Справа № 443/939/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1001/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 443/939/20 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смогів Жидачівського району Львівського області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 187 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Скасовано арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді від 22 травня 2020 року. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 07 травня 2020 року о 23 годині знаходячись за адресою місця проживання своєї бабці ОСОБА_9 у будинку АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає у будинку АДРЕСА_3 є особою похилого віку та проживає у даному будинку одна та може зберігати грошові кошти, маючи мету та прямий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, вирішив вчинити розбійний напад на ОСОБА_10 за місцем її проживання.
Відтак, з метою реалізації задуманого, ОСОБА_5 вийшов із будинку своєї бабці та направився у будинок ОСОБА_10
08 травня 2020 року о 00 годині 20 хвилин ОСОБА_5 підійшов до будинку АДРЕСА_3 , де, діючи із корисливих мотивів, спрямованих на заволодіння чужим майном, з метою власного збагачення шляхом розбою, умисно розбив скло у віконній рамі вхідних дверей, просунув руку у створений отвір та відчинив металевий гачок, за допомогою якого були зачинені вказані вище двері зсередини. Таким чином протиправно проник до вказаного будинку, де зайшов у житлову кімнату, в якій на ліжку спала ОСОБА_10 , ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_10 стягнув її з ліжка на підлогу та наніс удари руками по голові, чим спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння у вигляді закритої черепно-мозкової травми, множинних забоїв обличчя, перелому носової перегородки, забою головного мозку важкого ступеня, що призвело до втрати свідомості та настання стану коми. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді гнійних гематом обличчя, голови, перелому кісток носа, забою головного мозку важкого ступеня відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Подолавши будь-який можливий опір з боку ОСОБА_10 , ОСОБА_5 обшукав шафи та ліжка, які знаходилися у будинку потерпілої з метою відшукання грошових коштів. Знайшовши 200 гривень ОСОБА_5 заволодів вказаними вище коштами. Після чого, ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення втік та розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.
На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Жидачівського районного суду від 09 вересня 2020 року та постановити новий, яким визнати ОСОБА_5 невинуватим у зв`язку із недоведеністю вини.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що висновки судово-дактилоскопічних експертиз про наявність відбитків пальців та судово-імунологічних експертиз крові одягу не можуть бути підтвердженнями вини ОСОБА_5 , оскільки такі докази не є прямими та носять ймовірний характер. Також зазначив про те, що не проводилось впізнання ОСОБА_5 потерпілою, а протокол слідчого експерименту не порівнювався з іншими доказами, зокрема із показаннями свідків. Захисник вказує, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків, які могли б підтвердити місце та час перебування ОСОБА_5 під час вчинення злочину.

В апеляційній скарзі вказано, що ОСОБА_5 не знав про перебування потерпілої в житлі, що свідчить про відсутність умислу на вчинення розбою.

Захисник зазначає, що при призначенні покарання суд не взяв до уваги характеристику особи ОСОБА_5 . Також, на думку адвоката, перебільшено шкоду, заподіяну потерпілій діями обвинуваченого. Враховуючи вищенаведене, захисник вважає, що суд не обґрунтував суворість призначеного покарання.

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви, та просять апеляційну скаргу задовольнити.
Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 заперечив, просить вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, сторону захисту та сторону обвинувачення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: протоколом проведення слідчого експерименту від 12.05.2020 з участю ОСОБА_5 , який вказав як відбувались події в ніч з 7 на 8 травня 2020 року при нападі на ОСОБА_10 в АДРЕСА_3 ; протоколом обшуку від 09.05.2020 року; висновком експерта №10/3/869 від 15.06.2020; висновком експерта №10/3/870 від 17.06.2020; висновком експерта № 827/2020-ім від 03.07.2020 висновком експерта №122/2020 від 06.07.2020; висновком експерта №808/2020-ім від 20.07.2020 висновком експерта №810/2020-ім від 20.07.2020.
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини кримінального провадження в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про порушення норм матеріального та процесуального права не бере до уваги як безпідставні.
У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Твердження захисника ОСОБА_8 про можливу відсутність обвинуваченого ОСОБА_5 на місці події та його непричетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема: висновком експерта №10/3/869 від 15.06.2020, згідно з яким один слід пальця руки перекопійований на відрізку прозорої липкої стрічки №6, максимальними розмірами сторін 33х19 мм, який вилучений 08.05.2020 року по факту розбійного нападу на ОСОБА_10 в АДРЕСА_3 , залишений безіменним пальцем правої руки ОСОБА_5 ; висновком експерта №10/3/870 від 17.06.2020, згідно з яким слід пальця руки розмірами 20х15 мм, виявлений на поверхні фрагмента скла розмірами 57х31 мм, вилученого 08.05.2020 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , залишений вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_5 ; а також наявність слідів крові на джинсовій куртці та джинсових штанах, вилучених під час обшуку у АДРЕСА_2 , виявлена кров людини та антиген А за ізосерологічною системою АВО, що не виключає її походження від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 в тому числі і від ОСОБА_10 , що підтверджується висновками експерта №808/2020-ім від 20.07.2020 та №810/2020-ім від 20.07.2020.
Наведені докази підтверджуються протоколом проведення слідчого експерименту від 12.05.2020 за участю ОСОБА_5 , який послідовно вказав як відбувались події в ніч з 7 на 8 травня 2020 року при нападі на ОСОБА_10 в АДРЕСА_3 , що повністю узгоджується із встановленими судом обставинам справи.
Доводи захисника про те, що протокол слідчого експерименту не може вважатися доказом вини ОСОБА_5 оскільки такий не перевірений та не порівняний з іншими доказами не відповідають дійсності.
Суд першої інстанції належним чином оцінив протокол даної слідчої дії з участю ОСОБА_5 від 12.05.2020 з точки зору належності, допустимості і достовірності і в сукупності зібраних доказів визнав такий достатнім для ухвалення обвинувального вироку.

Щодо інших доводів апелянта, зокрема, про відмову у задоволенні клопотання, заявленого захисником під час судових дебатів, про допит свідків, яких обвинувачений і його захисник не заявляли стороні обвинувачення, то апеляційний суд вважає, що ця обставина не може бути істотною, що вплинула чи могла вплинути на законність судового рішення при наявності вищезазначених доказів винуватості ОСОБА_5 .

Щодо покарання, з яким не погоджується захисник, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи винного, який неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг не поступало; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставин, які обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину повторно (при цьому злочин вчинено зразу ж після звільнення з місць позбавлення волі); та призначене в межах, встановлених санкцією ч. 4 ст. 187 КК України.
Що стосується доводів апелянта про необхідність врахування при призначенні покарання особи обвинуваченого, то усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.
Будь-яких даних про те, що обвинувачена ОСОБА_5 у зв`язку із станом здоров`я не може перебувати у місцях позбавлення волі, матеріали кримінального провадження не містять.
При призначенні ОСОБА_5 покарання суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, усі обставини кримінального провадження обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому за ч. 4 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна
Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.
Також, колегія суддів звертає увагу, що апеляційні вимоги захисника про ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку щодо ОСОБА_5 при аналогічних вимогах про виправдання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК України за недоведеністю вини, не узгоджуються з вимогами п.3 ч. 1 ст. 407 та ч. 1 ст. 420 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частиною 1 ст. 418 КК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 407 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції ухвалює вирок. Будь-яке інше рішення суд апеляційної інстанції приймає у формі ухвали.

Таким чином, враховуючи наведені вище положення, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти рішення про скасування вироку та ухвалення нового виправдувального вироку, як це зазначено в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , оскільки законом взагалі не передбачено можливість ухвалення виправдувального вироку апеляційним судом.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4