Справа№ 953/4007/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001280 від 21.10.2020 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з незакінченою вищою освітою, навчається на 3 курсі Харківського Національного університету ім. В.Н. Каразіна, раніше не судимого, зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
21.10.2020, приблизно о 06:40, ОСОБА_5 , будучі позбавлений права керування транспортними засобами на один рік, згідно постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керував технічно справним автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, та рухався по автошляху «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області у напрямку вул. Л. Сердюка м. Харкова зі швидкістю 50 км/год.

В процесі руху по вказаному автошляху, в районі 493 км, де на проїзний частині проводились дорожні роботи, та були розташовані блоки огорожі для організації двостороннього руху транспорту по одній половині автодороги у напрямку вул. Л. Сердюка м. Харкова, де були встановлені дорожні знаки, що завчасно інформували про проведення дорожніх робіт та вказували напрямок для об`їзду закритої ділянки проїзної частини, ОСОБА_5 , проявив злочину самовпевненість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінами, ігноруючи дорожні знаки 1.4.1 «Напрямок повороту рух праворуч», 1.5.3 «Звуження дороги», 1.26 «Двосторонній рух. Початок ділянки дороги» 4,7 «Об`їзд перешкоди з правого боку - об`їзд лише з боку, показаного стрілкою на знаках 4.7 і 4.8», почав прискорюватись та змінивши напрямок руху ліворуч, з метою обгону попутного транспортного засобу виїхав на зустрічну смугу, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, де допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER», р.н. НОМЕР_1 із передньою частиною автомобіля «ЗАЗ TF69YO», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , порушивши вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху та вимоги дорожніх знаків п. 33 п/п. 1.4.1, 1.5.3, 1.26, 3.29, 4.7 Правил дорожнього руху України.

Порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху та вимог дорожніх знаків п. 33 п/п. 1.4.1, 1.5.3, 1.26, 3.29, 4.7 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньої транспортної пригоди, внаслідок якої водій автомобілю «ЗАЗ TF69YO», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 та пасажир його автомобілю ОСОБА_11 загинули на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 10-12/2981-Дм/20 від 04.01.2020 причиною смерті водія автомобілю «ЗАЗ TF69YO», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала несумісна з життям тупа сукупна травма тіла, яка супроводжувалась крововтратою, з послідуючою зупинкою серцевої діяльності, дихання і зупинка функцій центральної нервової системи.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 10-12/2982-Дм/20 від 30.10.2020 причиною смерті пасажирки автомобілю «ЗАЗ TF69YO» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стала несумісна з життям травма шиї.

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення, яке йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини вчиненого не спорював, в суді пояснив причини та обставини скоєного.
Вказує в судовому засіданні, що щиро розкаюється, вибачається перед потерпілими, просить пробачення в них, наслідки це можливо. Позовні вимоги потерпілих про відшкодування моральної шкоди та майнових збитків визнає в повному обсязі, зазначаючи, що буде виплачувати шкоду, за допомогою батьків частково виплатив добровільно потерпілій ОСОБА_7 суму на відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду доказана повністю та його дії за ч.3 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання за ч.3 ст. 286 КК України суд враховує не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, ставлення особи, що є обвинуваченим до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання повинно бути справедливим, співмірним, адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, який за вимогами ст. 12 КК України є тяжким злочином, з наслідками у вигляді загибелі двох осіб, враховує дані про особу обвинуваченого, який під час ДТП був у стані алкогольного сп*яніння та не мав права керувати транспортним засобом, спосіб його життя, склад родини та відношення до вчиненого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, визнання обвинуваченим своєї провини щодо вчиненого, його щире каяття, часткове добровільне відшкодування шкоди, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті, що інкриміновано обвинуваченому, за правилами ст. 5 КПК України станом на момент вчинення злочину.
Вивченням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , 2001 р.н., встановлено, що він раніше не судимий, однак 18.02.2020 притягнутий до адміністративної відповідальності по ч.1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп*яніння з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, має посвідчення водія, видане 07.11.2019 року.

За представленими суду даними, ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має незакінчену вищу освіту, навчається на 3 курсі денного відділення соціологічного факультету Харківського Національного університету ім. В.Н. Каразіна, де характеризується позитивно, неодружений, дітей на утриманні немає, зареєстрований та проживає в м. Харкові, за місцем мешкання характеризується задовільно. Згідно наданої медичної документації ОСОБА_5 має ряд захворювань, з приводу яких проходив лікування у медичних закладах міста Харкова.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.10.2020 року ОСОБА_5 під час проведення огляду о 09-20 21.10.2020 року перебував у стані алкогольного сп*яніння, що підтверджує факт перебування ОСОБА_5 під час вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що ним і не оспорюється під час судового розгляду.

Приймаючи до уваги викладене, обставиною, яка згідно з положеннями ст.67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_5 , суд визнає перебування обвинуваченого в момент скоєння злочину у стані алкогольного сп*яніння.
Обставиною, яка згідно з положеннями ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, яке виразилось у визнанні ОСОБА_5 своєї провини у вчиненому в повному обсязі, розкаяння у вчиненому, вибачення перед потерпілими, родичами загиблих, готовності нести кримінальну відповідальність та добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_7 у розмірі 100000 грн.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 не заперечував обставин ДТП, що сталися з його провини, надав критичну оцінку своїй протиправній поведінці, висловив жаль з приводу скоєного, попросив у потерпілих вибачення та добровільно частково відшкодував завдану їм шкоду.
Наведене, на думку суду, у повній мірі підтверджує, що обвинувачений ОСОБА_5 дійсно розкаюється у скоєному.
При вирішенні питання призначення покарання обвинуваченому судом враховані і висновки наданої до суду ДУ «Центр пробації» в Харківській області досудової доповіді, за якими ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_5 оцінюється як високий та ризик небезпеки для суспільства як дуже високий. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може привести до вчинення повторних кримінальних правопорушень, що становить небезпеку для суспільства. На думку пробації, процес реабілітації та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Таким чином, дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, врахувавши характер, обставини ДТП та ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим, тяжкі наслідки у вигляді загибелі двох людей, позицію потерпілих з даного питання, всі представлені суду дані про особу обвинуваченого, який скоїв ДТП у стані алкогольного сп*яніння, та був позбавлений права керування транспортними засобами, врахувавши пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, висновки досудової доповіді, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами, в межах строку покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.286 КК України.
Також, суд зазначає, що підстав для застосування до призначеного покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України та ст.69 КК України, які б давали суду можливість прийти до висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбуття покарання із випробуванням, або застосування більш м`якого покарання немає.
І саме такий вид покарання у вигляді позбавлення волі з ізоляцією від суспільства, на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

При вирішенні питання строку покарання в межах санкції ч.3 ст. 286 КК України, суд вважає за необхідне не призначати максимального строку покарання за даною статтею, враховуючи наявність за ст. 66 КК України пом*якшуючих покарання обставин у вигляді щирого каяття, відношення обвинуваченого до вчиненого та добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілим у розмірі 100000 грн., і дане покарання, суд вважає буде відповідати принципам законності, зазначених у рішеннях Європейського суду з прав людини, мети покарання, встановленій у ст.50 КК України, принципам справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.
З приводу цивільного позову про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пред`явлено цивільний позов, в якому вони просять стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 суму матеріальної шкоди, пов*язану з похованням загиблих та ритуальними послугами в розмірі 89262 грн., та у відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1000000 грн. кожному.

Посилаються на те, що 21.10.2020 року під час ДТП, винним в якій є ОСОБА_5 загинули чоловік та дочка ОСОБА_7 та брат і племінниця ОСОБА_8 . Після трагічної загибелі вони відчули сильний емоційний стрес через втрату близьких людей, назавжди порушений їх звичний спосіб життя, вони втратили інтерес до життя, переживають біль та страждання, що не можна оцінити.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вимог ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Суду щодо заявлених позовних вимог на обґрунтування понесених ОСОБА_7 витрат на поховання загиблих надані копії квитанцій (а.с. 110-112) на суму 89262 грн., які приймаються судом на підтвердження понесених нею затрат.

Враховуючи доведеність даних позовних вимог належними доказами та визнання позовних вимог ОСОБА_5 суд задовольняє позовні вимоги в цій частині в повному обсязі та стягує з цивільного відповідача ОСОБА_5 на користь цивільного позивача ОСОБА_7 суму у відшкодування майнових збитків на поховання в розмірі 89262 грн.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.
Таким чином, особами, які мають право на відшкодування шкоди в зв`язку з смертю ОСОБА_10 , ОСОБА_11 внаслідок ДТП є їх близькі родичі, які визнані в кримінальному провадженню потерпілими та пред`явили цивільні позови.
Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасника справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, в тому числі і про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

За представленими суду письмовими доказами (а.с. 105), у відшкодування моральної шкоди було перераховано поштовим переказом на користь ОСОБА_7 суму в розмірі 100000 грн. Отримання даної суми коштів потерпіла ОСОБА_7 підтвердила в судовому засіданні.

На підставі викладеного, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілих цивільних позивачів, аналізуючи обставини вчинення злочину, дані про потерпілих та загиблих, повне визнання обвинуваченим позовних вимог, суд приходить до висновку, що з врахуванням смерті близьких людей, непоправної втрати і душевних страждань, позовні вимоги ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в сумі 1000000 грн. на користь кожного з потерпілих, слід задовольнити в повному обсязі, і дану суму шкоди суд вважає обґрунтованою і доведеною, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, суд при визначенні остаточної суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 , враховує часткове відшкодування ним 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди на корить ОСОБА_7 , і тому на користь цивільного позивача ОСОБА_7 підлягає стягненню сума 900000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а на користь цивільного позивача ОСОБА_8 сума у відшкодування моральної шкоди 1000000 грн.

Згідно ст.ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_5 на користь держави підтверджені процесуальні витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 42985,20 грн.

Також, суд вважає за можливе вирішити питання щодо скасування арештів майна, накладених згідно ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2020 року, відповідно до вимог ч.4 ст. 174 КПК України.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку ст.100 КПК України.

Вирішуючи питання щодо міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 до набрання законної сили вироком суду, враховано, що він засуджується за санкцією статей, що йому інкриміноване остаточно у вигляді позбавлення волі, для належного виконання вироку суду, при цьому враховані всі дані по особі обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
Ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст. 286 КК України у вигляді 9 (дев*яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 залишити у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківській слідчий ізолятор» до вступу вироку по даній справі у законну силу, але не більш ніж на 60 днів, тобто - до 06 червня 2021 року.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з дня його фактичного затримання, тобто з 21.10.2020 року, зарахувавши час перебування під вартою в час відбуття покарання.

Речові докази (змиви з автомобіля, фрагменти подушки безпеки, фрагменти з речовиною бурого кольору), які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів СУ ГУНП в Харківській області - знищити після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ (автомобіль «ЗАЗ TF69YO», р.н. НОМЕР_2 ), який був вилучений та переданий на зберігання на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів (м. Харків, вул. Пушкінська, 107) повернути власникові ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2020 року.

Речовий доказ (відео реєстратор з написом FHD 1080P, з флеш-накопичувачем), який зберігається у відділі розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області (м. Харків, вул. Маяковського,22) повернути власникові або законному володільцю за наявності підтверджуючих документів, після набрання вироком законної сили, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2020 року.

Речовий доказ (автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», р.н. НОМЕР_1 ), який був вилучений та переданий на зберігання на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів (м. Харків, вул. Пушкінська, 107) повернути власникові ОСОБА_12 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 або законному володільцю за наявності підтверджуючих документів, після набрання вироком законної сили, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в загальному розмірі 42985,20 грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 у відшкодування понесених майнових збитків суму в розмірі 89262 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 900000 грн.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1000000 грн.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційного скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий - ОСОБА_1