Справа № 520/8511/18
Провадження № 1-кп/947/159/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
перекладачів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
потерпілого ОСОБА_17 ,
представника потерпілого ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001798 від 21.05.2018 року, відносно ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ширван Республіки Азербайджан, громадянина Республіки Азербайджана, азербайджанець, з середньою освітою, неодруженого, має посвідку на тимчасове проживання на території України, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИВ:
09.07.2018 року до Київського районного суду міста Одеси скерований обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001798 від 21.05.2018 року, відносно ОСОБА_22 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
В процесі розгляду справи прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 за погодженням керівника Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_23 відповідно до ст.ст.338,341 КПК України, змінено обвинувачення у кримінальному провадженні № 0001798 від 21.05.2018 року відносно Гумбатова Кяміля.
Так в ході судового розгляду встановлено, що 21.05.2018, близько 01.35 години, між ОСОБА_24 та ОСОБА_17 , які знаходилися біля магазину «24 часа», який розташований по Фонтанській дорозі, № 103в м. Одесі, на підґрунті малозначного приводу виник словесний конфлікт, в ході якого, ОСОБА_25 йшов по вул. Фонтанська дорога в бік 11 станції Великого Фонтану. В ході конфлікту, біля буд. № 129 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, ОСОБА_17 наздогнав ОСОБА_26 та у відповідь на його образливі слова, намагався нанести удар кулаком в обличчя ОСОБА_26 , але ОСОБА_27 , який знаходився поруч та з метою недопущення бійки, став між вказаними особами внаслідок чого, ОСОБА_17 наніс удар останньому в область обличчя. В цей час, ОСОБА_25 реалізуючи умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, дістав предмет, ззовні схожий на ніж та наніс ним удар в область грудної клітини останнього, спричинив тим самим ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітки зліва проникаюче в ліву плевральну порожнину з ушкодженням перикарда та лівого шлуночка серця, яке ускладнилося розвитком гемоперикарда (накопичення крові в навколосерцевій сумці) та лівобічного гемотораксу (накопичення крові в плевральній порожнині), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_22 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 121 КК України умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_22 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що дійсно 21.05.2018, близько 01.35 години він знаходився біля магазину «24 Часа» по Фонтанській дорозі, № 103 в м. Одесі, і у нього виник словесний конфлікт з потерпілим, в ході якого він на адресу потерпілого висказав образливі слова та намагався піти, але потерпілий його наздогнав та намагався вдарити, у нього не вийшло. В цей момент він обурений поведінкою потерпілого, дістав ніж та вдарив потерпілого у тулуб. Він не зрозумів одразу якої тяжкості тілесне ушкодження наніс потерпілому і взагалі не збирався наносити потерпілому удар ножем, оскільки мав намір лише його налякати. У скоєному він щиро кається, пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненного, просив пробачення у потерпілого за вчиненні дії, зробив висновки щодо своєї поведінки, та просив суворого його не карати.
Показами потерпілого ОСОБА_17 , що були отримані безпосередньо судом під час його допиту у судовому засіданні, який повідомив, що події відбувались 21.05.2018 року приблизно о 23:30 годині на АДРЕСА_2 , В той вечір він випив грам 200 коньяку. Він прийшов за дружиною, в цей час вона закінчувала працювати, з ним був його син, товариш ОСОБА_28 зі своїм товаришем. ОСОБА_25 крикнув дитині щоб йому кинули м`яч, він кинув йому м`яч, та через деякий час дитина підбігла та сказала, що йому не повертають м`яч. Він тоді підійшов до ОСОБА_26 та сказав, щоб повернули його дитині м`яч, але обвинувачений почав йому погрожувати, в руках у нього був ніж-метелик. До них підбіг ОСОБА_28 , почав відштовхувати обвинуваченого та казав щоб ОСОБА_29 йшов додому. Він же намагався вдарити обвинуваченого ОСОБА_25 , який його ображав, але вдарив ОСОБА_28 . Обвинувачений відштовхнув ОСОБА_28 , який нагнувся через те що він його вдарив, та у цей момент ОСОБА_25 наніс йому удар ножем в грудну клітину.
В ході судового розгляду після дослідження доказів, обсяг та об`єм, порядок дослідження, яких визначений за погодженням з усіма учасниками судового провадження, сторона обвинувачення скористалась своїм правом, передбаченим ст.338 КПК України, а саме прокурор змінив обвинувачення в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_30 зі ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України.
Відповідно до ст.338 ч.3 КПК України враховуючи, що в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, потерпілому ОСОБА_17 роз`яснено право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
Потерпілому ОСОБА_17 вручено обвинувальний акт із зміненим обвинуваченням, останній в своє письмовій заяві зазначив, що він не підтримує обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_30 , а згоден з обвинуваченням інкримінованим ОСОБА_31 відповідно до нового обвинувального акту від 15.02.2021 року, тобто обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України.
Також, потерпілій ОСОБА_17 в своєї заяві вказав, що він не наполягає на суворому покарання обвинуваченому ОСОБА_31 , оскільки обвинувачений визнав провину у скоєному за новим обвинуваченням, публічно вибачився за скоєне, та засудив свою поведінку.
Потерпілий ОСОБА_17 в своєї письмовій заяві, просив суд проводити судові засідання за його відсутністю у зв`язку з тим, що він на теперішній час мешкає на межами міста Одеси та не має можливості з`являтися у судові засідання.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_22 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений Гумбатов Кяміль та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_22 , потерпілого ОСОБА_17 , та дослідженням цивільного позову з додатками.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_32 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 121 КК України за кваліфікуючими ознаками -умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому Гумбатову ОСОБА_33 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_34 умбатову ОСОБА_33 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_34 умбатову ОСОБА_33 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_34 умбатову ОСОБА_33 , який відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №255 від 19.06.2018 року є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними ст. 19 ч.1 КК України, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, визнання вини і щире каяття у скоєному, публічно вибачився перед потерпілим ОСОБА_17 , та засудив свою поведінку, враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, провокаційну поведінку потерпілого, яка передувала злочину, а саме: потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння та намагався вдарити обвинуваченого, та відсутність обставин які обтяжують покарання, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_17 , який не наполягав на призначенні суворого покарання, думку прокурора який просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням вимог ст. 75 КК України, суд керуючись принципом справедливості, співмірності, та індивідуалізації призначення покарання, вважає за можливе і доцільно призначити ОСОБА_31 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано його діяння (ч. 1 ст. 121 КК України), з застосуванням до покарання положення ст. 75 КК України, тобто звільнити ОСОБА_30 від відбування покарання з випробуванням, оскільки на думку колегії суддів, призначення такого покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_31 з застосуванням вимог ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Крім того, відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції.
Потерпілий ОСОБА_17 заявив цивільний позов, в якому він просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_30 на його користь матеріальну шкоду, завдану злочином в сумі 60 000 гривень, яка складається з витрат на лікування, та стягнути втрачений заробіток у розмірі 16 753 гривень 50 копійок; у відшкодування завданої йому злочином моральної шкоди - 500 000 гривень.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, докази стосовно пред`явленого потерпілим цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_26 матеріальної шкоди у розмірі 60 000 гривень, суд дійшов висновку, що наведений позов підлягає частковому задоволенню.
Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. ст. 12,81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вбачається, у позові потерпілий ОСОБА_17 зазначив, що йому завдана обвинуваченим ОСОБА_24 матеріальна шкода, яка складається з витрат на лікувальні засоби, медичні препарати та медичні дослідження у загальному розмірі 60 000 гривень та відшкодування втраченого доходу за період з 21 травня по 10 жовтня 2018 року у загальному розмірі 16 753 гривні 50 копійок.
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що документально підтверджено відповідними чеками лише витрати на лікувальні засоби, медичні препарати, у загальному розмірі 11 451 гривня 52 копійки, які належить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_30 , в іншій частині відмовити у стягненні, у зв`язку з тим, що відсутнє документальне підтвердження заявленої суми.
Разом з цим, колегія суддів не погоджується з заявленою потерпілим ОСОБА_17 позовною вимогою, щодо відшкодування матеріальних збитків, у зв`язку з втратою доходу за період з21 травня по 10 жовтня 2018 року у загальному розмірі 16 753 гривні 50 копійок, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Тлумачення наведеної норми дозволяє зробити висновок, що шкода, яка завдана здоров`ю, не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування є лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання такої шкоди. До таких втрат законодавець відносить, зокрема, заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності (постанова Верховного Суду №191/48/16-ц від 11.09.2019 року).
Відповідно до ч.1,ч.3 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.
Виходячи з вимог ч. 2 ст.1195, ч. 1 ст.1197 ЦК України, втрачений заробіток особи, який не працював визначається у відсотковому співвідношенні між середньомісячною заробітною платою та ступенем втрати потерпілим загальної працездатності.
Разом з тим, доказів ступеню втрати працездатності потерпілим ОСОБА_17 внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, надано не було.
Також, колегія суддів зазначає, що потерпілим не надана інформація підтверджена належними доказами, щодо останнього місця праці, займаної посади, відповідного середньомісячного заробітку, або довідки про розмір заробітної плати працівника відповідного фаху та кваліфікації, яку має потерпілий.
Таким чином, враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до однозначно та безсумнівного висновку про те, що позовні вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченого втраченого доходу, не знайшло свого підтвердження у ході судового розгляду, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
Що стосується морального відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_17 , колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, у тому числі, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Під поняттям "моральна шкода" охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.
При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілої, погіршення функціонування її певних органів.
Як встановлено судом, ОСОБА_35 вчинив злочинні дії відносно потерпілого ОСОБА_17 , злочин передбачений ч.1 ст.121 КК України, вина обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення доведена. Отже, заявлена вимога потерпілого пов`язується з фактом заподіяння йому через це моральної шкоди, а тому суд враховуючи стан здоров`я потерпілого, фізичні та душевні страждання, що призвели до негативних змін у його житті, тяжкість вимушених змін у його звичайному способі життя, час та зусилля, які були необхідні для відновлення його попереднього стану, вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди.
З урахуванням вищезазначених обставин і доказів, наданих потерпілим ОСОБА_17 , суд вважає, що розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 50 000 грн., що спричинена потерпілому виходячи із сукупності її складових - ступеню тяжкості спричинених тілесних ушкоджень, фізичного болю та страждань, розумності, виваженості та справедливості є достатнім розміром для компенсації моральної шкоди і саме цей розмір суд вважає таким, що відповідає ступеню моральних страждань потерпілого ОСОБА_17 та категорії кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_36 .
У задоволені решти заявлених вимог відмовити за необґрунтованістю.
Питання про долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_30 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_30 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_30 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_30 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнити з під варти в залі суду.

В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_30 під вартою з 22.05.2018 року по 11.05.2021 рік включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України).
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_17 про стягнення з ОСОБА_30 матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково, а саме: матеріальну шкоду у розмірі 11 451 (одинадцять тисяч чотириста п`ятдесят одну) гривню 52 копійки, та моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, в іншій частині у задоволенню цивільного позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_30 на користь ОСОБА_17 матеріальну шкоду у розмірі 11 451 (одинадцять тисяч чотириста п`ятдесят одну) гривню 52 копійки, та моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Речові докази: залишити зберігатися при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1

Суді ОСОБА_2

ОСОБА_3