БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1054/20
Провадження № 1-кп/730/8/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2021 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни кримінальне провадження №0000104 від 10 грудня 2020 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голінка Бахмацького району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2009 року за ч.1 ст.121, ч. 1 ст.115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років та 31 серпня 2020 року за ч. 1 ст. 125 КК України до 170 годин громадських робіт, -
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 31 серпня 2020 року засуджений вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 170 годин громадських робіт. Вирок суду набрав законної сили 15 жовтня 2020 року, а 26 жовтня 2020 року ОСОБА_4 був поставлений на облік у Борзнянському РС філії ДУ «Центр пробації» у Чернігівській області. В цей же день йому було роз`яснено про порядок та умови відбування покарання у вигляді громадських робіт, необхідності сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених об`єктах, відпрацювати встановлений судом строк громадських робіт, які він під особистий підпис зобов`язався виконувати та попереджено про можливість бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування покарання. 26 жовтня 2020 року ОСОБА_4 , під особистий підпис отримав направлення від Борзнянського РС філії ДУ «Центр пробації» у Чернігівській області за №1340 до Плисківської сільської ради Борзнянського району, для відбування покарання у вигляді громадських робіт, до відбування яких він мав приступити 27 жовтня 2020 року. Проте, ОСОБА_4 не прибув до місця виконання покарання та не відпрацював жодної години громадських робіт, умисно відмовившись від виконання 170 годин громадських робіт, ухилився від відбування покарання.

ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе в пред`явленому прокурором обвинуваченні визнав повністю, зазначив, що не приступив до відбування покарання оскільки спочатку йому було соромно перед друзями за те, що він має відбувати громадські роботи, потім доглядав за хворим батьком, а також, хворів сам. Він не звертався до уповноважених осіб органу пробації щодо зміни графіку відбування громадських робіт, а також, не звертався до лікарні з приводу хвороби. Щиро розкаюється та шкодує про скоєне.

Заслухавши обвинуваченого, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про пробацію» наглядова пробація - це здійснення наглядових та соціально-виховних заходів щодо засуджених до покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт, осіб, яким покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк замінено покаранням у виді громадських робіт або виправних робіт, осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, звільнених від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, а також направлення засуджених до обмеження волі для відбування покарання до виправних центрів.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про пробацію» суб`єкти пробації зобов`язані виконувати встановлені законом та покладені на них рішенням суду обов`язки; не вчиняти правопорушень; виконувати законні вимоги персоналу органу пробації; надавати достовірну інформацію персоналу органу пробації.

Відповідно до ч.3 ст.40 КВК України ухиленням від відбування покарання у вигляді громадських робіт є: систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження; невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2020 року, який набрав законної сили 15 жовтня 2020 року, ОСОБА_4 був засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 170 годин громадських робіт. На підставі даного вироку суду ОСОБА_4 26 жовтня 2020 року поставлений на облік у Борзнянському РС філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, де 26 жовтня 2020 року був ознайомлений з порядком і умовами відбування даного покарання, наслідками від його ухилення, засудженому видано направлення до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області для відбування покарання за місцем проживання з 27 жовтня 2020 року. Однак, до виконання вироку суду ОСОБА_4 не приступив. Отже, ОСОБА_4 без поважних причин не виконав свого обов`язку безоплатно виконувати громадські роботи, чим умисно ухилився від відбування покарання 170 годин громадських робіт.

Крім того, в зв`язку з неналежним виконанням засудженим своїх обов`язків Борзнянським РС філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_4 два рази оголошувались письмові попередження (20 листопада 2020 року, 8 грудня 2020 року), відбирались письмові пояснення, в яких роз`яснювались наслідки ухилення від відбування покарання, попереджалось про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_4 перебуваючи на обліку в Борзнянському РС філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області не приступив до виконання громадських робіт, йому виносилися письмові попередження та роз`яснювалися наслідки ухилення від відбування покарання, зокрема, можливість притягнення до кримінальної відповідальності. Проте, засуджений не завжди з`являвся на виклики, під час телефонних розмов повідомляв, що хворіє, обіцяв приступити до виконання громадських робіт. Об`єктивних причин, які б завадили йому виконати громадські роботи не було.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_4 повинен був відбувати громадські роботи в КП «Перспектива», але він жодного разу не з`явився для виконання громадських робіт.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він потребує постійного стороннього догляду. Оскільки він хворий, син ОСОБА_4 , дружина та невістка доглядають його, а також допомагають по господарству. Певний період ОСОБА_4 хворів сам, але за медичною допомогою не звертався. Він не був обізнаний про необхідність його сину відбувати громадські роботи та про обставини, які завадили йому це зробити.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що в середині жовтня 2020 року ОСОБА_4 їй повідомив, що йому призначене покарання у вигляді громадських робіт, але він їх не відбував, тому що здійснював догляд за хворим батьком. У цьому йому допомагала вона та батькова дружина. Інші причини через які ОСОБА_4 не відбув громадських робіт їй невідомі.

Показання зазначених свідків повністю узгоджуються з дослідженими письмовими матеріалами кримінального провадження.

Обвинувачений був обізнаний з порядком та умовами відбування громадських робіт, усвідомлював необхідність їх виконання, неодноразово попереджався про наслідки від їх ухилення, проте взагалі не приступив до виконання громадських робіт. Догляд за батьком та нетривала хвороба не можуть бути поважними причинами невідбуття покарання, оскільки ОСОБА_4 мав об`єктивну можливість прийти до сільської ради, узгодити графік відбування громадських робіт, але цього не зробив.

Наведені обставини на думку суду свідчать про свідоме ігнорування ОСОБА_4 застосованого до нього від імені держави заходу примусу, яким є призначене за вироком суду покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України, і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії проступків, пом`якшуючу покарання обставину, особу винного.

Як особа, ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується задовільно, неодружений, є особою молодого працездатного віку, але не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та є особою, яка має судимість.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

В обвинувальному акті обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, зазначено рецидив злочинів.

Водночас, суд вважає за необхідне виключити цю обтяжуючу покарання обвинуваченого обставину з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Згідно з ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який у відповідності до ст.7 КПК України відноситься до загальних засад кримінального провадження. Складовими елементами даного принципу є юридична визначеність, заборона свавільності.

Також в ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено фундаментальний принцип «ніякого покарання без закону».

З урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 р., який набрав чинності з 01.07.2020 р., приписами ст.12 КК України встановлено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини (ч.1). Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.2). Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі (ч.3).

В ст. 34 КК України надано визначення поняття «рецидив кримінальних правопорушень», тобто, мова йде як про кримінальні проступки, так і злочини.

Натомість, положеннями п.1 ч.1 ст.67 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються: вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів. Водночас, в п.2-4, 6-9, 13 ч.1, ч.2, 4 ст.67 КК України Законом №2617-VIII від 22.11.2018р. слово «злочин» замінено словами «кримінальне правопорушення».

Отже, аналіз зазначених норм законодавства України про кримінальну відповідальність у їх системному взаємозв`язку та з нормами міжнародного права дає підстави для висновку, що передбачені в п.1 ч.1 ст.67 КК України обтяжуючі покарання обставини (повторність, рецидив) законодавець поширив лише на кримінальні правопорушення, вчинені у формі злочинів. Інакше ж тлумачення призведе до протиправного та свавільного обмеження прав, свобод та інтересів особи.

Разом з тим, ОСОБА_4 скоїв діяння, передбачене ч.2 ст.389 КК України, яке в силу вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, в зв`язку з чим наведені в обвинувальному акті обтяжуюча покарання обставина - рецидив злочинів - в даному випадку не може бути застосована.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої покарання обставини, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, ту обставину, що обвинувачений взагалі не приступив до відбуття громадських робіт, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 такий вид покарання як арешт, який буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.369-376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) місяців арешту.

Відповідно до ст.71, 72 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2020 року й остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) місяців 13 (тринадцяти) днів арешту.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу його фактичного затримання.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 - не обирати.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Борзнянського районного суду ОСОБА_1