Справа № 730/237/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/102/21
Категорія - ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000712 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2020 року,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, працює різноробочим ТОВ «Скіфія-1», не одружений, раніше судимий: 26.04.2016 року Борзнянським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 120 годин, повністю відбуте 16.08.2016 року,

засуджений за ч.2 ст.121 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що у ніч на 05 грудня 2016 року ОСОБА_8 , знаходячись в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_2 та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс декілька ударів ногою в область тулуба, а саме живота та грудної клітки ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у виді закритої поєднаної травми грудей та живота: синців грудної клітки, ділянок крововиливів у м`які тканини лівої половини грудей, закритого локального перелому 10-го лівого ребра по задньо-пахвовій лінії, розриву капсули та пульпи селезінки з крововиливом у черевну порожнину, які у комплексі привели до розвитку загрозливого життю явища у виді гострої крововтрати, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання період, який ОСОБА_8 перебував під вартою. Виключити посилання на обставини, що пом`якшують покарання наявність на утриманні непрацездатної матері, відшкодування завданої шкоди. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог послався на безпідставне застосування ст.75 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання. Зазначив, що місцевий суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_8 скоїв тяжке кримінальне правопорушення, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння. Після вчинення кримінального правопорушення не вчинив жодних дій по наданню потерпілому медичної допомоги. Крім того, вказав, що місцевим судом не було належним чином мотивовано звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, котрі просили залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Згідно зі ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

З судового рішення вбачається, що ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, яке згідно з вимогами ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обираючи ОСОБА_8 міру примусу, суд першої інстанції послався на обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, наявність на утриманні непрацездатної матері, примирення з потерпілим, відшкодування завданої шкоди, також на те, що він має постійне місце проживання, відсутність відносно нього компрометуючих даних за місцем проживання, наявність позитивної характеристики від громадської організації, у якій він виконує функції соціального волонтера по догляду за особами з обмеженими функціональними можливостями, а тому застосував ст. 69 КК України при призначенні покарання за ч. 2 ст. 121 КК України.

Визнання судом 1 інстанції додаткових обставин, що пом`якшують покарання, не суперечить його повноваженням і обставинам, встановленим при розгляді провадження.

Окрім того, суд 1 інстанції зазначив, що ці обставини, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень у цьому провадженні. Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з часу вчинення злочину обвинувачений до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, веде законослухняний спосіб життя, засуджує свою поведінку, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Повною мірою врахувавши всі пом`якшуючі покарання обставини та фактичні дані, наведені вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду 1 інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі, що є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми.

Твердження прокурора про безпідставне визнання судом 1 інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, наявність на утриманні непрацездатної матері та відшкодування завданої шкоди, є такими, що спростовується матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин твердження прокурора про неправильність застосування судом вимог ст. 69 КК України, є необґрунтованими.

Разом з тим, оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.

Так, суд не дав належної оцінки встановленій ним обставині, що ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння і його протиправні дії призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини, тоді як відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Наведеного місцевий суд повною мірою не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень за умови призначення покарання без його реального відбування.

Відтак, покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України, із застосування вимог ст. ст. 75, 76 КК України, не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є явно несправедливим, внаслідок його м`якості.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання; згідно з висновками судово-психіатричних експертиз від 07.02.2017 № 120 та №121 у ОСОБА_8 має місце органічний емоційно-лабільний розлад особистості (F 06.0 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), ознаки якого у нього були і в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, йому не показане застосування примусових медичних заходів; обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання саме у виді позбавлення волі, проте із застосуванням ст.69 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід рахувати з моменту взяття його під варту.

Крім того, з врахуванням вимог ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року), колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.12.2016 року по 27.10.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За таких обставин, вирок місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасувати.

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його фактичного затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.12.2016 року по 27.10.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4