У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року

м. Київ

справа №127/7523/20
провадження № 51-3812ск21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 липня 2021 року і
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2021 року до ОСОБА_5 у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК), застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Вирішено питання щодо речових доказів та скасовано накладений арешт.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 липня 2021 року ухвалу місцевого суду залишено без змін.
Суд першої інстанції визнав доведеним, що 20 грудня 2019 року ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниці, що знаходиться за адресою м. Вінниця вул. Келецька, 59-А, помітила сумку з речами та, користуючись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, залишила з нею приміщення храму. В подальшому частину речей вона принесла до будинку ОСОБА_6 , а частину залишила собі. ОСОБА_6 , розуміючи, що речі не належать ОСОБА_5 , вирішив повернути їх власнику.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвали апеляційного та місцевого судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що висновки місцевого суду щодо наявності ознак суб`єктивної сторони крадіжки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи зі стану неосудності ОСОБА_5 . Стверджує про порушення вимог ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки захисту не було відкрито і надано для ознайомлення рапорт слідчого та довідку диякона ОСОБА_7 , які свідчать про фактичний час вчинення діяння, і були додані прокурором до клопотання зі зміненим обвинуваченням від 11 березня 2021 року. Вказує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі захисник стверджує, що висновки місцевого суду про психічне ставлення ОСОБА_5 до вчиненого нею діяння не ґрунтуються на правильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність. Такі доводи Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ст. 92 КК примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Так, факт перебування ОСОБА_5 у стані неосудності під час вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, місцевим судом аргументовано висновком судово-психіатричного експерта від 19 березня 2020 року № 87, за змістом якого в період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, ОСОБА_5 страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїчної шизофренії, безперервного типу перебігу; не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїчної шизофренії, безперервного типу перебігу, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із звичайним режимом нагляду. ОСОБА_5 з урахуванням її емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей (які знівельовані психопатологічним процесом) та рівня розумового розвитку здатна сприймати лише формальний бік обставин, що мають значення у кримінальному провадженні, і давати про них відповідні показання. ОСОБА_5 з урахуванням рівня її розвитку та індивідуально-психологічних особливостей (які знівельовані психопатологічним процесом) і емоційного стану, не здатна правильно розуміти характер та значення вчинених нею дій та передбачати їх наслідки.
З урахуванням названого висновку місцевий суд правильно вказав, що ОСОБА_5 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в стані неосудності.
Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, судом констатовано, що в діях ОСОБА_5 є ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК. При цьому суд наголосив, що ОСОБА_5 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. У висновках суду немає покликання на наявність у вчиненому ОСОБА_5 діянні ознак суб`єктивної сторони складу кримінально караного діяння (вини, мети та мотиву), як про це стверджує захисник.
Згідно з ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Встановлення судом факту вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК було здійснено з урахуванням заяви потерпілої ОСОБА_8 від 20 грудня 2019 року, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21 грудня 2019 року, протоколів огляду місця події від 25 грудня 2019 року, пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 07 лютого 2020 року, показань свідка ОСОБА_6 , висновку експерта від 08 січня 2020 року №8-11/20-21 щодо ринкової вартості телефона, медичного халата, жіночої сумки. ОСОБА_5 також пояснила суду, що вона вважала, що жіноча сумка нікому не належить і тому вирішила забрати її собі.
Тобто з`ясовуючи питання, визначені ч. 1 ст. 513 КПК, місцевий суд не посилався на рапорт слідчого та довідку диякона ОСОБА_7 як на докази. А тому аргументи сторони захисту про недотримання положень ст. 290 КПК судом відхиляються.
Відповідно до ч 2 ст. 513 КПК, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційний суд із посиланням на судову практику, положення статей 19, 93, 94 КК, ст. 513 КПК дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Таким чином, суд касаційної інстанції вважає, що оскаржувані ухвали є законними, обґрунтованими та вмотивованими.
За таких обставин, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 липня 2021 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3