Справа № 478/1723/20 Провадження № 1-кп/478/27/2021
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

про повернення обвинувального акту

18 лютого 2021 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/478/27/2021, внесеного 06.06.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000249, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,
В с т а н о в и в:
В провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження № 1-кп/478/27/2021 внесене 06.06.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000249, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

В ході підготовчого судового засідання учасники судового провадження висловили позиції щодо можливості призначення судового розгляду.

Не зважаючи на позиції учасників судового провадження, суд враховує, норми пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України, з яких вбачається, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Так, відповідно до змісту пункту 3 частини 2 статті 283 та статті 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено частиною 2 статті 291 КПК України.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт повинен перевірятися на відповідність вимогам частині 2 статті 291 КПК України.

Згідно вимог пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з підпунктами «a» та «b» п.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Отже, у міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що межі гарантій, передбачених підпунктом «a» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення у справі «Жупнік проти України»).

Крім того, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Отже, визначення та встановлення меж судового розгляду кримінального провадження в суді на основі обвинувального акту є однією із гарантій забезпечення права обвинуваченого на захист, а також права на справедливий судовий розгляд змагального характеру.

В ході підготовчого судового засідання, судом встановлено, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_4 , при викладені фактичних обставин та формулюванні обвинувачення щодо вчинення нею злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, не зазначено обставин щодо способу вчинення злочинів та обставин їх вчинення, не визначено конкретність дій обвинуваченої, а також не наведені мотиви її дій.

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 інкримінують вчинення шістдесяти сімох епізодів злочинної діяльності, здійснених у період з листопада 2018 лютий 2019 року із загальною правовою кваліфікацією всіх вчинених нею дій, що у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною кваліфікацією (суб`єктивну та об`єктивну сторону злочинів) та розмежувати кожний епізод злочинної діяльності відповідно до пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України (як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем; привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим повторно; внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей службовою особою).

Таким чином, обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення, що позбавляє права обвинувачену ОСОБА_4 бути детально поінформованою зрозумілою для нею мовою про характер, причини обвинувачення, а також конкретну юридичну кваліфікацію її дій щодо висунутого проти неї обвинувачення.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що виключає можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду і є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору на підставі п.3 ч.3 ст. 314 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/478/27/2021, внесеного 06.06.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000249, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України - повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області, протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1