У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000359, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 грудня 2020 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 грудня 2020 року кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України закрито, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_8 від обвинувачення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Наголошує на тому, що в кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінується, відсутня подія злочину, а саме незаконне проникнення на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , адже воно належить ОСОБА_9 , яка проживає в іншій області та вказану садибу нікому не передавала, ані у володіння, ані у користування, зокрема ОСОБА_8 , а відтак останній не може вважатись потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Зауважує, що під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження над ним знущалися та вчиняли відносно нього протиправні дії, зокрема, порушували його право мати захисника, а також надали копії матеріалів досудового розслідування, які неможливо прочитати.
Звертає увагу суду на тому, що 31.12.2020 р. прокурор протиправно та незаконно привіз потерпілого ОСОБА_8 до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
Врахувавши відмову потерпілого ОСОБА_8 від обвинувачення та положення ч. 4 ст. 26, ч. 1 ст. 477, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд першої інстанції закрив кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК України, у редакції Закону від 13.04.2012 р., кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень
Як і в кримінальному провадженні з публічною формою обвинувачення, у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення потерпілий має процесуальні права та обов`язки, передбачені ст. ст. 56, 57 КПК України.
Разом з тим, кримінальне провадження з приватною формою обвинувачення є винятком із засади публічності і визначається засадою диспозитивності, яка, відповідно до ст. 26 КПК України, означає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Так, на відміну від публічного обвинувачення, єдиною законною підставою для початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого, проти прав, свобод та законних інтересів якого вчинено кримінальне правопорушення.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 26 та ч. 4 ст. 22 КПК України, важливою відмінністю участі потерпілого у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення є те, що йому тут належить ще й право підтримувати обвинувачення або відмовитися від обвинувачення, що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у разі якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, суд, у відповідності з ч. 6 ст. 284 КПК України постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Відповідно до практики Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеної, зокрема у постанові від 18.12.2018 р. у справі № 595/1962/14-к, при закритті кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо певної особи, а тому не потрібно встановлювати ні сам факт вчинення злочину, ні винуватість чи невинуватість особи. За таких умов немає необхідності в дослідженні того, чи було дотримано інші процесуальні вимоги закону під час провадження у справі.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що 15.07.2019 р. о 21.45 год., до чергової частини Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області від ОСОБА_10 надійшло повідомлення про те, що 14.07.2019 р. о 20.00 год. на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , проникла невідома особа.
Вказані відомості внесені 15.07.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359, що підтверджується відповідним витягом. Згідно із фабулою правопорушення, о 20.00 год. 14.07.2019 р. невстановлена особа через хвіртку незаконно проникла до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8
23.07.2020 р., визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурором затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000359, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України. Потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_8
24.07.2020 р. вказаний обвинувальний акт, разом із реєстром матеріалів досудового розслідування та розпискою обвинуваченого скеровано до суду.
31.12.2020 р., потерпілий ОСОБА_8 написав письмову заяву про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , у зв`язку з відмовою від обвинувачення та підтримав її під час судового розгляду, в результаті чого, судом постановлено оскаржувану ухвалу.

За такого, враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_5 правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за заявою потерпілого ОСОБА_8 , відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а під час судового розгляду останній відмовився від підтримання обвинувачення, рішення суду першої інстанції про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України є законним та обґрунтованим.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно безпідставності визнання ОСОБА_8 потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки він не є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з того, що останній, будучи належним чином ознайомленим із кримінальною відповідальністю за ст. ст. 383, 384 КПК України, повідомив органам поліції про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення. Будь-яких даних про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вказаними статтями, матеріали провадження не містять, а відтак, апеляційний суд не вбачає підстав недовіряти показанням потерпілого, що стали підставою для початку досудового розслідування.

Не приймаються до уваги і доводи обвинуваченого стосовно тиску відносно нього та потерпілого, з боку працівників поліції та прокурора, оскільки будь-яких відомостей на підтвердження його звернення або звернення потерпілого до правоохоронних органів, у встановленому законом порядку, з метою перевірки таких обставин, та, як наслідок, преюдиційно встановлених фактів, які б могли бути прийняті судом до уваги, матеріали провадження не містять.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що істотних порушень судом першої інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права, під час розгляду даного кримінального провадження, у тому числі норм КПК України, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, при апеляційному перегляді не встановлено.
Отже, з урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим, і підстав для скасування ухвали, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 грудня 2020 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3