Єдиний унікальний номер 448/1599/20
Провадження № 1-кп/448/94/21
В И Р О К
Іменем України

17.05.2021 року м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області
у складі: головуючої - судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135 від 16.12.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Сарни Рівненської області, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, згідно ст. 89 КК України раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним
1. 15.12.2020 року близько 17 години 00 хвилин, в селі Берегове, Мостиського району Львівської області, на сільській вулиці, ОСОБА_3 , під час конфлікту із ОСОБА_5 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, нанесла один удар телефоном, який утримувала у правій руці, по обличчю ОСОБА_5 , в район лівого ока, своїми діями спричинила потерпілій ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді синця на обличчі зліва, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

ІІ. Позиція обвинуваченої
2. Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального проступку не визнала та заперечила обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснила, що напередодні події, що відбулася 15.12.2020 року, у неї із ОСОБА_5 виник конфлікт, оскільки, остання поширювала про неї неправдиві чутки, а 15.12.2020 року близько 17.00 год. вона, їхавши на велосипеді по вулиці в с.Берегове, побачила ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 , які йшли по дорозі. Вказала, що догнала потерпілу в кінці села, ніяких попередніх розмов із нею не проводила, схопила її за куртку обома руками, маючи в одній телефон, притиснула її до сітки, щоб остання не мала змоги втекти, і почала розмову із нею на підвищених тонах з використанням нецензурної лайки щодо поширених про неї неправдивих чуток. Зазначила, що була дуже знервована, звернула увагу суду на те, що удари ОСОБА_5 не наносила, а тільки потрусила її, також вказала, що потерпіла боїться її. Бачила потерпілу наступного дня і звернула увагу на синець на її обличчі зліва в ділянці ока. На третій день після події до неї приїхали працівники поліції та повідомили про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 . Зазначила, що вона не завдавала жодних тілесних ушкоджень потерпілій та їй не відомо звідки могли дані тілесні ушкодження взятись на тілі такої.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази:
3. Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_3 , її винність доводиться такими доказами по справі:
3.1. Показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка в судових засіданнях пояснила, що 15.12.2020 року близько 17 години 00 хвилин, вона йшла по вулиці разом із ОСОБА_6 , на велосипеді її наздогнала ОСОБА_3 в кінці села, ззаду під`їхавши, почала з нею словесний конфлікт через неприязні стосунки, потім ОСОБА_3 , притиснувши її до сітки, нанесла умисний удар рукою із затисненим в ній мобільним телефоном в ділянку обличчя зліва та кілька ударів рукою по голові. Зазначила, що вона не падала, свідомості не втрачала. Розказала про той випадок дочці, яка викликала працівників поліції.

3.2. Показаннями свідка ОСОБА_6 , яка була безпосередньо допитана в судовому засіданні та пояснила, що точної дати не пригадує, однак зазначила, що у середині грудня 2020 року, ввечері, вона разом із потерпілою ОСОБА_5 йшла по вулиці села, на велосипеді їх наздогнала ОСОБА_3 в кінці села, котра напала на ОСОБА_5 ззаду, почала з нею словесний конфлікт через неприязні стосунки, потім, притиснувши її до сітки, нанесла удар рукою, в якій тримала телефон в ділянку обличчя, крім того, нанесла їй кілька ударів рукою по голові. Вказала, що працівників поліції викликала дочка потерпілої.

3.3. Показаннями свідка ОСОБА_7 , чоловіка потерпілої, який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні та пояснив, що в той день 15.12.2020 року чергував на роботі, вечері, по телефону дочка повідомила йому, що вона викликала працівників поліції, оскільки ОСОБА_3 , побила ОСОБА_5 , зі слів матері. Приїхавши додому, побачив, що око ОСОБА_5 було чорного кольору від удару, вона підтвердила, що це зробила ОСОБА_3 телефоном в руці. Вказав, що про побиття йому стало відомо зі слів дочки та самої потерпілої, більше з даного приводу повідомити нічого не може.

3.4. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135 від 16.12.2020 року (а.с.к.п.1), яким підтверджується внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення і початок досудового розслідування відповідно до статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.

3.5. Рапорт про отримання заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 грудня 2020 року (а.с.к.п.3) та заява потерпілої (а.с.к.п.4), що стало підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань і початку досудового розслідування за вчинення кримінального правопорушення.

3.6. Висновок експерта № 110/2020 від 16 грудня 2020 року (а.с.к.п.21), зміст якого відповідає статті 102 КПК і яким підтверджується характер і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 із змісту якого вбачається, що у потерпілої під час огляду виявлено синець на обличчі зліва, який міг утворитися 15.12.2020 року та виник від контакту з тупим предметом. Судово-медичних даних про утворення вказаного ушкодження при падінні з висоти власного зросту немає, крім того, встановлено, що на тілі ОСОБА_5 виявлено не менше одного місця прикладання тупого предмета.

ІV. Оцінка Суду
4. Дослідивши надані сторонами кримінального провадження доказами та даючи їм належну правову оцінку, суд приходить до наступного.

5. Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

6. Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

7. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

8.Частиною першою статті 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

9. Під час розгляду справи у суді ОСОБА_3 , не була позбавлена можливості подавати докази на свій захист, проте не скористалася своїм правом.

10. При цьому суд вказує, що винність ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України підтверджується обсягом досліджених в судовому засіданні доказів, які підтверджують винність обвинуваченої у скоєному та не викликають у суду сумнівів, оскільки доведена поза розумним сумнівом. Будь-яких належних та допустимих доказів захисту на спростування доказів обвинувачення ОСОБА_3 , під час судового розгляду суду не надано.

11. Щодо доводів ОСОБА_3 про те, що вона не завдавала тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , то суд не приймає такі до уваги, оскільки вони повністю спростовуються як показаннями самої потерпілої, так і показами свідків, не довіряти яким у суду немає підстав і котрі є логічними, послідовними та переплітаються між собою та з висновками судово-медичного експерта, відтворюючи реальну картину подій, що мала місце.

12. Таку поведінку обвинуваченої ОСОБА_3 суд розцінює як спосіб захисту і намір уникнути відповідальності за вчинене.

13. Згідно з п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

14. Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

15. Оцінюючи вищеописані досліджені в судовому засіданні докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд визнає їх належними і допустимими доказами, оскільки такі докази знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, а відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення кримінального правопорушення та винуватість ОСОБА_3 у його вчиненні.

16. Суд, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені Судом відповідно до статті 94 КПК, знаходить, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження. Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі.

V. Призначення покарання
17. При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

18. Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

19. У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

20. Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

21. Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

22. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

23. Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, бере до уваги, що санкція частини першої статті 125 КК передбачає альтернативні види покарань, та відповідно до статті 65 КК враховує:

23.1. класифікацію кримінального правопорушення і те, що згідно із статтею 12 КК інкриміноване діяння відноситься до кримінального проступку;

23.2. наслідки та обставини вчиненого кримінального проступку (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів протиправної діяльності);

23.3. особу винної, її вік, матеріальний та сімейний стан, яка має на утриманні малолітню дитину;

23.4. стан здоров`я ОСОБА_3 , яка на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває;

23.5. наявність постійного місця проживання та позитивної характеристики за таким;

23.6. відсутність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставини, яка обтяжує таке;

23.7. відношення винного до вчиненого діяння.

24. У зв`язку із чим, Суд доходить висновку про необхідність обрання ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок у виді штрафу, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

25. Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань Суд не знаходить.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку
26. Цивільний позов по справі не заявлявся.

27. Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

28. Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.
2.Зобов`язати ОСОБА_3 , сплатити штраф у місячний строк з моменту набрання чинності цим вироком та повідомити про сплату штрафу, шляхом надання відповідного документу.

3. Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

4. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

5. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

6. Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

7. Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

8. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

9. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

10. Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України.

11. На вирок можуть бути подані апеляції до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

12. Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Вирок суду виготовлено, підписано та проголошено суддею в нарадчій кімнаті 17.05.2021 року.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя ОСОБА_1