Справа № 158/293/21
Провадження № 1-кс/0158/96/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні начальником Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000046 від 04.02.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, -

В С Т А Н О В И В

09 лютого 2021 року до Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні начальником Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна, а саме грошових коштів купюру номіналом 500 грн., серійний номер МБ 7849541, яка поміщена до спец-пакету № INZ 4434791, в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000046 від 04.02.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 04.02.2021 року близько 10 год. 45 хв. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , з метою уникнення притягнення до адміністративної відповідальності надав працівникам СРПП відділу поліцейської діяльності №1 (м. Рожище) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинської області неправомірну вигоду в сумі 500 гривень.

Відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 від 04.02.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

04.02.2021 року під час проведення огляду місця події було виявлено та вилучено грошові кошти, а саме купюру номіналом 500 гривень серійний номер МБ 7849541, яка поміщена до спец-пакету № INZ 4434791.

Вказує, що вищевказане майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, зберегло на собі сліди та може містити на собі інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування; відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а тому, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження - просить накласти арешт на нього.

Слідчий СВ відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності. Дане клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Володілець майна ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання не заперечив.

Заслухавши пояснення володільця майна, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000046, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України (а.с.4).

Органами досудового розслідування встановлено, що 04.02.2021 року близько 10 год. 45 хв. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , з метою уникнення притягнення до адміністративної відповідальності надав працівникам СРПП відділу поліцейської діяльності №1 (м. Рожище) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинської області неправомірну вигоду в сумі 500 гривень.

Цього ж числа, під час проведення огляду місця події було виявлено та вилучено грошові кошти, а саме купюру номіналом 500 гривень серійний номер МБ 7849541, яка поміщена до спец-пакету № INZ 4434791.

Згідно постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 05.02.2021 року, вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що вилучені грошові кошти у вставленому законом порядку визнано речовими доказами в межах вказаного кримінального провадження та відповідають критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.

Окрім того, слідчим у достатній мірі наведено наявність підстав, які можуть свідчити про те, що вилучене майно може містити на собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що дані транспорті засоби є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, а отже вони відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи реальне відношення вилученого майна до матеріалів кримінального провадження, ризики того, що майно може бути приховано, перетворено або ж відчужено, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане у клопотанні майно.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, а саме купюру номіналом 500 гривень серійний номер МБ 7849541, яка поміщена до спец-пакету № INZ 4434791 та заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися даним майном.

Негайне виконання даної ухвали покласти на слідчого, прокурора.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1