Cправа № 700/143/18
Провадження № 1-кп/700/37/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р. смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Лисянка клопотання прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ :
Лисянським районним судом Черкаської області розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.135, ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.
До Лисянського районного суду Черкаської області 12.05.2021 року надійшло клопотання від 11.01.2021 року прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 21 години по 6 годину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 діб.
Зокрема, прокурор клопотання мотивує тим, що 19.06.2016 року близько 01:00 години ОСОБА_7 , в порушення вимог пунктів 2,3 б), 2.9 а), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, керуючи автомобілем «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вулиці Звенигородська, смт.Лисянка, Черкаської області, із сторони м.Звенигородка у напрямку центру смт.Лисянка, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не контролював швидкість руху автомобіля, яким він керував, таким чином, щоб мати змогу зупинити його у межах видимості дороги, та в момент виникнення перешкоди для його руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , який рухався ведучи праворуч від себе велосипед "Україна", у попутному напрямку біля правого краю проїзної частини, попереду нього, якого він об`єктивно спроможній був виявити, не вжив негайно заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших транспортних засобів об`їзду перешкоди, в результаті чого скоїв наїзд на останнього.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , згідно з висновком судово медичної експертизи №03-9-02/121 від 20.06.2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови та тулуба, що ускладнилися розвитком шоку, від яких він помер на місці пригоди.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ 21013» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , а саме вимог 2,3 б), 2.9 а), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожнього транспортної пригоди та настання наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_8 .
Висновком комплексної судової медичної та транспортної трасологічної експертизи від 20.11.2017 року №04-01/46/1144/17-23 встановлено, що можливість того, що пішохід ОСОБА_8 міг вижити у разі надання йому своєчасної кваліфікованої допомоги є малоймовірною, проте не виключається.
Так, у порушення вимог п.2.10. а), г) Правил дорожнього руху України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водій ОСОБА_7 . Керуючи автомобілем «ВАЗ 21013» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не зупинив керований ним транспортний засіб, не вжив для надання першої медичної допомоги та з місця пригоди зник.
Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до тяжкого злочину, що становить підвищену суспільну небезпеку, яке відповідно до ч.2 ст.286 КК України карається позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк до трьох років, є підстави вважати, що ОСОБА_7 намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності.
Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби. Потерпілий та його представник також підтримали клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби обвинуваченому ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, просили відмовити у задоволенні даного клопотання.
Заслухавши думку учасників провадження, суд вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Домашній арешт є одним із запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, що відповідно до ст.181 КПК України полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом І8 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінально процесуального кодексу України» вказано, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у ч.1 ст.177 КПК України.
Підставою застосування запобіжного заходу, згідно ч.2 ст.177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Також, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Натомість, клопотання містить лише формальне посилання на обставини, наведені у ст. 177 КПК України, і їх перерахування.
Суд вважає, жодним чином не доведеним та необгрунтованим посилання у клопотанні на такі ризики, як можливість ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення, а також намагатися уникнути кримінальної відповідальності.
Крім того, такі твердження прокурора про наявність зазначених ризиків не відповідають вимогам КПК України, де зазначено, що в клопотанні повинен міститися виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.
Також, слід зазначити, що прокурором не дотримано вимоги ст. 184 КПК України, якою визначено порядок вручення клопотання обвинуваченому.
Разом з тим, відмова у задоволенні клопотання обумовлена тим, що сторона обвинувачення не довела наявність ризиків у кримінальному провадженні, що, в свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. Жоден із ризиків, на існування яких посилалися прокурор, не знайшов свого підтвердження під час розгляду клопотання. Суд, також взяв до уваги репутацію підозрюваного, його належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування та під час розгляду справи у суді та сприяння встановленню обставин у цьому кримінальному провадженні.
Так, суд вважає, що прокурором не надано будь-яких доказів та не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України на які він посилається у клопотанні про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , що є підставою для відмови у задоволенні даного клопотання.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає необхідним відмовити у застосуванні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 177, 194, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.
Ухвала судді може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1