Дата документу 30.06.2021 Справа № 314/4782/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/4782/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1228/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 72 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2021 року, якою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку призначеного покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Вільнянського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_7 , засуджений вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 6 років 3 місяців позбавлення волі, з клопотанням, в якому просив зарахувати у строк призначеного йому покарання строк перебування під вартою з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року за періоди: з 6 листопада 2017 року по 28 листопада 2018 року та з 10 лютого 2019 року по 16 липня 2020 року.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2021 року було частково задоволено вказане клопотання засудженого ОСОБА_7 та зараховано у строк призначеного йому покарання строк перебування під вартою з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі, за період з 6 листопада 2017 року по 28 листопада 2018 року, а в іншій частині клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та зарахувати у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 28 листопада 2018 року по 10 лютого 2019 року, оскільки в цей проміжок часу між двома постановленими вироками він перебував у слідчому ізоляторі.
Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, оскільки в клопотанні засуджений просив зарахувати інші періоди, а період, який він вказує в апеляційній скарзі не є часом попереднього ув`язнення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції зарахував засудженому ОСОБА_7 у строк призначеного йому покарання строк перебування під вартою з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення за період з 6 листопада 2017 року по 28 листопада 2018 року включно, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі № 13-31кс18 (єдиний унікальний номер 663/537/17).

Також суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання в частині необхідності зарахування засудженому ОСОБА_7 у строк призначеного йому покарання строку перебування під вартою з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення за період з 10 лютого 2019 року по 16 липня 2020 року, оскільки цей період вже було зараховано вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року.
Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого про необхідність зарахування йому періоду після набрання вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року законної сили (28 листопада 2018 року) та до моменту його переведення до установи попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді іншого кримінального провадження (10 лютого 2019 року), тобто фактично за період з 29 листопада 2018 року по 9 лютого 2019 року включно, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому в розумінні ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, буквальний зміст абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) указує на те, що вказана норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.

При цьому вказівка в пункті "ґ" ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) на те, що у строк попереднього ув`язнення включається строк "перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження", стосується випадків, коли особа, яка відбуває покарання, до якого вона була засуджена в іншому кримінальному провадженні (іншій кримінальній справі), залишається в установі попереднього ув`язнення або тимчасово переводиться до неї з метою участі в слідчих діях або судовому розгляді нового кримінального провадження, що прирівнюється до попереднього ув`язнення в межах цього нового кримінального провадження до набрання вироком законної сили.

При цьому положення пункті "ґ" ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі, у зв`язку з участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім.

Протилежне тлумачення суперечило б самій суті поняття «попереднє ув`язнення».

Таким чином, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, з дня набрання вироком суду першої чи апеляційної інстанції законної сили і до дня прибуття особи, яка відбуває покарання, до установи попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження, період перебування такої особи в місцях позбавлення волі чи в установах попереднього ув`язнення вважається періодом відбування покарання на підставі вироку суду, що набрав законної сили, і не є попереднім ув`язненням, а тому положення ч. 5 ст. 72 КК (у редакції від 26 листопада 2015 року) не підлягають застосуванню до цього періоду.

З огляду на викладене, період перебування у слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили, етапування зі слідчого ізолятора до виправної колонії для відбуття призначеного покарання, а також період відбуття покарання між двома окремими вироками не є «попереднім ув`язненням», а тому не підлягають зарахуванню з розрахунку один день попереднього ув`язнення до два дні позбавлення волі, і такий висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 51-6198км18 (єдиний унікальний номер 497/349/16-к).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2021 року, якою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4