КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/378/2021 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та в умовах збройного конфлікту управління нагляду та інформаційно-аналітичної роботи у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та в умовах збройного конфлікту Департаменту нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бурмакіно Некрасовського району Ярославської області РФСР, громадянина Російської Федерації, судді Конституційного Суду Російської Федерації, останнє відоме місце перебування: АДРЕСА_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що слідчим суддею неправильно застосовано положення ст. ст. 193, 281 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також апелянт вказує, що у мотивувальній частині рішення суд зазначає, що чинний КПК України не містить поняття «міжнародний розшук», та посилається на Інструкцію про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затверджену спільним Наказом МВС України, Генеральної прокуратури України, Службою безпеки України, Державним комітетом у справах охорони державного кордону України, Державною митною службою України, Державною податковою адміністрацією України № 3/1/2/5/2/2 від 09.01.1997, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.02.1997 за № 54/1858, в якій визначено, що міжнародний розшук здійснюється з використанням каналів та можливостей Інтерполу.
Таким чином, судом при винесенні рішення не враховано той факт, що саме про оголошення особи в міжнародний розшук, а не її перебування у міжнародному розшуку, як на підставу обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою йдеться у ч. 6 ст. 193 КПК України. Прийняття органом досудового розслідування постанови про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук є належною та достатньою обставиною для підтвердження факту саме оголошення особи в міжнародний розшук в розумінні вимог ст. 281 КПК України та ч. 6 ст. 193 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з доповненнями та просила її задовольнити в повному обсязі, доводи захисника, яка заперечували щодо задоволення апеляційної скарги з доповненнями, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями прокурора, не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 19 березня 2014 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у приміщенні Конституційного Суду РФ за адресою: РФ, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із Головою Конституційного Суду РФ ОСОБА_10 та суддями Конституційного Суду РФ ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_7 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 і з представникам влади та Збройних Сил Російської Федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, будучи представником влади суддею Конституційного Суду Російської Федерації, виконуючи відведену йому роль пособника у реалізації спільного злочинного плану, усвідомлюючи явну протиправність власних дій, передбачаючи у результаті їх вчинення можливість тяжких наслідків та бажаючи їх настання, розуміючи, що він сприяє порушенню іншими співучасниками злочину встановленого Декларацією про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року і статтями 1, 2, 5, 68, 73, 132-134 Конституції України суверенітету і територіальної цілісності України, з метою зміни меж її території та державного кордону та з мотивів перешкоджання євроінтеграційному курсу розвитку України, встановлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, для надання видимості законності дій представників влади і службових осіб ЗС РФ стосовно організації вторгнення на територію України та окупації підрозділами Збройних Сил Російської Федерації частини її території - АР Крим і м. Севастополя, з метою усунення перешкод представникам влади та ЗС РФ в реалізації спільного злочинного плану стосовно анексії раніше окупованих територій, прийняв участь у розгляді запиту Президента РФ від 18 березня 2014 року про перевірку відповідності Конституції Російської Федерації «Договору» між Російською Федерацією та «республікою Крим» про прийняття в Російську Федерацію «республіки Крим» та утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів (далі «Договір»); усвідомлюючи під час судового розгляду невідповідність «Договору» нормам міжнародного права та російського законодавства, незважаючи на його незаконність та невідповідність вимогам Конституції Російської Федерації, під час голосування на закритій нараді Конституційного Суду РФ особисто позитивно проголосував за визнання «Договору» таким, що відповідає Конституції Російської Федерації; склав та підписав постанову Конституційного Суду РФ № 6-П «У справі про перевірку конституційності міжнародного договору, який не набрав чинності, між Російською Федерацією та Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим і утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів», якою визнано «Договір» таким, що відповідає Конституції РФ.
У цей же день вказану постанову опубліковано на «Офіційному інтернет-порталі правової інформації» РФ, вона вступила в силу та її направлено Президенту РФ.
Відповідно до статті 8 Федерального конституційного закону «Про порядок прийняття в Російську Федерацію і утворення в її складі нового суб`єкта», єдиною умовою внесення до Державної Думи на ратифікацію міжнародного договору, що не вступив в силу, є визнання його Конституційним Судом РФ таким, що відповідає Конституції Російської Федерації.
У свою чергу представники влади Російської Федерації, які діяли за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та іншими 18 суддями Конституційного Суду РФ, отримавши 19 березня 2014 року постанову Конституційного Суду РФ щодо відповідності Конституції РФ вищевказаного «Договору», використали її як одну із основних підстав для звернення Президента РФ до Державної думи РФ із законопроектом про ратифікацію «Договору» та проектом супутнього Федерального конституційного закону, який, зокрема, передбачав зміни в Конституцію РФ.
20 березня 2014 року Державна дума Федеральних зборів РФ, розглянувши на своєму засіданні наведені законопроекти Президента РФ та врахувавши вищевказану постанову Конституційного Суду РФ, обов`язкова наявність якої передбачена статтею 8 Федерального конституційного закону «Про порядок прийому до Російської Федерації та утворення у її складі нового суб`єкта Російської Федерації», прийняла Федеральний закон «Про ратифікацію Договору між Російською Федерацією і Республікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів» та погодила супутній «Договору» Федеральний конституційний Закон «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя».
21 березня 2014 року Рада Федерації Федеральних зборів РФ, урахувавши наявність постанови Конституційного Суду РФ від 19 березня 2014 року № 6-П як обов`язкову підставу для його ратифікації, на позачерговому засіданні своєю постановою № 68-СФ також погодила ратифікацію цього «Договору», а також постановою № 69-СФ прийняла супутній «Договору» Федеральний конституційний закон про утворення в РФ двох нових суб`єктів «республіки Крим» і «міста федерального значення Севастополя».
У той же день вищевказані федеральний (№ 36-ФЗ) та федеральний конституційний (№ 6-ФКЗ) закони були підписані Президентом РФ і набули чинності.
Таким чином, штучна легітимізація окупації Російською Федерацією частини території України Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, яка відбулася шляхом прийняття Державною Думою та Радою Федерації Федеральних зборів РФ вказаних законів, була неможливою без постанови Конституційного Суду РФ від 19 березня 2014 року № 6-П.
Зазначеними діями ОСОБА_7 сприяв шляхом усунення перешкод представникам влади та Збройних Сил Російської Федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що призвело до тяжких наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності України окупації АР Крим і м. Севастополя, а також заподіяння збитків державі Україна внаслідок втрати об`єктів державної власності на загальну суму понад 1 080 352 000 000 гривень.
На обґрунтування вимог даного клопотання слідчий наведеть дані, що вказують на причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому дій, які підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування матеріалами , в тому числі :повідомленням з Конституційного Суду України від 16 січня 2018 року № 1-13-13-107 з додатками документами Конституційного Суду Литовської Республіки щодо неправомірних дій суддів Конституційного Суду Російської Федерації при прийнятті постанови № 6-П від 19 квітня 2014 року;зверненням Народного Депутата України № 436/019 від 01 лютого 2018 року про наявність ознак злочинів у діях суддів Конституційного Суду РФ при прийнятті постанови № 6-П від 19квітня 2014 року;повідомленнями щодо виконання доручення з Департаменту карного розшуку Національної поліції України від 23 лютого 2018 року № 14/01/08-1597 щодо суддів Конституційного Суду Російської Федерації; протоколами оглядів документів від 29січня 2018 року, 30січня 2018 року, 14лютого 2018 року, 09лютого 2018 року та 09лютого 2018 року, якими оглянуто документи та інформацію про суддів Конституційного Суду РФ, відомості щодо прийняття ними постанови № 6-П від 19квітня 2014 року та її подальшого використання представникам влади РФ для анексії півострову Крим; повідомленням з Департаменту моніторингу та організації інспекторської роботи МВС України від 22 березня 2014 року № 1/7-903 з додатком оперативною інформацією щодо військової окупації ЗС РФ півострову Крим; протоколами допитів свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 ; висновком за результатами проведення судово-економічної експертизи від 31 травня 2016 року № 6924/16-45; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
06 березня 2018 року о 12 год. 45 хв. повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 01 березня 2018 року у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, разом із пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, та повістками про його виклик до Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України на 10 год. 00 хв. 13 та 19 березня 2018 року для допитів, вручено останньому у спосіб, передбачений ст. ст. 111, 133, 135, 136, 278 КПК України, а саме за допомогою кур`єрської служби міжнародної доставки «Даймекс» доставлено за останнім відомим місцем перебування підозрюваного (місцем працевлаштування) - за адресою знаходження Конституційного Суду РФ (190000, РФ, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1).
12 березня 2018 року о 16 год. 58 хв. вищевказані документи доставлені на зазначену адресу та вручені міжнародною службою кур`єрської доставки «Федекс».
Однак, підозрюваний ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення за його участі слідчих дій, без поважних причин на виклики прокурора не з`явився, ухиляється від органів слідства та суду, у зв`язку з чим 20 березня 2018 року його оголошено в розшук, проведення якого доручено оперативним підрозділам Служби безпеки України.
Також, компетентним органам Російської Федерації 13 березня 2018 року направлено міжнародний запит про міжнародну правову допомогу в кримінальному провадженні щодо вручення підозрюваному письмового повідомлення про підозру, пам`ятку про процесуальні права і обов`язки підозрюваного, повістки про виклик. Однак, відповідно до відповіді №87-252-2018 від 19 грудня 2018 року Генеральної прокуратури Російської Федерації вказаний запит повернуто без виконання.
Відповідно до відповіді №5/3/4-9480 від 30 вересня 2020 року Департаменту захисту національної державності СБУ розшук підозрюваного здійснюється в рамках оперативно-розшукової справи і за наявною інформацією підозрюваний на постійній основі перебуває на території Російської Федерації.
У зв`язку з перебуванням підозрюваного за межами України та його не прибуття без поважних причин на виклик прокурора, будучи належним чином повідомлений, його постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 від 27 листопада 2020 року оголошено у міжнародний розшук.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 оголошений у міжнародний розшук, що свідчить про наявність достатніх даних стверджувати про переховування підозрюваного від органу слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності та про можливість і надалі переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити або спотворити будь-яких із речей, документів, електронних носіїв інформації, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Наявність вказаних ризиків, підтверджується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі; крім того постановою Ради Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації від 25 жовтня 1994 року № 225-І СФ призначений суддею Конституційного Суду Російської Федерації, а тому користуючись своїми службовими зв`язками та становищем може: знищувати, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема і щодо прийняття постанови № 6-П від 19 березня 2014 року; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, які знаходяться на території РФ та тимчасово окупованого півострову Крим; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме будучи представником влади РФ, може використовувати засоби політичного тиску та російської пропаганди спрямовані на дискредитацію органів держаної влади України, висвітлення їх у негативному ракурсі, в тому числі указувати на нікчемність дій правоохоронних органів, які здійснюють його кримінальне переслідування і таким чином створювати умови для ухилення від кримінальної відповідальності.
Враховуючи викладене, а також те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий просив обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та розглянути дане клопотання у відсутності підозрюваного, у зв`язку з оголошенням його у міжнародний розшук.
07.12.2020 ухвалою слідчого судді Шевченківським районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні даного клопотання слідчого.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя перевірив обґрунтованість підозри та погодився з доводами сторони обвинувачення, що наявні в матеріалах провадження докази, є достатніми для висновку про можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення та встановив, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити або спотворити будь-яких із речей, документів, електронних носіїв інформації, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Також слідчим суддею встановлено, що постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_9 від 27 листопада 2020 року підозрюваного ОСОБА_7 було оголошено в міжнародний розшук, в цей же день-27 листопада 2020 року вказану постанову направив для виконання на адресу начальника Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України .
Разом з тим, відомості про отримання та виконання вказаної постанови слідчого від 27 листопада 2020 року та виконання вимог Інструкцію про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол необхідних дій щодо оголошення в міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_7 матеріали клопотання не містять, не надано таких доказів і в судовому засіданні прокурором.
З урахуванням наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що сам лише факт винесення слідчим постанови про оголошення підозрюваного ОСОБА_7 у міжнародний розшук, у даному конкретному випадку не є достатніми доказами перебування особи в міжнародному розшуку, оскільки матеріали клопотання не містять, та прокурором, на якого покладено обов`язок доведення факту перебування підозрюваного у міжнародному розшуку, під час судового розгляду не надано доказів на підтвердження дотримання органом досудового розслідування встановленої законом процедури оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук, тому прийшов до висновку про відсутність підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного ОСОБА_7 .
З оскаржуваної ухвали вбачається, що наведені в клопотанні доводи перевірено слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, заслухано думку прокурора, захисника, з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.
Чинним кримінальним процесуальним законом України передбачено спеціальну процедуру вирішення питання, коли особа, щодо якої ставиться питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оголошена у міжнародний розшук.
Зокрема, відповідно до частини шостої статті 193 КПК України, слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного за наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, та за умови знаходження особи в міжнародному розшуку.
Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 слідчий суддя встановив обставини того, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110 КК України, та наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, однак не встановив доведеності прокурором, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.
Чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особу оголошено в будь-якому з видів розшуку (державному, міждержавному, міжнародному).
Статтею 6 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, ратифікованої Україною 10.11.1994, у редакції від 21.01.2006, визначено, що договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, серед іншого, зокрема - складання і пересилання документів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, а також шляхом вручення документів.
Якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук (ч.1 ст. 281 КПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.
Відповідно до ч. 2 ст. 281 КПК України про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно п.п. 2, 5 розділу ІІ вказаної Інструкції, цілями міжнародного співробітництва з використанням інформаційної системи Інтерполу є установлення місцезнаходження осіб, які розшукуються, з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції).
Уповноважений підрозділ на підставі отриманого від правоохоронного органу України запиту/звернення забезпечує використання інформаційної системи Інтерполу шляхом надсилання запиту про публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення (RED NOTICE);
Відповідно до п.п. 1, 7 розділу ІІІ Інструкції, правоохоронні органи України надсилають запити/звернення про використання інформаційної системи Інтерполу уповноваженому підрозділу та/або уповноваженим територіальним підрозділам.
Уповноважений підрозділ у разі одержання запитів/звернень здійснює їх попередню оцінку щодо обґрунтованості, повноти, правильності оформлення, відповідності правилам Інтерполу.
Згідно п. 8 розділу ІІІ Інструкції, залежно від результатів попередньої оцінки одержаного запиту/звернення уповноважений підрозділ: здійснює заходи, передбачені пунктом 5 розділу II цієї Інструкції; надає відповідь правоохоронному органу України - ініціатору внесення відомостей до інформаційної системи Інтерполу безпосередньо чи через уповноважений територіальний підрозділ; запитує у правоохоронного органу України - ініціатора внесення відомостей до інформаційної системи Інтерполу, інших державних органів додаткову інформацію або документи, необхідні для виконання запиту/звернення; повністю або частково відмовляє у виконанні запит звернення у випадках, передбачених пунктом 9 цього розділу; проводить додаткові консультації з правоохоронним органом України - ініціатором внесення відомостей до інформаційної системи Інтерполу або органами Інтерполу.
Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що задля того, щоб особа вважалася такою, що є оголошеною у розшук, у тому числі - міжнародний, має бути здійснено певний комплекс заходів. Так, за умови винесення слідчим, прокурором, постанови про оголошення особи у розшук, інформація про це має бути внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Крім того, таке процесуальне рішення має бути спрямоване відповідному органу з метою його реалізації.
Тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, про те, що постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_9 від 27 листопада 2020 року підозрюваного ОСОБА_7 було оголошено в міжнародний розшук, в цей же день 27 листопада 2020 року вказану постанову направлено для виконання на адресу начальника Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України однак відомості про отримання та виконання вказаної постанови слідчого від 27 листопада 2020 року та здійснення Національним центральним бюро Інтерполу в Україні необхідних дій щодо оголошення в міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_7 матеріали клопотання не містять, не надано таких доказів і в судовому засіданні прокурором, як в суді першої інстанції так під час апеляційного розгляду.
Крім того слідчим суддею було враховано висновки викладенні в Листі ВССУ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України» згідно яких слідчий суддя, суд наділений правом розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що такого підозрюваного, обвинуваченого оголошено у міжнародний розшук (ч. 6 ст. 193 КПК України). Обов`язок доведення факту перебування підозрюваного, обвинуваченого у міжнародному розшуку покладається на слідчого, прокурора, який подав клопотання про застосування запобіжного заходу та підтверджується відповідними відомостями (довідка, витяг із бази даних Інтерполу тощо).
Враховуючи зазначене колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора в частині того, що винесення органом досудового розслідування постанови про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук є належною та достатньою обставиною для підтвердження факту саме оголошення особи в міжнародний розшук в розумінні вимог ст. 281 КПК України та ч. 6 ст. 193 КПК України є безпідставними, оскільки обов`язок доведення факту перебування підозрюваного у міжнародному розшуку покладається на слідчого, прокурора, який подав клопотання про обрання запобіжного заходу.
Проте дану обставину колегія суддів вважає не істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням того, що підставою у відмові у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу стала не дана інструкція, а не доводення прокурором, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.
Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя в силу п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, належним чином здійснив судовий контроль та дотримався судової процедури, за якої жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею прийнято в цілому законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, а апеляційна скарга не містить доводів, які б були підставою для його скасування чи зміни, тому її слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Крім того слід зауважити, що прокурор не позбавлений права повторно звернутися до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу, усунувши недоліки, які були встановлені слідчим суддею при розгляді даного клопотання.
Керуючись статтями 131-132, 176-178, 183-184,193, 376, 404, 405, 407, 418, 532 КПК України, колегія суддів -
п о с т а н о в и л а:
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4