КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/4716/19 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1842/2021
Категорія: 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2021 року у кримінальному провадженні №0001132

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого і захисника про зміну запобіжного заходу та обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 05 березня 2021 року.
Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, один із яких віднесений до категорії тяжких. Він раніше неодноразово судимий та відбував покарання у місцях позбавлення волі, не має міцних соціальних зв`язків у м. Біла Церква, водночас наявні в обвинуваченого соціальні зв`язки не є стримуючим фактором його поведінки.
Крім того, суд врахував, що під час перебування на розгляді в суді обвинувального акта відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, йому було висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. У першому провадженні обвинувачений не прибував у судові засідання без поважних причин, щодо нього застосовувався привід, а в подальшому - розшук.
Отже суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та більш м`які запобіжні заходи, ніж позбавлення волі, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2021 року та прийняти нову ухвалу, якою обрати стосовно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вважаючи ухвалу суду незаконною та такою, що винесена з обмеженням права на захист, обвинувачений посилається на те, що прокурором в суді не надано обґрунтованих доказів для доведення обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, водночас клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором обґрунтовано наявністю тих же ризиків, які були зазначені при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звертає увагу на те, що він не ухилявся від суду, постійно перебував за місцем свого проживання і доглядав матір похилого віку, яка за станом здоров`я потребує цілодобового догляду, самостійно прибув до суду і лише в судовому засіданні дізнався про наявність ухвали про привід, яка постановлена з порушенням його права на захист, тому безпідставним вважає посилання суду на його привід та розшук.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Подовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, досліджуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням доводів прокурора, викладених у клопотанні щодо наявності достатніх підстав для продовження ОСОБА_6 цього запобіжного заходу, визнавши при цьому існування ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, дійшов висновку, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, отже, відмовивши стороні захисту у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, прийняв рішення про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні вказаного питання, об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

З огляду на те, що в суді першої інстанції триває судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, встановлення на даному етапі доведеності обвинувачення відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції. Тому колегія суддів вважає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень на даній стадії при розгляді провадження в порядку апеляційної процедури на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доводи обвинуваченого про недоведеність прокурором обвинувачення не можуть бути предметом окремої апеляційної перевірки.

Разом із цим, як убачається із судового рішення, судом були враховані обставини справи в сукупності з особою обвинуваченого та тяжкістю кримінальних правопорушень, які вказують на можливість ОСОБА_6 вчиняти дії, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно нього продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і підстав вважати його занадто суворим у колегії суддів немає.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні як нетяжкого, так і тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого в разі доведеності під час розгляду кримінального провадження винуватості обвинуваченого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років. Під час судового розгляду у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, він ухилявся від суду, оголошувався його розшук, що не спростовано стороною захисту. Тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його винуватості, може вдатися спроб переховуватися від суду.

Крім того, з урахуванням того, що ОСОБА_6 раніше судимий і йому було висунуто нове обвинувачення в той час, коли на розгляді в суді перебував обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, наявним є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Такі обставини у своїй сукупності, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що до теперішнього часу не зменшилися ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом першої інстанції.

Отже колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що жоден із ризиків, наведених прокурором, не підтверджений та недоведений. Разом із цим, матеріали провадження свідчать, що суд першої інстанції при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою дотримав вимоги ст. 22 КПК України і сторона захисту не була позбавлена можливості надати свої аргументи з приводу порушеного судом питання.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що він постійно проживав разом із матір`ю, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду, то такі обставини нічим не підтверджені.

З урахуванням наведеного, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки в даному випадку виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом питання про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин апеляційне прохання обвинуваченого про скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2021 року та обрання стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 05 березня 2021 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4