Номер провадження: 11-сс/813/485/21
Номер справи місцевого суду: 495/6055/20 1-кс/495/35/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2021 року у кримінальному провадженні №0001505, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Травневе, Березівського району, Одеської області, громадянина України, українця, маючого на утримані неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

встановив:

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2021 року задоволено клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.04.2021 року включно з визначенням розміру застави в розмірі 20 (двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень.
Рішення слідчого судді мотивоване обґрунтованістю підозри, тяжкістю скоєного злочину, відомостями про особу підозрюваного, які не перешкоджають утриманню його під вартою та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням підозрюваний ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає увалу суду незаконною.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що з огляду на тяжкі хвороби, його перебування в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» є неможливим. Крім того, підозрюваний зазначає, що він офіційно відмовився від прийому харчування. При цьому посилається на те, що не від кого не переховувався та не становив загрози.
Просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а саме в тому, що він 03.10.2020, приблизно о 07:00 годині, більш точний час під час досудового слідства встановити не виявилося можливим, проник на територію домоволодіння ОСОБА_9 де наніс потерпілому удари руками по обличчю і тулубу та здійснив один удар ножем в ліву частину області грудної клітини і один поріз в області голені лівої ноги, чим спричинив останньому одне колоте проникаюче поранення грудної клітини та різане поранення в області голені лівої ноги, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Захисник підозрюваного, будучи повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки апеляційний суд не повідомила. Підозрюваний не заявляв клопотання про його участь, а тому у відповідності до положень ч. 4 ст. 401 та ч. 4 ст. 405 КПК України, приймаючи до уваги, що явка цих учасників не є обов`язковою у цьому кримінальному провадженні, апеляційний розгляд проведено за відсутністю захисника та підозрюваного.

Заслухавши: суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що ніким не оскаржується, а тому ці обставини не перевіряються апеляційним судом.

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 є громадянином України, не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований в Одеській області та на даний час підозрюється у вчинені тяжкого злочину проти життя і здоров`я особи, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

Існування зазначеного ризику також підтверджується поведінкою підозрюваного на час перебування під цілодобовим домашнім арештом, який ігноруючи покладені на нього обов`язки за місцем домашнього арешту зник та в подальшому не з`являвся до органу досудового розслідування в наслідок чого був оголошений у розшук.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги дані, щодо наявності у підозрюваного тяжкої хвороби, оскільки будь-яких документів, підтверджуючих зазначені обставини апеляційному суду стороною захисту не надано.
Апеляційний суд також погоджується з тим, що перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснити спроби незаконного впливу на свідків, оскільки органом досудового розслідування встановлений факт надходження погроз від підозрюваного ОСОБА_7 свідкам у даному кримінальному проваджені.

Водночас, враховуючи вище наведені обставини, а саме поведінку підозрюваного під час невиконання покладених на нього обов`язків під час застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, внаслідок чого був оголошений у розшук, відсутність у нього місця роботи і засобів для існування та наявність судимостей, зазначені обставини свідчать про схильність підозрюваного до скоєння умисних злочинів та вказують на існування ризику можливого скоєння ним нового злочину.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого злочину та існування зазначених слідчим суддею ризиків, виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Стороною захисту не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2021 року у кримінальному провадженні №0001505, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4