Справа № 740/2157/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/530/21
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого, адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001166 від 10.09.2018 року, за апеляційною скаргою потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2021 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2021 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 5 765 грн. 43 коп., 3 000 грн. моральної шкоди та 5 000 грн. витрат на правову допомогу, а всього стягнуто 13 765 грн. 43 коп.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 09 вересня 2018 року, близько 22 години, ОСОБА_9 , перебуваючи на подвір`ї багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в ході сварки умисно наніс один удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя ОСОБА_8 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з вегето-атактичним синдромом, гематоми лівої скроневої ділянки, що є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий, цивільний позивач ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 50 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, 20 242 грн. 50 коп. витрат на правову допомогу. Вважає розмір заподіяної йому моральної шкоди несправедливим та необґрунтованим, оскільки судом не в повній мірі враховано його втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань. Зазначає, що в результаті заподіяння йому тілесного ушкодження він перебував на стаціонарному лікуванні, був вимушений припинити свій звичайний уклад життя, не міг на час лікування допомагати своїй сім`ї, займатись бізнесом, тривалий час відчував дискомфорт, йому було завдано фізичні незручності, бентежили спогади події, страх можливого повторення. Вказує, що ОСОБА_9 не вибачився за свій поступок, а став погрожувати та звинувачувати його в провокуванні ним події та нести відповідальність. Вважає незаконним рішення суду про зменшення суми стягнення з обвинуваченого на його користь витрат на правову допомогу до 5000 гривень, адже перед останнім судовим засіданням спільно з адвокатом був складений звіт про виконані роботи та визначений розмір в сумі 20 242 грн. 50 коп.

До початку розгляду справи від захисника ОСОБА_10 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з захворюванням її підзахисного ОСОБА_9 на ігшу дату.

Проаналізувавши можливість відкладення справи, колегія суддів виходить з такого.

Судове засідання в даній справі було призначено на 27.07.2021 р. В цей день адвокат ОСОБА_10 заявила в суді, що її підзахисний не отримав повідомлення про час розгляду справи, тому її розгляд необхідно відкласти. При цьому колегія суддів констатує, що усі учасники кримінального провадження (прокурор, потерпілий і його представник, захисник) були у однаковий спосіб повідомлені про час і місце розгляду справи і прибули в судове засідання, проте ОСОБА_9 через свого адвоката заявив про необізнаність про необхідність явки в суд.

При повторному виклику обвинувачений ніяким чином не підтвердив факт свого захворювання.

Апеляційний суд звертає увагу, що у даній справи 9 вересня 2021 р. закінчується строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 в силу приписів п.2 ч.1 ст. 49 КК України. На думку колегії суддів апеляційного суду, позиція сторони захисту у цьому випадку (обвинуваченого і захисника) полягає в зловживанні своїми правами, затягуванні розгляду справи з метою добитися звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності. Про це прямо свідчить текст клопотання, з якого видно, що практично увесь серпень та вересень місяці 2021 р. захисник не може взяти участь в даній справі, вона може бути, як стверджує сторона захисту, розглянута по суті тільки на початку жовтня 2021 р., тобто коли минуть строки притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності.

Участь сторони захисту в даній справі не є обов`язковою. Сторона захисту повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи. Тому колегія суддів вважає, що в ситуації зловживання стороною своїми правами, з метою недопущення невиправданої тяганини, справу можна розглянути по суті без участі сторони захисту.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу потерпілого, цивільного позивача задовольнити частково, стягнути на відшкодування моральної шкоди 20000 грн. та на відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою роботи адвоката у повному обсязі заявлених позовних вимог, потерпілого та його представника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги з викладених в ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст.ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставинами, інкримінованими в обвинувальному акті, є правильною.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції відповідно до вимог статті 65, 66, 67 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення згідно ст.12 КК України, особу винуватого, який раніше не судимий, обставину, що пом`якшуює покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Що стосується посилань потерпілого, цивільного позивача на необґрунтоване зменшення суми моральної шкоди та витрат на правову допомогу, то вони заслуговують на увагу з огляду на таке.

Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано Главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК України.

За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Так, згідно ч.ч.1, 2 ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно- небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Так, потерпілим ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 про стягнення з останнього на його користь крім матеріальної шкоди ще й моральну шкоду в розмірі 50 000грн., та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 20 242 грн. 50 коп..

Задовольняючи цивільний позов потерпілого, суд першої інстанції стягнув з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 3 000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином, та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення місцевого суду про часткове стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди та часткове стягнення витрат на правову допомогу в достатній мірі не обґрунтовано та не вмотивовано.

Дійсно, частково поза увагою суду залишились доводи потерпілого про його втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань.

Грошовий еквівалент моральної шкоди в сумі 3000 грн. теж дещо занижений, з таким розміром стягнутої моральної шкоди суд апеляційної інстанції погодитися не може, а тому, за умов виваженості, розумності та справедливості, глибини завданих страждань, підлягає збільшенню, проте, не до тієї суми, на якій наполягає апелянт.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України і роз`яснень, наданих в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на викладене, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., оскільки суд не в повній мірі врахував глибину душевних страждань потерпілого з приводу вимушеного лікування внаслідок отримання тілесних ушкоджень, винуватцем яких є обвинувачений, погіршення стану здоров`я потерпілого та часу на відновлення стану, що існував до вказаних подій.

Як вбачається з долучених до цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 документів, а саме довідки № 44 КЛПЗ Ніжинська центральна міська лікарня щодо встановленого діагнозу ОСОБА_8 та перебування його на стаціонарному лікуванні з 10 вересня по 01 жовтня 2018 року (а.с. 39), останній в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями звертався до лікарів, був оформлений на стаціонарне лікування, а в подальшому перебував на санаторно-курортному лікуванні. Крім того, з приводу неправомірних дій обвинуваченого звертався до правоохоронних органів, що призвело до порушення нормального ритму життя, необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення звичайного способу життя.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо суми відшкодування моральної шкоди не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому в частині вирішення цивільного позову вирок підлягає зміні зі збільшенням розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 ..

Тому, враховуючи викладене, оскільки потерпілому ОСОБА_8 заподіяно моральну шкоду, пов`язану з нанесенням йому тяжкої моральної травми та постійних моральних страждань, та враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, майновий стан обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого, збільшивши розмір моральної шкоди та визнати необхідним та достатнім гривневий еквівалент грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому в сумі 20 000 грн..

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Судом при розгляді справи встановлено наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого та заподіяною потерпілому моральною шкодою.

Апеляційний суд враховує стан здоров`я потерпілого, його вік, спричинення моральних та фізичних страждань заподіяних незаконними діями обвинуваченого, які спричинили негативні зміни у його житті, негативні хвилювання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків на роботі та вдома, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, знижений та нестійкий настрій, емоційну напругу, нервозність, а також те, що дії обвинуваченого були абсолютно несправедливими.

Що стосується доводів апелянта про неправомірне зменшення судом витрат на правову допомогу, то вони є слушними з огляду на таке.

Як вбачається з вироку суду, обґрунтовуючи часткове задоволення витрат на правову допомогу, місцевий суд вказав про те, що згідно квитанції до прибуткового касового ордеру ОСОБА_8 сплатив адвокату ОСОБА_7 22 242 грн. 50 коп., а адвокат прийняв від ОСОБА_8 вказану суму 07 липня 2021 року, тобто у день, який ще не настав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», які знайшли своє відображення у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 569/10915/17, судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Потерпілим ОСОБА_8 на підтвердження розміру вказаних витрат надано договір про надання правової допомоги від 11 липня 2019 року, звіт про виконані роботи по договору від 07.05.2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордера без номеру від 07.07.2021 року, згідно з якою ОСОБА_8 сплатив адвокату ОСОБА_7 22 242 грн. 50 коп. Останній документ визнаний судом неналежним доказом понесених потерпілим витрат на правову допомогу. Апеляційний суд вважає неправильність написання дати в цьому документі звичайною опискою, яка фактично виправлена наданою в засіданні апеляційного суду копією прибуткового касового ордеру від 07.05.2021 р., згідно якого адвокат ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_11 за надання правової допомоги 20242 грн. 50 коп.

Апеляційний суд визнає розмір суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого на відшкодування витрат на правову допомогу в 20242 грн. 50 коп. повністю обґрунтованою і посилається при цьому на практику Верховного суду , зокрема на постанову КГС ВС від 25 травня 2021 р. ( справа № 910/7586/19) п. 3.42-3.50 та п. 1.40 Додаткової постанови КГС ВС від 19.07.2021 р. (справа № 910/16803/19) в поєднанні з приписами 627 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що всього по справі було проведено 13 судових засідань, в якій прибував адвокат Сухоцький. При цьому в ряді випадків слухання справи не відбулись, проте адвокат Сухоцький сумлінно виконував свої обов`язки адвоката, які включали, окрім іншого, підготовку до справи, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотньому напрямку, його очікування та безпосередню участь в судовому засіданні. Усе це є складовими правничої допомоги, витрати на яку підлягають компенсації. А втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом можливе лише за умов обґрунтованості і належності доказів на підтвердження невідповідності судових витрат. В інших випадках таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.

Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд констатує фактичну присутність представника потерпілого у 13 судових засіданнях, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінального провадження, вважає, що вимоги щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правову допомогу підлягають задоволенню у сумі 22 242 грн. 50 коп..

Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 404, 407-409, 411-419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2021 року відносно ОСОБА_9 змінити, збільшити суму відшкодування моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 20 000 грн., та суму витрат на правову допомогу 22 242 грн. 50 коп..

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4