовжити свою злочинну діяльність, вчиняти нові злочини та переховуватись від суду, тому з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вважає доцільним застосувати до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення вказаного клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що наявність судимостей обвинуваченого та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не можуть бути беззаперечними підставами для обрання найсуворішого запобіжного заходу. В результаті дій обвинуваченого не настало тяжких наслідків, оскільки викрадене майно повернуто власнику. ОСОБА_5 має постійне місце реєстрації, де проживає разом із своєю сестрою, просили суд застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною покидати житло у нічний час доби, який буде достатнім для виконання останнім процесуальних обов`язків.

Заслухавши клопотання прокурора, з`ясувавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступного висновку.

Ухвалами слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2021 року відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії яких закінчується 15.07.2021 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
В Рішенні № 1-р/2017 від 23.11.2017 року Конституційний Суд України дійшов висновку, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом та за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

Зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи; репутацію обвинуваченого, його майновий стан; наявність судимостей; дотримання обвинуваченим умов запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Суд приймає до уваги, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 раніше неодноразово судимі за вчинення умисних тяжких злочинів, в тому числі проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку. Офіційно не працевлаштовані, у зв`язку з чим не мають стабільного та законного джерела доходу, що свідчить про їх схильність до вчинення корисливих кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим наявний ризик того, що перебуваючи на волі, вони можуть вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити злочинну діяльність з метою здобуття засобів для існування.

При цьому, в судовому засіданні прокурором доведено ризик можливого переховування від суду, оскільки обвинувачені не мають стійких соціальних зв`язків, які б могли запобігти настанню встановленого ризику, зокрема, не одружені, дітей на утриманні не мають, не мають власної родини, що свідчить про обґрунтованість припущень щодо можливого переховування обвинувачених з метою уникнення можливого покарання.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання їх під вартою, не зменшились.
Посилання захисника ОСОБА_7 щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_5 постійного місця проживання, хоч і має місце, однак не є безумовною підставою для відмови в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, ця обставина в даному випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Тому в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у домашнього арешту слідвідмовити з наведених вище підстав у зв`язку з його необґрунтованістю.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим та позбавляє їх можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від суду, а також можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги відсутність тяжких хвороб, які б перешкоджали обвинуваченим знаходитись у місцях попереднього ув`язнення, суд вважає за необхідне обрати відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 291, 314, 315, 316, 371, 372, 392, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000347 від 17.05.2021 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України прокурору Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 , як такий, що не відповідає вимогам КПК України, для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Клопотання прокурора про застосування відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити терміном на 60 (шістдесят) діб, які обчислювати з 14.07.2021 року.

Термін дії ухвали щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 встановити по 12 вересня 2021 року включно.
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити терміном на 60 (шістдесят) діб, які обчислювати з 14.07.2021 року.

Термін дії ухвали щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 встановити по 12 вересня 2021 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» за місцем утримання обвинувачених.

Ухвала в частині повернення обвинувального акта може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1