ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
01 квітня 2021 року м. Фастів Київської області
Слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
Клопотання надійшло до суду 31.03.2021 та відповідає вимогам ст.167,171 КПК України.
Згідно з матеріалами базового лісовпорядкування 2017-2018 років зазначені ділянки належать до державного лісового фонду Боярської ЛДС Боярського лісництва, а саме: квартал 226 виділи 8,11-14, 16-19, квартал 227 виділи 11, 15-18 та квартал 237 виділи 14, 17, 20.
Відповідно до Державного реєстр речових прав на нерухоме майно зазначені земельні ділянки перебувають у власності ТОВ «Мелроузінвест», що підтверджується відповідними витягами, які додаються до даного клопотання.
Згоду на вилучення вказаних земельних ділянок Боярська ЛДС не надавала.
Прокурор в судовому засіданні підтримав подане клопотання, посилаючись на обставини викладені в ньому.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Метою арешту вказаних земельних ділянок є збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, адже із земель державної власності земельні ділянки лісогосподарського призначення, ймовірно, вибули незаконно.
Згідно ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
Статтею 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст. 5 Лісового кодексу України).
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).
Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14).
Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельних лісових ділянок в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.
Також, за змістом норм Земельного, Водного та Лісового кодексів України, як землі водного фонду так і землі лісогосподарського призначення мають особливий статус, а тому є обмеженими в обороті, тобто можуть надаватися у власність або користування лише у виключних випадках.
Тобто, із земель державної власності, всупереч вимог Земельного кодексу України та Лісового кодексу України, неправомірно вибули земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею понад 27 га.
З огляду на викладене, орган досудового розслідування вважає, що службові особи територіальних підрозділів Головного управління Держгеокадастру у Київській області діючи за попередньою змовою у групі з нотаріусами Київського міського нотаріального округу, а також іншими невстановленими особами, з порушенням діючого законодавства, зловживаючи наданою владою та службовим становищем, з використанням підроблених документів, заволоділи землями лісогосподарського призначення відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» загальною площею понад 27 га, чим спричинили тяжкі наслідки, тобто вчинили злочини, передбачені ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України.
Забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності входить в коло завдань Кримінального кодексу України. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Вищенаведене співпадає із потребами досудового розслідування даного кримінального провадження та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт майна.
Підставами для накладення арешту на земельну ділянку є: запобігання відчуження в подальшому земельних ділянок третім особам, видалення їх з Державного земельного кадастру, об`єднання їх з іншими земельними ділянками, збереження існуючих лісових зелених насаджень, існування обґрунтованої підозри, що саме через незаконні дії посадових осіб територіальних підрозділів Головного управління Держгеокадастру в Київській області, вищевказані земельні ділянки незаконно вибули із земель державної власності лісогосподарського призначення, а також збереження земельних ділянок, як речового доказу.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що такий спосіб арешту, як заборона відчуження, розпорядження, з метою збереження речового доказу - земельних ділянок, не перешкоджатиме використанню земельних ділянок, не порушує право власника володіти майном, а лише обмежує його у праві знищити, перетворити, об`єднати зазначені земельні ділянки.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати крім іншого-розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Тому, з метою захисту права постійного користування відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» на землі державної власності, а також задля унеможливлення перетворення, об`єднання земельних ділянок, знищення лісових зелених насаджень, зважаючи на те, що вищевказані земельні ділянки з вищевказаними кадастровими номерами є предметом кримінального правопорушення, так як на них були спрямовані злочинні дії, з метою запобігання злочинним посяганням на землю під час проведення розслідування, та задля недопущення настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженні, враховуючи те, що вказані земельні ділянки незаконно вибули із земель державної власності, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення поданого клопотання.
На підставі викладеного і керуючись ст,170-173 КПК України,-
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду в порядку статті 310 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1