ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №766/7402/19 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/372/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 cт.263, ч.1 ст.187,
ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
іменем України

11 травня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000248 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2021 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сергіївка, Слов`янського району, Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості,
засуджено:

за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі;
за ч.1 ст.187 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Міра запобіжного заходу тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання з 25.03.2019 року.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він, переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення правового режиму поводження зі зброєю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, у невстановлений час, при невстановлених обставинах, умисно, незаконно придбав та зберігав за місцем свого тимчасового проживання у кв. АДРЕСА_3 короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю - самозарядний пістолет, виготовлений шляхом переробки саморобним способом з газового пістолета моделі «ROHM RG 88» № НОМЕР_1 , калібру 9мм Р.А.К. (виробництва Німеччини), придатний до проведення пострілів способом роздільного спорядження (з використанням 9-мм шумових пістолетних патронів та снарядів діаметром 6,7 мм), який у подальшому, незаконно, без передбаченого законом дозволу, носив при собі та який у нього було вилучено працівниками поліції ХВП ГУНП в Херсонській області 29.01.2019 року в період часу з 06:20 год. по 06:30 год. під час фактичного затримання останнього біля кв. АДРЕСА_3 .

Він же, 29.01.2019 року близько 02:20 год., знаходячись на території бази «Холодильник», розташованої за адресою: м. Херсон, Миколаївське шосе, 23, переслідуючи прямий злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, усвідомлюючи спільно-небезпечний характер своїх дій, скоїв розбійний напад на ОСОБА_9 , що виразився в погрозі застосування короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї - самозарядного пістолета, виготовленого шляхом переробки саморобним способом з газового пістолета моделі «ROHM RG 88» № НОМЕР_1 , калібру 9мм Р.А.К. (виробництва Німеччини), придатного до проведення пострілів способом роздільного спорядження (з використанням 9-мм шумових пістолетних патронів та снарядів діаметром 6,7 мм), який ОСОБА_8 приклав до грудної клітини справа потерпілого ОСОБА_9 , після чого заволодів належним останньому майном, а саме: мобільним телефоном Егgо В501 Махіmum ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 з батареєю, двома стартовими пакетами послуг мобільного зв`язку, картою пам`яті об`ємом 8 Gb, вартістю 666,33 грн., після чого покинув місце вчинення злочину.

Він же, 23.02.2019 року близько 19:00 год., знаходячись в парку імені А. і О. Тропіних, який знаходиться поряд з лікарнею імені А. і О. Тропіних, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Комарова, буд. 2, переслідуючи прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи з корисливими мотивом та метою, умисно, відкрито, повторно, шляхом ривку з руки потерпілого ОСОБА_10 , заволодів його сумкою, в якій знаходився мобільний телефон потерпілого марки «Хіаоmі» моделі «Redmi4 16 GЬ Silver», без додаткових пристроїв, вартістю 1366,67 грн., після чого покинув місце вчинення злочину.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , порушує питання про скасування вироку щодо нього з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів указує, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.370, 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку не було зазначено про дослідження доказів на підставі ч.2,3 ст.349 КПК України. Разом з цим у судовому рішенні наведено лише зміст показаній потерпілих, свідка. Будь-яких інших доказів, зокрема, висновків експертиз щодо вартості майна, належності предмета, вилученого у ОСОБА_8 , до вогнепальної зброї, у вироку не наведено. Також не вирішено питання про стягнення витрат за проведення експертиз. Зазначає, що суд не навів мотивів, з яких не бере до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 вчинив на нього напад з погрозою застосування пістолету, який направив в його сторону, а не приставляв до грудної клітини, як зазначено у вироку, та в показаннях обвинуваченого, і ці протиріччя судом не усунуто. Також суд не навів мотивів, з яких не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він в січні 2019 року на будівництві по Миколаївському шосе знайшов пістолет. Крім того, призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що ОСОБА_8 вчинив 3 тяжких злочини, при цьому один з них вчинив після звільнення з-під варти, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Тому призначене йому покарання не відповідає вимогам ст.65 КК України.

Просить повторно дослідити обставини кримінального провадження та матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч.1 ст.187 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок суду щодо ОСОБА_8 не оскаржується.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який частково підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення, просив ухвалити новий вирок в частині призначення покарання, позицію захисника ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з буквального тлумачення вказаної норми процесуального закону сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції та подачі на нього апеляційної скарги із вимогою про його скасування не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати судовий розгляд у повному обсязі, оскільки це є порушенням принципу інстанційності судової системи і зумовить порушення розумних строків апеляційного розгляду.

За змістом ч.3 ст.404 КПК України повторне дослідження апеляційним судом доказів відбувається лише у разі дослідження таких доказів з порушенням вимог КПК України або не повністю.
При цьому учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.
В апеляційній скарзі прокурора заявлено клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених судом першої інстанції, та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора випливає, що його доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, викладеними у судовому рішенні, що відповідно до ч.3 ст.404 КПК України не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.
Враховуючи, що стороною обвинувачення не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази, надані стороною обвинувачення, були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторони обвинувачення відсутні.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України, за які його засуджено. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому порядку і перевірених у судовому засіданні доказах відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення та пояснив, що у січні 2019 року на будівництві по Миколаївському шосе знайшов сріблястого кольору пістолет, який приніс до себе додому, а потім взяв з собою, коли вночі пішов до ОСОБА_9 на базу «Холодильник» по Миколаївському шосе, де той працював. ОСОБА_9 був винен йому 1500 грн. за проживання у його квартирі і він хотів отримати цей борг. Він піднявся до ОСОБА_11 на другий поверх, запитав про гроші, і коли той сказав, що у нього грошей немає, він приставив пістолет до грудної клітини потерпілого, який бачив цей пістолет і забрав у того телефон «Егgо», який лежав на піддоні. Сказав, що поверне, коли отримає гроші. ОСОБА_11 просив повернути йому телефон, але він пішов. Зранку, коли до нього прийшли працівники поліції, він видав пістолет і телефон. 23.02.2019 року у вечірній час на зупинці «залізнична» він познайомився з ОСОБА_10 , який купив пляшку коньяку, і яку вони випили у парку поряд з лікарнею ім. Тропіних. Потім ОСОБА_12 ще купив пляшку коньяку, і яку вони у тому ж парку випили. Коли підвелися, він зірвав з передпліччя ОСОБА_12 сумку і пішов. Приніс її додому. У сумці були телефон, ключі, банківська картка. З сумою вартості викраденого майна згоден.

Крім визнанняобвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини в обсязі висунутого обвинувачення, його вина підтверджується наступними доказами, дослідженими судом з урахуванням положень ст.22, 23 КПК України, обсяг яких було визначено згідно із ч.1 ст.349 КПК України, які узгоджуються між собою щодо часу, місця та обставин, за яких ОСОБА_8 вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_9 показав, що він десь півтора роки проживав у помешканні обвинуваченого ОСОБА_8 по АДРЕСА_4 , за житло платив. Коли з`їхав з цього приміщення, десь через пару днів в кінці січня 2019р. до нього на роботу на базу «Холодильник» по Миколаївському шосе приблизно в половині другого ночі прийшов ОСОБА_8 .. Сказав, що він винен тому 3500 грн. за житло. Він вважав, що грошей не винен, однак погодився віддати на наступний день або через день, коли отримає зарплату. Його телефон лежав на мішках. ОСОБА_8 дістав пістолет, направив на нього і забрав телефон. Він злякався, просив ОСОБА_13 віддати телефон, але той не віддав і пішов. Він відразу пішов до охорони і з мобільного телефону охоронця викликав поліцію, яким все розповів.

Свідок ОСОБА_14 показав, що ОСОБА_8 прийшов на базу «Холодильник» до ОСОБА_9 вночі взимку 2019 року, піднявся на третій поверх. Через 10-15 хв. повернулися, ОСОБА_13 йшов з переду, а ОСОБА_11 позаду приблизно в 2-3 метрах, кричав «стій, віддай телефон», але ОСОБА_13 не зупинявся. ОСОБА_11 сказав йому, що ОСОБА_13 забрав у нього телефон, а також, що винен гроші ОСОБА_13 і той приходив за ними. В руках у них нічого не бачив. Він впізнав ОСОБА_13 по фото з впевненістю.

Потерпілий ОСОБА_10 показав, що 23.02.2019 року в суботу приблизно в 19 год. він знаходився на зупинці транспорту «Залізнична». В банкоматі зняв гроші. За ним стояв обвинувачений ОСОБА_8 , який попросив сигарету, він дав та запропонував тому випити, на що той погодився. У нього був коньяк, в магазині взяв ще колу. Зайшли в парк лікарні «Тропіних», де сиділи на лавочці, телефон був у сумці і він на ньому включив музику. Вони спілкувалися десь приблизно годину, він пив більше. Коли встали, ОСОБА_13 його підтримував, вихопив сумку і побіг. Він намагався наздогнати того, кричав, але не наздогнав, пішов до поліції. До цього обвинувачений бачив у нього телефон.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 та інші учасники судового провадження, зокрема сторона обвинувачення, не заперечували проти зменшення обсягу дослідження доказів щодо тих обставин, на підтвердження яких прокурором були надані докази, суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілих, свідка та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного, проти чого ніхто не заперечував.

При цьому прокурор не ставив під сумнів достовірність показань обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин, за яких ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.263, ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України, та не наполягав на дослідженні інших доказів, зокрема висновків експертиз щодо вартості майна, належності предмета, вилученого у ОСОБА_8 , до вогнепальної зброї, та взагалі не надавав суду таких доказів.

Посилання прокурора на те, що суд не навів мотивів, з яких не бере до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 вчинив на нього напад з погрозою застосування пістолету, який направив в його сторону, а не приставляв до грудної клітини, а також показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він у січні 2019 року на будівництві по Миколаївському шосе знайшов пістолет, слід визнати безпідставними, оскільки вони жодним чином не суперечать встановленим судом фактичним обставинам кримінального провадження, за яких ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, а саме розбійний напад з погрозою застосуванням вогнепальної зброї - самозарядного пістолета, а також у незаконному придбанні, носінні, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Зазначені вище показання потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, яким чином останній під час розбійного використав пістолет, а також про те, де він у січні 2019 року знайшов пістолет, не містять істотних суперечностей щодо змісту та обсягу висунутого ОСОБА_8 обвинувачення і не свідчать про наявність підстав для скасування судового рішення.

Не заслуговують на увагу доводи сторони обвинувачення про те, що в порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України в мотивувальній частині вироку не вказано інші докази, крім показаній потерпілих та свідка.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що в судовому засіданні від 13.08.2019 року з урахуванням думки сторін судом було визначено порядок дослідження доказів на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

08.10.2019 року за згодою сторін судом було змінено обсяг та порядок дослідження доказів, відповідно до якого було визначено обсяг та порядок дослідження доказів: допитати обвинуваченого, потерпілих, свідка, дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

В судовому засіданні від 18.01.2021 року судом було задоволено клопотання сторони обвинувачення про долучення до матеріалів провадження постанов про речові докази та довідок про судові витрати.

Відповідно до положень ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, а не судом, а тому в мотивувальній частині вироку викладено зміст та обсяг тих доказів, які було надано стороною обвинувачення.

Прокурор безпідставно зазначає в апеляційній скарзі про те, що судом усупереч вимог ч.3 ст.374 КПК України не вказано докази, а саме висновки експертиз щодо вартості майна, належності предмета, вилученого у ОСОБА_8 , до вогнепальної зброї, та не вказано, які саме судові витрати за проведення яких експертиз підлягають стягненню, оскільки в матеріалах провадження взагалі відсутні будь-які висновки експертиз, такі докази стороною обвинувачення суду не надавались для дослідження та не долучались до матеріалів справи.

Прийняте судом першої інстанції рішення про стягнення з ОСОБА_8 процесуальних витрат за проведення експертиз на загальну суму 1716 грн. відповідає вимогам п.2 ч.4 ст.374 КПК України, а тому твердження прокурора про те, що судом не було вирішено питання про стягнення процесуальних витрат, позбавлені підстав.

Суд першої інстанції дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторона обвинувачення не була позбавлена права користуватися правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочинів, а також про доповнення судового розгляду, сторона обвинувачення не заявляла.
А тому доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, є неслушними.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розгляді клопотань, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Що ж до доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Згідно із приписами ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За правилами ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Зі змісту апеляційної скарги випливає, що прокурором фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання та пов`язані з суддівським розсудом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час призначення покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст.50, 65 КК України, а також принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про його особу, що він за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, визнання ним своєї вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Ураховуючи конкретні обставини справи, суд дійшов висновку, що все вищенаведене у сукупності дає юридичні підстави для призначення ОСОБА_8 покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України в межах санкцій статей, за якими кваліфіковано вчинені ним діяння, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Саме таке покарання за висновком суду є справедливим, співмірнимі достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає меті й загальним засадам призначення покарання, з яким погоджується і колегія суддів.

Правових підстав вважати обрані судом ОСОБА_8 вид і розмір покарання такими, що є явно несправедливими або неправильними, колегія суддів не має.

Ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, зокрема, вчинення ОСОБА_8 трьох тяжких злочини, один з яких вчинив після звільнення з-під варти, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, як такі, що, на його думку, дають підстави для призначення більш суворого покарання, є непереконливими.

Як установлено судом, ОСОБА_8 характеризується посередньо, визнав себе винним, в силу ст.89 КК України є таким, що не має судимості, і ці обставини не оспорюються прокурором.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знято судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Відомостей, які б свідчили про наявність незнятої та непогашеної судимості у ОСОБА_8 , матеріали справи не містять, не надані вони стороною обвинувачення і під час апеляційного розгляду, а тому вказівки прокурора про те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності не грунтуються на законі.

Колегія суддів вважає, що прокурором не наведено переконливих аргументів про недостатність призначеного судом покарання для виправлення ОСОБА_8 та забезпечення реалізації мети покарання.

З огляду на викладене вище, підстав для призначення більш суворого покарання та ухвалення нового вироку в частині призначення покарання, як про це ставить питання прокурор, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4