Номер провадження 1-кп/741/25/21
Єдиний унікальний номер 741/1375/20
ВИРОК
іменем України

09 березня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представника

ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Носівка кримінальне провадження № 0000191 від 23 липня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Носівка Носівського району Чернігівської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2020 року близько 22 год. 20 хв. ОСОБА_9 , порушуючи вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно-справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався проїзною частиною вул. Центральної у м. Носівка Чернігівської області, чим вже створював потенційну загрозу безпеці дорожнього руху.

У цей час, рухаючись другорядною дорогою, діючи необережно, ігноруючи вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та всупереч вимогам пунктів 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_9 виїхав на нерегульоване перехрестя із вулицею Вокзальною де, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, розпочав виконувати поворот ліворуч, не давши при цьому дорогу мотоциклу SPARK SP150 R-11, номер рами НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який із пасажиром ОСОБА_7 рухався в зустрічному напрямку головною дорогою, внаслідок чого допустив із останнім зіткнення.

Одразу після скоєння зіткнення, усвідомлюючи свою причетність до дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_9 всупереч вимогам пунктів 2.10 (а, б, в, г, д, е), не зупинив керований транспортний засіб, не повідомив про ДТП орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, не вжив заходів для надання медичної допомоги потерпілим та збереження слідів пригоди, а, навпаки, продовжив свій рух та намагався зникнути з місця пригоди, однак був зупинений працівниками поліції.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 згідно з висновком судово-медичної експертизи від 14 вересня 2020 року № 165 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми крововиливу в м`які тканини голови (лобної ділянки зліва), крововиливи в м`яку мозкову оболонку (травматичний субарахноїдальний крововилив) лобної долі зліва, лівої скроневої та лівої тім`яної долей головного мозку, мозочку, крововилив в шлуночки мозку, внаслідок яких настала його смерть на місці пригоди.

Пасажир мотоциклу ОСОБА_7 в результаті дорожньо-транспортної пригоди згідно з висновком судово-медичної експертизи від 21 жовтня 2020 року № 541 отримав тілесне ушкодження у вигляді відкритого внутрішньосуглобового перелому нижньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, яке відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості.

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 26 жовтня 2020 року № СЕ-19/111-20/42429-ІТ у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди перебуває невідповідність дій ОСОБА_9 вимогам пунктів 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 16.11 - «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху».

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав, вищезазначені обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив повністю, при цьому пояснив, що служив в ДСНС командиром відділення 17 державного пожежно-рятувального посту (м. Носівка), був прапорщиком служби цивільного захисту. 23 липня 2020 року, на пропозицію товариша, вони спільно вживали алкогольні напої. Коли почало темніти, близько 22 год. 20 хв., перебуваючи у стані сп`яніння, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», він рухався проїзною частиною вул. Центральної у м. Носівка Чернігівської області та виїхав на перехрестя із вулицею Вокзальною. Відволікшись на блимання аварійної кнопки в салоні, відчув удар у праву сторону керованого ним автомобіля. Одразу після скоєння зіткнення, остерігаючись самосуду та розправи над ним з боку осіб, які могли бути свідками та перебували поруч з місцем події, ОСОБА_9 не зупинив керований ним транспортний засіб та продовжував рух, сподіваючись, що хтось при потребі, надасть допомогу потерпілим. Пізніше, від поліцейських дізнався, що унаслідок ДТП за участі керованого ним автомобіля та мотоцикла, який рухався в зустрічному напрямі головною дорогою, одна особа померла, а інший отримав тілесні ушкодження. Також зазначив, що погоджується як з кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України, так із обставинами, що встановлені органом досудового розслідування та викладені в обвинувальному акті.

Свою винність ОСОБА_9 визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, послався на те, що вчинив тяжке кримінальне правопорушення не умисно, з необережності. При цьому пояснив, що вже зробив для себе відповідні висновки, засудив в судовому засіданні свої дії, які призвели до тяжких наслідків, висловив співчуття потерпілим, подружжю ОСОБА_12 , які внаслідок дорожньо-транспортної пригоди втратили свого сина та попросив у них вибачення, та потерпілому ОСОБА_7 , який отримав інвалідність. Крім того, зазначив, що фактичні обставини справи не оспорює. Зазначив, що потерпілим частково відшкодовано завдані ним матеріальну та моральну шкоду.

Потерпілий ОСОБА_4 дав показання, що він є батьком загиблого ОСОБА_4 , однак не був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, адже в той час чергував на роботі у місті Києві. Після отримання інформації про ДТП за участі сина невідкладно прибув у місто Носівка та подав заяву до поліції, дочекався співробітника ДБР. Син не отримував посвідчення водія, однак ПДР України знав. За життя син ОСОБА_13 допомагав батькам по господарству та по догляду за братом, який є інвалідом. Вказав, що покійний син не мав шкідливих звичок, вів активний спосіб життя. Вважає, що до ОСОБА_9 має бути застосоване максимальне покарання. Заявляє цивільний позов на суму 1022480 грн. 00 коп., з них: 1000000 грн. моральної шкоди та 22 480 грн. 00 коп. матеріальної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_5 дала показання, що вона є матір`ю загиблого ОСОБА_4 , який не дожив два місяці до свого 19-тиріччя. За життя син допомагав у всьому по господарству, а інший менший син є інвалідом, хворіє та постійно потребує реабілітації, за ним доглядав саме ОСОБА_13 , коли батьки працювали. Очевидцем ДТП 23 липня 2020 року вона не була, а про подію дізналась після дзвінка однокласниці. Мотоцикл марки «SPARK SP150 R-11» був придбаний ОСОБА_13 в однокласника, однак він не був перереєстрованим на покійного сина. Того дня, як і в інші дні, керуючи цим мотоциклом, син не перебував у стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння.

Потерпілий ОСОБА_7 дав показання, що був курсантом Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля та станом на 23 липня 2020 року перебував у місті Носівка у канікулярній відпустці. За життя був знайомий із ОСОБА_4 близько двох років до ДТП. Того дня (23 липня 2020 року) близько 20-00 год. після зустрічі з ОСОБА_13 вони посиділи біля школи, однак алкогольних напоїв чи наркотичних засобів не вживали, та близько 22-00 год. поїхали через лікарню до центру м. Носівка. Мотоциклом керував ОСОБА_13 , а він був пасажиром, у них був один мотошолом, який ОСОБА_13 не захотів одягати. При цьому вони рухались не швидко, а перед поворотом взагалі швидкість скинули. У разі, якщо б водій автомобіля «VOLKSWAGEN» включив поворот, дорожньо-транспортної пригоди можна було б уникнути, однак, оскільки він цього не зробив, відстані, щоб загальмувати, було недостатньо. Чи мав ОСОБА_13 посвідчення водія для керування мотоциклом йому не відомо. Унаслідок ДТП ОСОБА_7 був доставлений до Носівської ЦРЛ, а в подальшому до травматолого-ортопедичного відділення КНП «Чернігівська обласна лікарня». Отримав відкритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, яка тривалий час не зростається, з порушенням функції опори та ходьби. Отримав у порядку відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_9 , 30000 грн. При визначенні виду та міри покарання покладається на розсуд суду.

У судовому засіданні 16 листопада 2020 року представником ОСОБА_7 до відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в порядку статті 128 КПК України було подано цивільний позов про відшкодування 27266 грн. матеріальних збитків від ушкодження здоров`я та 13000 грн. моральної шкоди.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- висновком експерта № СЕ-19/111-20/42429-ІТ від 26.10.2020, згідно з яким у даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій мотоцикла SPARK SP150 R-11, номер рами НОМЕР_2 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2, п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1, п. 12.2, п. 16.11 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій мотоцикла SPARK SP150 R-11, номер рами НОМЕР_2 , не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування, в момент виникнення небезпеки для руху. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом SPARK SP150 R-11, номер рами НОМЕР_2 , шляхом виконання вимог п. 10.1 та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, на що у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, в діях водія мотоцикла SPARK SP150 R-11, номер рами НОМЕР_2 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачаються невідповідності у виконанні вимог п. 10.1 та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди;

- висновком експерта № 417 від 22.09.2020, згідно з яким на момент експертного огляду, застосованими методами діагностики, в гальмівних системах переднього і заднього колеса, в системі рульового керування мотоцикла не виявлено технічних несправностей, які б виникли до події дорожньо-транспортної пригоди і які б могли перебувати у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди;

- висновком експерта № 416 від 21.09.2020, згідно з яким на момент експертного огляду в робочій гальмівній системі та в системі рульового керування автомобіля не виявлено технічних несправностей;

- висновком експерта № 415 від 30.09.2020, згідно з яким місце первинного контакту автомобіля та мотоцикла перебуває поперечно на відстані не менше, ніж 8,35 м від лівого краю проїзної частини вул. Центральна (за напрямком руху мотоцикла) та на відстані не більше, ніж 12,3 м. від найближчого краю вул. Вокзальна (за напрямком руху мотоцикла). Первинний контакт відбувся між попереднім правим габаритним кутом автомобіля з правою передньою частиною мотоцикла, з взаємним перекриттям зони контактної взаємодії близько 110 см, а саме мотоцикла від його переднього правого габариту включно до передньої правої частини блоку двигуна і зони контактної взаємодії автомобіля від його правого переднього габариту включно до переднього правого колеса. На момент первинного контакту умовна поздовжня вісь рами мотоцикла, в горизонтальній площині, була відхилена, по напрямку проти ходу умовної годинникової стрілки, від умовної поздовжньої осі автомобіля, на кут 163°±5°;

- речовими доказами.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, що досліджені у процесі судового розгляду і оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом й оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили одному потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також смерть іншого потерпілого.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, добровільне відшкодування частини завданих кримінальним правопорушенням збитків.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжких злочинів, тяжкість та серйозність наслідків вчиненого злочину у вигляді смерті потерпілого та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншому потерпілому, ставлення обвинуваченого до скоєного, особу обвинуваченого, який має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, де відповідно до характеристики характеризується винятково позитивно, та роботу, де теж характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також думку потерпілих, яка хоча і не є вирішальною, але повинна враховуватися разом із іншими обставинами провадження.

Згідно з досудовою доповіддю Носівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_9 оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 винятково в умовах ізоляції від суспільства. Суд уважає, що достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів, буде призначення покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

В частині призначення додаткового покарання суд звертає увагу на наступне. Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає право суду залежно від обставин, що мають значення, як призначити, так і не призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. На думку суду, обставини вчинення злочину ОСОБА_9 , а саме грубість самого порушення Правил дорожнього руху керування транспортним засобом у стані сп`яніння, у задовільних дорожніх умовах, допущення зіткнення з мотоциклом та залишення місця ДТП, тяжкість наслідків, які настали, у вигляді смерті ОСОБА_4 та заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тілесного ушкодження, яке відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, у сукупності виключають можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання.

Вирішуючи питання щодо додаткового покарання, суд згідно зі ст. 65 КК України, з урахуванням обставин, що мають значення, а саме характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та обставин вчинення, вважає за необхідне призначити його у розмірі два роки.

Розглядаючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтями 23 та 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що 23 липня 2020 року близько 22 год. 20 хв. ОСОБА_9 керував транспортним засобом та здійснив зіткнення з мотоциклом під керуванням ОСОБА_4 , який із пасажиром ОСОБА_7 рухався в зустрічному напрямку головною дорогою. Причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та заподіянням матеріальної і моральної шкоди позивачам підтверджено матеріалами кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З урахуванням того, що у відповідності до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Також відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Крім того, згідно із ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Таким чином, обов`язок по відшкодуванню майнової та моральної шкоди у кримінальному провадженні підлягає покладенню на обвинуваченого ОСОБА_9 .

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У частині 1 та 2 статті 14 ЦК передбачено, що цивільні обов`язки виконуються в межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Еталон», якою була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 , на його користь 27266 грн. матеріальних збитків від ушкодження здоров`я та 13000 грн. моральної шкоди, оскільки відповідно до полісу № АО 2348997 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 260 тис. грн. А також ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_9 на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд враховує документально підтверджені витрати потерпілого ОСОБА_7 на лікування, придбання медикаментів, проведення операції, що склали згідно з товарними чеками 27266 грн. 00 коп. (а. с. 40-44) та, беручи до уваги ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», робить висновок, що матеріальна шкода в розмірі 27266 грн. підлягає стягненню з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь потерпілого ОСОБА_7 .

Унаслідок зіткнення потерпілому ОСОБА_7 завдано тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у зв`язку з чим він тривалий час проходив лікування та реабілітацію. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 18 лютого 2021 року потерпілому встановлена третя група інвалідності, отримана в результаті нещасного випадку. Відповідно до витягу із наказу по Черкаському інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля від 22 грудня 2020 року № 319 ОСОБА_7 було звільнено із служби цивільного захисту (денна форма навчання) за станом здоров`я, відраховано з навчання та виключено зі списків особового складу інституту (а. с. 136). Ці обставини суттєво та тривало вплинули на звичайний перебіг його життя, завдали душевних страждань, що зумовило спричинення йому моральної шкоди.

Суд, ураховуючи вищевказані обставини, керуючись ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», робить висновок, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення з ПАТ «СК «Еталон» 13000 грн. моральної шкоди підлягає задоволенню частково, оскільки стягненню підлягає 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить, у даному випадку, 1363 грн. 30 коп. (27266 грн. 00 коп. х 5% = 1363 грн. 30 коп.).

Щодо позовної вимоги про стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 100000 грн. моральної шкоди, суд робить висновок, що вона підлягає частковому задоволенню на суму 80000 грн., з урахуванням часткового відшкодування під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_9 завданої моральної шкоди на суму 30000 грн., що підтверджується власноручною розпискою ОСОБА_7 від 03 березня 2021 року. Отже, стягненню з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 підлягає 50000 грн. моральної шкоди.

Щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката ОСОБА_8 , суд, дослідивши матеріали справи, робить такий висновок.

Згідно зі ст. ст. 26 та 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з Цивільним процесуальним кодексом України законом не обмежено розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу за умови дотримання вимог ст. 137 ЦПК України. Згідно з даною статтею ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до договору від 20 жовтня 2020 року, укладеного між потерпілим ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_8 , останній як адвокат зобов`язувався надавати необхідну правову допомогу у кримінальному провадженні в якості представника потерпілого, представника цивільного позивача у кримінальному провадженні щодо заподіяння йому тілесних ушкоджень в результаті ДТП, яке мало місце 23 липня 2020 року (а. с. 49-50). Вартість послуг передбачена Актом розрахунку вартості виконаних юридичних послуг від 15 листопада 2020 року і становить 6000 грн. (а. с. 51).

Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру № 8 від 15 листопада 2020 року потерпілим ОСОБА_7 сплачено грошові кошти у сумі 6000 грн. за надання адвокатом ОСОБА_8 правової допомоги (а. с. 52).

За таких обставин, суд вважає доведеним потерпілим ОСОБА_7 оплату послуг адвоката ОСОБА_8 .

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд враховує документально підтверджені витрати потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які понесені ними спільно, складаються з витрат на поховання та вартості поминального обіду та становлять 22480 грн. (документально оформлено на ОСОБА_4 ) та 7200 грн., які документально оформлені на ОСОБА_5 (а. с. 12-18, 98-100). Разом з цим, вказана матеріальна шкода відшкодована повністю, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями розписок ОСОБА_5 від 28 вересня 2020 року та від 02 грудня 2020 року, а також поясненнями, наданими в судовому засіданні як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_5 .

У зв`язку із добровільним відшкодуванням матеріальної шкоди потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилися в судовому засіданні від своєї вимоги про стягнення із ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 22480,00 грн.

Також 26 листопада 2020 року потерпілою ОСОБА_5 було подано заяву про збільшення позовних вимог до цивільного позову від 09 вересня 2020 року, у якій вона просила стягнути з ОСОБА_9 ще 7200 грн. матеріальної шкоди за проведення церемонії поминання сина ОСОБА_4 . Ця сума матеріальної шкоди відшкодована, що підтверджується розпискою ОСОБА_5 від 02 грудня 2020 року.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_4 , яка заявлена у розмірі 1000000 грн., суд враховує положення ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно з якою розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості, а тому, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та викладені вище вимоги законодавства України з цього приводу, суд вважає, що в даному конкретному випадку, як встановлено під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, потерпілий ОСОБА_4 втратив сина, сім`я загиблого втратила єдину надію на своє майбутнє, а тому з урахуванням глибини душевних страждань, вимушених та незворотних змін у житті потерпілого, які настали в результаті вчинення обвинуваченим злочину, що такий розмір відшкодування моральної шкоди має відповідати положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України.

Суд уважає, що потерпілий ОСОБА_4 внаслідок втрати сина зазнав суттєвих душевних страждань. Кримінальним правопорушенням було порушено звичайний уклад життя родини потерпілих, яка має на утриманні, крім загиблого сина, ще одну малолітню дитину-інваліда. Потерпілий ОСОБА_4 відчував моральні страждання, пов`язані з втратою дитини, похороном сина. Керуючись вимогами розумності та справедливості, на підставі ст. 1167 ЦК України суд вважає, що достатнім для компенсації завданої моральної шкоди є стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_4 300000 грн., з яких на часткове відшкодування отримано за розпискою потерпілою ОСОБА_5 (дружиною ОСОБА_4 ) 20000 грн. (22 січня 2021 року) та 30000 грн. (03 березня 2021 року). Отже, стягненню з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 підлягає 250000 грн. моральної шкоди.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати у кримінальному проваджені суд вирішує відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», р. н. НОМЕР_1 (перебуває на зберіганні в Носівському ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області) повернути його власнику;

- мотоцикл марки «SPARKSP150 R-11», номер рами НОМЕР_2 (перебуває на зберіганні в Носівському ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області) повернути його власнику;

- чохол з керма автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», р. н. НОМЕР_1 (перебуває на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ТУ ДБР, розташованого у місті Києві) повернути його власнику;

- уламок скла покажчика повороту та фрагмент лакофарбового покриття світлого кольору (перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ТУ ДБР, розташованого у місті Києві) знищити;

- оптичний диск формату DVD-R, серійний номер « НОМЕР_3 », з відеозаписами камер відеофіксації комплексної системи відеоспостереження міста Носівка залишити в матеріалах кримінального провадження, яке знаходиться у прокурора.

На підставі ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз на загальну суму 7191 (сім тисяч сто дев`яносто одна) грн. 80 (вісімдесят) коп., з яких:

- 1 307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 (шістдесят) коп. на проведення Чернігівським НДЕКЦ при МВС України судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» (висновок експерта № 417 від 21 вересня 2020 року);

- 1 307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 (шістдесят) коп. на проведення Чернігівським НДЕКЦ при МВС України судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» (висновок експерта № 416 від 22 вересня 2020 року);

- 2 615 (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) грн. 20 (двадцять) коп. на проведення Чернігівським НДЕКЦ при МВС України судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» (висновок експерта № 415 від 30 вересня 2020 року);

- 1 961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) грн. 40 (сорок) коп. на проведення Київським НДЕКЦ при МВС України судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження механізму та обставин дорожньо-транспортних пригод» (висновок № СЕ-19/111-20/42429-ІТ від 26 жовтня 2020 року ).

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме: з 22 год. 30 хв. 23 липня 2020 року.

Арешт, накладений ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року у справі № 752/14229/20 на:

- автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- мотоцикл марки «SPARKSP150 R-11», номер рами НОМЕР_2 ;

- чохол з керма автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», р. н. НОМЕР_1 , скасувати (а. с. 196-197).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03067, м. Київ, вул. Гарматна, буд. 8, а/с 12, код згідно з ) задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_7 27266 (двадцять сім тисяч двісті шістдесят шість) грн. матеріальної шкоди, завданої здоров`ю ОСОБА_7 , та 1363 (одну тисячу триста шістдесят три) грн. 30 (тридцять) коп. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1