Справа № 512/18/20
Провадження №1-кп/503/24/21
УХВАЛА

14 травня 2021 року року Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого - адвокатаОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000215 від 20.11.2019 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черномин Пісчанського району Вінницької області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
На розгляді Кодимського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурором до суду було подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався та на даний час ризики, які були підставою для його застосування не змінилися. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому усвідомлюючи суворість покарання може переховуватися від суду. Також прокурор вказує, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував. Вважає, що прокурором не надано доказів, які б підтверджували наявність зазначених ним ризиків, оскільки обґрунтування ризиків сформульоване на припущеннях. Посилаючись на діюче законодавство України та практику Європейського суду з прав людини, вважав за можливе змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався, в тому числі ухвалами Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 2021 року та 17 березня 2021 року та на даний час визначений до 16 травня 2021 року.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_6 на даний час висунуте обвинувачення, суд приходить до висновку, що така підозра наявна та наявне відповідне обвинувачення.
Відповідно до практики ЄСПЛ викладеної у рішенні по справі "Фокс, Кампбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства", "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Надаючи оцінку доводам захисника, що застосування запобіжних заходів є можливим лише при наявності ризиків які підтверджені належними доказами, суд зазначає, що ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вирішуючи питання щодо можливості продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а тому колегія суддів вважає, що ризики з числа передбачених п.п. 1 та 3 ст. 177 КПК України, а саме того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні не зменшились.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Крім того, у справі "Москаленко проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Таким чином, на думку суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченого винним, ризик, передбачений п. 1 ст. 177 КПК України на разі не зменшився та останній, з метою уникнення покарання, може переховуватись, зокрема від суду.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченому незаконно впливати на свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій, враховуючи, що судовий розгляд у кримінальному провадженні розпочатий, однак свідки не були ще допитані в судовому засіданні.
Таким чином, ризик, передбачений п. 3 ст. 177 КПК України є доведеним та на даний час не зменшився.
У рішенні від 10.02.2011 у справі "Харченко проти України" ЄСПЛ зазначив, що продовження тримання під вартою виправдовується наявністю конкретного суспільного інтересу у встановленні винного в скоєнні особливо тяжкого злочину, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Суд вважає, що в даному випадку суспільний інтерес, а це життя і здоров`я населення держави, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та міцність його соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Також судом враховано ступінь суспільної небезпеки злочину, у скоєнні якого ОСОБА_6 обвинувачується, оскільки за наслідками його вчинення настала смерть людини.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування даного запобіжного заходу та продовжують існувати.
Керуючись ст. 110, 369, 371, 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 строком на шістдесят діб, тобто до 13 липня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3