Справа № 459/1519/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1125/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 01 вересня 2020 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,
з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 01.09.2020р. ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено їй покарання у виді восьми років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Зараховано ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ч.5 ст.72 КК України, до призначеного судом покарання, строк її попереднього ув`язнення з 17 січня 2019 року по 31 жовтня 2019р., із розрахунку один день позбавлення волі дорівнює одному дню попереднього ув`язнення.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили.
За вироком суду, 17 січня 2019 року близько 19:00 год. ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання в приміщенні коридору квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинила умисне вбивство свого батька ОСОБА_10 .
Зокрема, ОСОБА_6 під час побутового конфлікту, який виник раптово на ґрунті тривалих родинних неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту, який переріс у бійку, керуючись раптово виниклим умислом спрямованим на вчинення вбивства ОСОБА_10 , з метою позбавлення життя останнього, поштовхом в груди збила потерпілого з ніг, після чого схопила кухонний ніж, який знаходився в приміщенні квартири та утримуючи його в лівій руці, нанесла ним один удар в область шиї потерпілого ОСОБА_10 , заподіявши йому колото-різану рану в надключичній ділянці справа з пошкодженням правої підключичної артерії, яка привела до гострої кровотечі та гострої крововтрати і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент утворення, що привело до смерті ОСОБА_10 на місці події, тобто умисно вбила останнього.
Після нанесення ножового поранення ОСОБА_10 , ОСОБА_6 пересвідчилась в тому, що вчинила умисне вбивство, оскільки останній не виявляв ознак життя та залишила місце події.
В апеляційній сказі обвинувачена ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України, та призначити їй покарання у межах санкції даної статті, у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.01.2019р. по 31.10.2019р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі та вважати її такою, що відбула покарання у повному обсязі.
На підтримку своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 вказує, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, винесений з порушенням норм процесуального та матеріального права, допущено неповноту судового розгляду, без дотримання вимог КПК України.
В апеляційні скарзі покликається, що у судовому засіданні суду першої інстанції вона свою вину визнала частково, а саме в умисному вбивстві, вчиненому у стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстокім поводженням, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого. Зазначає, що її батько завжди зловживав алкогольними напоями і постійно погрожував їй та матері вбивством, наносив тілесні ушкодження. З 2013 року батько систематично її обзивав, застосовував до неї насильство, завдавав удари. У день події між нею та батьком виник словесний конфлікт, і потерпілий наніс їй близько 7 ударів металевою палицею по різних частинах тіла. Після цього батько пішов на кухню зі словами, що вб`є її зараз, та повернувся з ножем у руках. Дані обставини викликали у неї сильне душевне хвилювання та тривогу за своє життя. Тоді вона вибила з рук потерпілого ніж та збила його з ніг. Вказує, що перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання вона схопила ніж та зробила характерний для нанесення удару рух ножем в сторону батька. Вона нікуди не цілилась, і куди попала ножем їй було не відомо. Зазначає, що будучи в збудженому стані та переживаючи за своє життя, не підходячи до потерпілого, покинула місце проживання та пішла на зупинку зустрічати чоловіка, якому розповіла про інцидент з батьком. Коли вони повернулись до дому, батько лежав на підлозі у коридорі. Тоді чоловік викликав медичну допомогу, які констатували смерть, а згодом викликав і працівників поліції.
Звертає увагу на порушення таємниці нарадчої кімнати, оскільки, на її думку, незначний проміжок часу, протягом якого суддів перебували у нарадчій кімнаті, був не достатнім для того, щоб надати повну та всебічну оцінку доказам, а також виготовити текст вироку такого об`єму. Отже, таке порушенням вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування чи зміни судового рішення. Крім цього, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог КПК України, оскільки у судовому засіданні 03.09.2019р. перед допитом свідка ОСОБА_11 , всупереч вимогам ч. 2 ст. 325 КПК України, не привів даного свідка до присяги. Апеляційні доводи обвинуваченої про неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження мотивовані тим, що суд першої інстанції не встановив місце на тілі потерпілого куди було нанесено удар ножем. Крім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав оцінки важливим обставинам кримінального провадження, які містяться у показаннях потерпілої ОСОБА_7 та допитаних у судовому засіданні свідків. Також суд першої інстанції належним чином не дослідив та не надав належної оцінки висновку експерта № 07/219 від 18.01.2019р. щодо виявлений тілесних ушкоджень в обвинуваченої. Зазначає, що неповнота судового слідства полягає і у тому, що суд першої інстанції не надав належну оцінку і поведінці потерпілого, який протягом значного періоду часу систематично здійснював насильство та знущався над нею, що і викликало в неї стан раптового сильного душевного хвилювання, під час якого вона і завдала одного удару своєму батькові. При цьому, поведінка та дії потерпілого мали бути враховані і при призначенні покарання.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на доводи сторони захисту та не відобразив у вироку щодо недопустимості доказу протоколу огляду місця події від 17.01.2019р., з тих підстав, що ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 18.01.2019р. було відмовлено у задоволенні клопотання про узаконення проведеного 17.01.2019р. огляду місця події квартири АДРЕСА_2 , а з клопотання про проведення обшуку за вказаною адресою прокурор до слідчого судді не звертався.
Вважає, що стороною обвинувачення належним чином та допустимими доказами не доведено наявність у її діях прямого умислу на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, і її дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати виною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України, та призначити їй покарання у межах санкції даної статті.
На підтримку своїх апеляційних вимог потерпіла покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим та занадто суворим, винесеним із порушенням вимог КПК України. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не дав оцінку її поясненням та її позиції щодо обставин кримінального провадження та призначення покарання. Покликається на те, що загиблий є її чоловік, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння постійно погрожував їй та донці вбивством. Вказує, що потерпілий застосував до обвинуваченої систематичне насильство, як фізичне, так і психологічне. При ухваленні оскаржуваного вироку не було враховано таку поведінку самого потерпілого. Хоча факт здійснення потерпілим над обвинуваченою протягом значного періоду часу систематичного насильства та знущання підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , висновком експерта № 07/2019 від 18.01.2019р. Вважає, що під час судового розгляду було доведено наявність в обвинуваченої стану сильного душевного хвилювання, а стороною обвинувачення належними та допустимими доказами не доведено наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України. Вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано закону України про кримінальну відповідальність та призначено обвинувачені покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачена, її захисник, а також потерпіла підтримали подані апеляційні скарги з наведених у них мотивів та просили такі задоволити.

Прокурор заперечив подані апеляційні скарги та зазначив про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного вироку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, виступи присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченої ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто у вчиненні вбивства умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.
Свої висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, зокрема:
- показаннями обвинуваченої ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції свою вину визнала частково, а саме визнала свою провину у заподіянні смерті потерпілому, при цьому не погодилась з кваліфікацією її дій, та вказала на вчинення нею вбивства з необережності, у стані сильного душевного хвилювання. Зазначила, що ненавмисно заподіяла потерпілому тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть, оскільки вона сама захищалась від нападу та перебувала у стані сильного душевного хвилювання. У своїх показанням обвинувачена зазначила, що у день події її батько перебував напідпитку і вдома між ними розпочався словесний конфлікт. Батько почав перший бити її палицею, вона захищалась, вибила палицю з рук. Тоді батько пішов на кухню та повернувся з ножем і почав їй погрожувати. Під час бійки вона вихопила ніж та впала з ножем на батька, а отже вчинила вбивство з необережності. Вказала, що її неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за конфлікти в сім`ї з матір`ю та батьком, через те що вона та її чоловік вживали спиртне. Крім цього, підтвердила, що проти неї була порушена кримінальна справа за побиття матері, проте закрита, оскільки вони помирились;
- даними протоколу огляду місця події від 17.01.2019р. та фото таблиці до нього, згідно якого оглянуто квартиру АДРЕСА_3 , де при виході з кімнати залу з правої сторони коридору виявлено труп ОСОБА_10 в горизонтальному положенні лежачи на спині головою до виходу на відстані 1м10см знаходиться 7 плям речовини бурого кольору. Також у вказаному місці на підлозі знаходиться металева палиця з пластиковою ручкою в верхній частині з гумовою накладною упаковкою внизу. На палиці знаходяться сліди РБК. Прямо по коридору знаходиться вхід в кімнату-кухню з правої сторони якої знаходиться кухонна гарнітура з тумбочкою в яку вмонтована мийка над якою на тумбочці є ніж. (Т.1 а.с.142-157);
- даними протоколу огляду трупа ОСОБА_10 та фото таблиці від 18.01.2019р., з якого вбачається, що на тілі виявлено колото-різане поранення в надключичній ділянці справа з пошкодженням правої підключичної артерії та інші тілесні ушкодження (Т.1 а.с.158-165);
- даними протоколу слідчого експерименту від 18.01.2019р., який проведено за участю обвинуваченої ОСОБА_6 , у процесі проведення якого остання за допомогою макету кухонного ножа показала, що під час побутового конфлікту з своїм батьком ОСОБА_10 , який почався у вітальні та продовжився в коридорі, батько бив її по різних частинах тіла металевою палицею, а вона його штовхнула, він впав, в цей час вона у вітальні в шафі взяла ножа і повернувшись вдарила батька один раз в область грудей та шиї.(Т.1 а.с.169-174);
- даними протоколу пред`явлення речей для впізнання та фототаблиці від 16.05.2019р., згідно якого ОСОБА_6 впізнала ніж, яким вона заподіяла тілесне ушкодження. (Т.1, а.с. 175-179);
- даними висновку експерта № 07/2019р. від 18.01.2019р., з якого вбачається, що у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в лівій тім`яній голові, на лівому передпліччі, на правому передпліччі, рани на пальці правої кисті. Крововиливи утворились від контакту з тупими предметами. Рана утворилась від контакту з гострим предметом із ріжучими властивостями. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в лівій тім`яній ділянці голови, на лівому передпліччі, на правому передпліччі, рани на пальці правої кисті, могли виникнути 17.01.2019р. Крововилив на правому плечі, виявлений при судово-медичній експертизі міг виникнути за 5-7 діб до часу проведення експертизи. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження. (Т.1, а.с.183);
- даними висновку експерта судово-медичної експертизи від 18.01.2019р. №017/2019, згідно якого встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок колото-різаного ушкодження в надключичній ділянці справа з пошкодженням правої підключичної артерії, яка привела до гострої кровотечі та гострої крововтрати, що підтверджується характерними морфологічними ознаками, виявленими при експертизі його трупа та результатами судово-гістологічної експертизи кусочків внутрішніх органів з його трупа. Було виявлено тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення в надключичній ділянці справа з пошкодженням правої підключичної артерії, ран: двох на чолі справа, двох в скронево-потиличній ділянці голови зліва, на правій щоці, крововиливів: на передній черевній стінці, на лівому стегні. Рана в надключичній ділянці справа з ушкодженням підключичної артерії, яка була виявлена при експертизі трупа ОСОБА_10 утворилася незадовго до настання смерті від дії плоского колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, який мав одне лезо обухподібної форми і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, по ознаці небезпеки для життя в момент утворення. Також в крові трупа ОСОБА_10 було виявлено етиловий спирт в кількості 0,8 % проміле, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння (Т.1 а.с.186-188);
- даними висновку експерта №347/2019-т від 18.01.2019р., згідно якого в крові трупа ОСОБА_10 виявлено 0,8 % проміле етилового спирту. (Т.1 а.с.195);
- даними висновку №13/2019 від 18.01.2019р., згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи клаптя шкіри з надключичної ділянки справа від трупа ОСОБА_10 було виявлено: одне наскрізне колото-різане ушкодження, яке утворилось від дії гострого, плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа. (Т.1 а.с.192-194);

- даними висновку експертизи одягу ОСОБА_10 № 31/2019-мк від 01.02.2019р., з якого вбачається, що виявлено на джемпері 2 колото-різаних пошкодження, на передній половині сорочки справа було виявлено 2 колото-різаних пошкодження та на передній половинці кофти справа було виявлено одне колото-різане пошкодження, які утворились від дії плоского колючо-ріжучого предмету типу клинка ножа, який мав гостре лезо. (Т. 2 а.с.42-49);
- даними висновків експертів-імунологів та судово-медичного експертів № 218/2019-ім від 31.01.2019р., №220/2019-ім від 31.01.2019р. та №224/2019-ім від 12.02.2019р., №221/2019-ім від 31.01.202019р., №223/2019-ім від 01.02.2019р., №40/2019ц, №39/2019ц від 01.02.2019р., №41/2019ц від 01.02.2019р., №38/2019ц від 01.02.2019р., №76/2019р. від 02.04.2019р.(Т.1 а.с.208-209, 226-229, 234-237, 242-250; Т.2 а.с. 5-8, а.с.12-15, 20-23, 28-30, 35-37а, Т.2 а.с.74-76);
- даними висновком експерта №38/2019 від 01.02.2019р. судово-медичної експертизи двох ножів, з якого вбачається, що в помарках бурого кольору на клинку ножа 1.1. виявлено кров людини особи чоловічої генетичної статі та антиген в ізосерологічної системи АВО, клітини зроговілого плоского епітелію. Виявлена кров з антигеном В може походити від потерпілого ОСОБА_10 або іншого мужчини з такою груповою характеристикою.(Т.2 а.с.35-37а);
- даними висновку експерта № 41/2019 від 01.02.2019р., згідно якого при дослідженні металевої палиці з ручкою в плямах та помарках бурого кольору на металевій палиці /об`єкти №1,2,3/ виявлено кров особи чоловічої генетичної статі та антиген В ізосерологічної системи АВО, які найбільш походять від потерпілого ОСОБА_10 або іншого мужчини з такою групою крові.(Т.2 а.с.28-30)
- даними висновку щодо результатів медичного огляду стану алкогольного сп`яніння від 17.01.2019р., з якого вбачається, що в обвинуваченої ОСОБА_6 виявлено в крові 2, 695 проміле алкоголю. (Т.2 а.с.78-79);
- даними висновку судово-психіатричного експерта № 42 від 17.04.2019р. встановлено, що ОСОБА_6 впродовж останніх років зловживала алкоголем, з приводу чого перебувала на лікуванні в наркологічному відділенні на обліку в лікаря-нарколога. Їй притаманні ознаки алкоголізму (деталізованість у мисленні, огрубілість емоцій, деяке зниження пам`яті та уваги). Жодних інших психічних порушень не виявлено. Відсутні відомості, які б могли свідчити про прояв психічного розладу і під час інкримінованих їй дій. Такі результати дослідження дають змогу трактувати такий стан як психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час інкримінованих дій, ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням, недоумством чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, перебувала у стані алкогольного сп`яніння, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У момент вчинення правопорушення та період, що передував інкримінованим діям ОСОБА_6 не перебувала в емоційному стані, який істотно впливав на її здатність правильно сприймати явища дійсності, зміст конкретної ситуації чи поведінки. ОСОБА_6 в момент правопорушення у стані сильного душевного хвилювання не перебувала (Т.2 а.с.63-66);
- дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції речовими доказами.
Сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.
Твердження обвинуваченої, а також позиція потерпілої про те, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ст. 116 КК України, оскільки обвинувачена вчинила вбивство у стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстокім поводженням, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, є неспроможними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 охоплюються складом злочину, визначеного ч. 1 ст. 115 КК України.
З такою позицією суду першої інстанції погоджується і колегія суддів. Суд першої інстанції у своєму вироку навів переконливі доводи на обґрунтування такого висновку, тому апеляційний суд визнає його правильним з огляду на наступне.
Частина 1 статті 115 КК України, за якою пред`явлено обвинувачення ОСОБА_6 передбачає відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
З об`єктивної сторони цей злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.
Відповідальність за ст. 116 КК України передбачена за умисне вбивство, вчинене у стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.
Наявність стану сильного душевного хвилювання встановлює суд, оцінюючи висновок судової експертизи щодо психічного стану особи в сукупності з іншими доказами. До стану сильного душевного хвилювання відносяться не тільки афекти, але й інші емоційні стани, які виникли внаслідок неправомірних дій потерпілого і характеризуються особливою великою силою їх прояву.
Згідно даними висновку судово-психіатричного експерта № 42 від 17.04.2019р., який вірно взято до уваги судом першої інстанції та обґрунтовано вирок, ОСОБА_6 впродовж останніх років зловживала алкоголем, з приводу чого перебувала на лікуванні в наркологічному відділенні на обліку в лікаря-нарколога. Їй притаманні ознаки алкоголізму (деталізованість у мисленні, огрубілість емоцій, деяке зниження пам`яті та уваги). Жодних інших психічних порушень не виявлено. Відсутні відомості, які б могли свідчити про прояв психічного розладу і під час інкримінованих їй дій. Такі результати дослідження дають змогу трактувати такий стан як психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час інкримінованих дій, ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням, недоумством чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, перебувала у стані алкогольного сп`яніння, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У момент вчинення правопорушення та період, що передував інкримінованим діям ОСОБА_6 не перебувала в емоційному стані, який істотно впливав на її здатність правильно сприймати явища дійсності, зміст конкретної ситуації чи поведінки. ОСОБА_6 в момент правопорушення у стані сильного душевного хвилювання не перебувала (Т.2 а.с.63-66).
Матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що обвинувачена ОСОБА_6 під час вчинення кримінального правопорушення, чи безпосередньо перед його вчиненням, перебувала у стані сильного душевного хвилювання, чи у будь якому іншому емоційному стані, який істотно впливав на її здатність правильно сприймати явища дійсності, тощо.
Під час інкримінованих обвинуваченій дій, остання знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено даними висновку щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння від 17.01.2019р., з результатом тесту 2, 695 % проміле алкоголю (Т.2 а.с.78-79).
У своїх апеляційних скаргах як обвинувачена, так і потерпіла покликаються на те, що обвинувачена вчинила вбивство у стані сильного душевного хвилювання, яке було зумовленому жорстокім поводженням, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, оскільки потерпілий по відношенню до обвинуваченої систематично здійснював насильство, як фізичне, так і психологічне. І при ухваленні оскаржуваного вироку не було враховано таку поведінку самого потерпілого.
Однак, матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних та достатніх доказів на підтвердження таких доводів.
Доводи апелянтів про те, що показаннями потерпілої ОСОБА_7 , а також показаннями допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції свідків, висновком експерта № 07/2019 від 18.01.2019р., доведено те, що потерпілий протягом значного періоду часу систематичного вчиняв насильство та знущання над обвинуваченої, колегія суддів у даному випадку вважає необґрунтованими.
Так, суд першої інстанції вірно оцінив показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , як показання заінтересованих осіб, що надані з метою пом`якшити відповідальність обвинуваченої за скоєне, з огляду на їх родинні зв`язки з обвинуваченою. При цьому, суд першої інстанції вірно врахував, що показання решти допитаних у судовому засіданні свідків, а саме ОСОБА_13 ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , не мають суттєвого значення у даній справі, оскільки такі не були безпосередньо на місці вчинення злочину та не були свідками конфліктів.
Висновок експерта № 07/2019 від 18.01.2019р. з якого вбачається, що у ОСОБА_6 було виявлено легкі тілесні ушкодження, і на який покликаються апелянти, не свідчить про систематичний характер проявленого потерпілим по відношенню до обвинуваченої насильства та знущання, а також не є свідченням того, що обвинувачена під час вчинення злочину перебувала у стані сильного душевного хвилювання.
Разом з тим, матеріали кримінального провадження містять відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, зокрема за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство) як щодо своєї матері, так і щодо батька (Т.2, а.с. 175, 176). Також, відносно обвинуваченої ОСОБА_6 було розпочато кримінальне провадження за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень своїй матері, яке ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 15.09.2017р. закрито у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення (Т.2, а.с. 172).
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність у ОСОБА_6 умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, виходив з сукупності всіх обставин вчиненого нею злочину, та вірно врахував спосіб та знаряддя вчинення злочину, характер та локалізацію поранень, попередню поведінку обвинуваченої, а також її взаємовідносини із батьком.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 як на ст.116 КК України, так і на ст.119 КК України, колегія суддів вважає правильним.
Апеляційні доводи обвинуваченої про те, що суд першої інстанції не встановив місце на тілі потерпілого куди було нанесено удар ножем не відповідають дійсності, оскільки згідно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, які наведено у вироку, обвинувачена нанесла ножем один удар в область шиї потерпілого ОСОБА_10 , заподіявши йому колото-різану рану в надключичній ділянці справа з пошкодженням правої підключичної артерії.
Щодо апеляційних доводів обвинуваченої про те, що суд першої інстанції, покликавшись у вироку на дані протоколу огляду місця події від 17.01.2019р., не взяв до уваги доводи сторони захисту про те, що даний доказ є недопустимим з тих підстав, що ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 18.01.2019р. було відмовлено у задоволенні клопотання про узаконення проведеного 17.01.2019р. огляду місця події, а з клопотання про проведення обшуку за вказаною адресою прокурор до слідчого судді не звертався, колегія суддів враховує наступне.
У вироку суду наведено достатні мотиви суду першої інстанції щодо визнання належним та допустимим доказом - протокол огляду місця події від 17.01.2019р. Висновок суду першої інстанції про те, що дана слідча дія була проведена з дотриманням вимог ст.ст. 223, 237 КПК України є обґрунтованим. Суд першої інстанції вірно врахував, що у даному випадку слідчим проведено саме огляд місця події, яке розташоване за місцем проживання обвинуваченої та потерпілого, на що було отримано згоду власника житла та зумовлено необхідністю проведення даної слідчої дії без затримки та зволікань, а також з метою збереження слідів кримінального правопорушення. Тоді було винесено постанову про визнання вилучених предметів речовими доказами та долучено їх до кримінального провадження.
А ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 18.01.2019р. ( Т.2, а.с.152-153) було відмовлено у задоволенні клопотання про узаконення проведеного 17.01.2019р. огляду місця події з тих підстав, що огляд місця події проводився у квартирі АДРЕСА_2 за згодою власника житла, що передбачено ч. 1 ст. 233 КПК України, а отже у визначений законом спосіб, та за відсутності у положеннях КПК України вимоги про узаконення такої слідчої дії як огляд місця події.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що у даному кримінальному провадженні суд першої інстанції допустив порушення таємниці нарадчої кімнати.
Разом з тим, призначене ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, не в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.
Так, призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, його наслідки у вигляді смерті людини, дані про особу обвинуваченої, яка вину визнала частково, раніше притягувалась до адміністративної відповідальності, перебуває на обліку в лікаря нарколога, не працює, не перебуває на обліку в лікаря-психіатра, інвалід ІІІ групи, заміжня, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю та особи, з якою винна перебувала у сімейних відносинах.
Проте, на думку колегії суддів, при призначенні покарання суд першої інстанції не у повній мірі врахував особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка є інвалідом ІІІ групи, а саме у обвинуваченої відсутні усі пальці на правій руці, які остання втратила через побутову травму, і як наслідок обвинувачена позбавлена можливості використовувати праву руку для власного обслуговування.
Через наявність у обвинуваченої вищевказаної тяжкої вади здоров`я колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років є надто суворим, а тому вважає за необхідне змінити вирок в частині призначеного покарання та зменшити покарання обвинуваченій ОСОБА_6 до мінімальної межі, встановленої санкцією ч.1 ст.115 КК України, і яке, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, на переконання колегії суддів, апеляційні скарги обвинуваченої та потерпілої не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку, водночас такі слід задоволити частково та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченій у бік зменшення такого, в решті оскаржуваний вирок слід залишити без змін.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 01 вересня 2020 року відносно ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді семи років позбавлення волі.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: