Номер провадження: 11-кп/813/1822/21
Номер справи місцевого суду: 522/2581/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000917 від 12.08.2020 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, українця, не працюючого, керівника Громадської організації «Всеукраїнське Об`єднання «Мій Вибір», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, п. п. 6, 11 ч.2 ст. 115 КК України, -
встановив:

З представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000917 від 12.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, п. п. 6, 11 ч.2 ст. 115 КК України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2021 року, в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому відмовлено, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого задоволено, та в порядку ст.331 КПК України, продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у виді тримання під вартою без визначення застави, строком на 60 (шістдесят) днів, до 12.09.2021 року.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, районний суд, врахувавши дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, його обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, та ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість здійснення спроб переховування від суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; продовження вчинення кримінального правопорушення, чи іншим чином перешкоджання встановленню істини у справі, які не зменшились та не перестали існувати, та дійшов висновку, що обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на шістдесят днів, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу, та змінити ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем мешкання, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Захисник посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали районного суду, стверджує про недоведеність ризиків, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , не врахування судом особи обвинуваченого та погіршення стану його здоров`я.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в його присутності останнім не заявлялось, однак в присутності його захисників.

Заслухавши суддю-доповідача; захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою останнього.

З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що на стадії розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , останній обвинувачується у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, п. п. 6, 11 ч.2 ст. 115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на умисне вбивство з корисливих мотивів на замовлення, який у відповідності до класифікації злочинів за ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Санкція статті інкримінованого злочину передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, з врахуванням норм ст.68 КК України.
Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що останній, перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, продовжити вчинення злочину, чи іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Крім того, при прийнятті рішення суд врахував особу обвинуваченого, доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого та ступінь міцності його соціальних зв`язків.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_9 , а також існування ризиків переховування останнього від суду, можливості здійснення впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, продовження вчинення злочину, в якому обвинувачується, чи іншим чином перешкоджання встановленню істини по справі, виправдовують продовження найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість покарання за інкримінованим особливо тяжким злочином, яке може бути призначено останньому у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 , який на теперішній час обвинувачується у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Враховуючи обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_9 злочину, дані про особу обвинуваченого, якому інкриміновано закінчений замах на умисне вбивство з корисливих мотивів на замовлення, приймаючи до уваги не працевлаштування обвинуваченого, відсутність у останнього законних джерел доходу, апеляційний суд також вважає, що існує ризик того, що обвинувачений може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема продовжити вчинення даного злочину, в якому обвинувачується, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні продовжує існувати реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.
Апеляційний суд визнає також неспроможними доводи сторони захисту щодо недоведеності ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази потерпілого та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Апеляційний суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Доводи захисника ОСОБА_8 щодо можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки існують реальні сумніви відносно того, що застосування такого запобіжного заходу забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_9 своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, в оскарженій ухвалі судом враховано доводи прокурора про те, що під час досудового розслідування після зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт останній не виконував покладені на нього процесуальні обов`язки. Колегією суддів районного суду визначено, що саме ці обставини вказують на поведінку обвинуваченого, а його належна поведінка наразі забезпечується саме запобіжним заходом у виді тримання під вартою.

Посилання захисника ОСОБА_8 про неврахування судом стану здоров`я обвинуваченого, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.
З ухвали суду першої інстанції вбачається, що судом було прийнято до уваги посилання сторони захисту на погіршення стану здоров`я обвинуваченого, однак визнано не достатніми медичні документи для підтвердження факту неможливості перебування обвинуваченого під вартою. Разом з тим, з метою перевірки та встановлення дійсного стану здоров`я ОСОБА_9 ухвалою суду було доручено керівництву філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області невідкладно організувати проведення медичного обстеження ОСОБА_9 із дослідженням органів грудної клітини обвинуваченого та визначенням можливості лікування виявлених хвороб в умовах тримання під вартою.
В свою чергу, апеляційний суд констатує, що в ході апеляційного перегляду оскарженого судового рішення, сторона захисту, посилаючись на погіршення стану здоров`я обвинуваченого, також не надала колегій суддів відповідних належних документів, які б підтверджували наявність у обвинуваченого важких чи хронічних захворювань, які виключають можливість його утримання під вартою.
При цьому, надані апеляційному суду медичні документи, отримані захисником на адвокатський запит, не є достатнім доказом незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, який на теперішній час унеможливлює його перебування під вартою. З наданих стороною захисту документів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 знаходиться на стаціонарному лікуванні в Одеській міській медичній частині №21, відповідно отримує медичну допомогу. Будь-якої іншої медичної документації щодо стану здоров`я обвинуваченого, в тому числі стосовно критичного стану його здоров`я, який виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.
Апеляційний суд звертає увагу, що у разі підтвердження незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, у відповідності до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-ХІІ від 30.06.1993 року, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Оскільки доказів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що стан здоров`я обвинуваченого є таким, що на даний час потребує невідкладної медичної допомоги, стороною захисту не надано, колегія суддів вважає, що у разі реального існування потреби в наданні медичної допомоги обвинуваченому, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотання до установи виконання покарань.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого під вартою, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого продовження скоєння ним злочину, в якому обвинувачується, переховування обвинуваченого від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, чи іншим чином перешкоджанні встановленню істини по справі, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2021 року щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000917 від 12.08.2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4