Справа №758/5562/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2180/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 13 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 301, ч. 1, 2 ст. 189 КК України.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" на 60 днів, до 13 травня 2021 року включно.
Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
В обгрунтування зазначених апеляційних вимог захисник вказує, що судом першої інстанції не виконано вимоги ст. 319 КПК України, оскільки після зміни колегії суддів не вирішувалося питання про продовження слухання справи або початку розгляду справи, натомість одразу розглянули клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
Вказує, що судом без дотримання вимог ст. 178 КПК України вирішено питання про продовження строку тримання під вартою, не перевірено обгрунтованість ризиків, на які вказує прокурор, не враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має 2 групу інвалідності, оскільки хворий на тяжку форму цукрового діабету та потребує кожного дня 65 одиниць інсуліну.
Також захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 уже тривалий час знаходиться під вартою у зв`язку з тривалим судовим розглядом, при цьому судом справа не розглядається, а лише продовжується строк тримання під вартою обвинуваченого, у зв`язку з чим захисник стверджує, що ОСОБА_6 позбавлений права на судовий розгляд та справедливий суд.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника в обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги, дослідивши надані до апеляційного суду матеріали, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може ухилятися від суду, впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, продовжити скоювати інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за які, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі строком від 10 до 15 років.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність прокурором наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, а також тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, суворість покарання за кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , його можливість переховуватись від суду, впливати на потерпілу та свідків.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, до обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений раніше не судимий, а також те, що останній є інвалідом 2 групи, не спростовають необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Попри доводи апеляційної скарги захисника, тривале тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою є виправданим з огляду на існування суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав та інтересів як суспільства у цілому, так і потерпілої, зокрема. Такий суспільний інтерес, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Ухвала суду першої інстанції цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Тому, колегія суддів не вбачає тривале тримання обвинуваченого під вартою надмірним.
Твердження апеляційної скарги, за яких захисник вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованою, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду матеріалів провадження.
За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 травня 2021 року включно - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: