Справа № 459/2468/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/255/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0000734 від 04.05.2017 року про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Соснівка Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Червоноград Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Червоноград Львівської області, громадянина України, без постійного місця реєстрації та без постійного місця проживання,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_10 ,
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ч.1,4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2018, більш суворим, що призначено за даним вироком, остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів призначено у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднано засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2017, та призначено остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків, з врахування ч.1 ст. 72 КК України, згідно якої один день арешту відповідає одному дню позбавлення волі, у виді 10 (десяти) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі із конфіскацією майна.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ч.1,4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене ОСОБА_8 вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.12.2017, більш суворим, що призначено за даним вироком, остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів визначено у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Згідно з вироком ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються органом досудового розслідування в тому, що 03.05.2017 року, о 23 годині 00 хвилин, за попередньою змовою групою осіб, здійснили розбійний напад на помешкання, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживає сім`я ОСОБА_11 . Готуючись до вчинення злочину ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , із жіночих колгот виготовили маски для прикриття обличчя, після чого, виконуючи свій злочинний намір, спрямований на особисте збагачення, шляхом відкритого заволодіння чужим майном, діючи відкрито, проникли у приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_6 , долаючи опір потерпілої ОСОБА_12 , застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, використовуючи металевий прут, який вони заздалегідь приготували для нанесення тілесних ушкоджень, умисно завдав удар по голові потерпілій ОСОБА_12 , внаслідок чого остання впала на підлогу. Скориставшись безпорадним станом потерпілої, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вчинили напад на потерпілого ОСОБА_13 , шляхом нанесення йому ударів руками та ногами по різних частинах тіла, повалили його на підлогу, де стали утримувати його в лежачому положенні, забезпечивши цим самим ОСОБА_6 безперешкодне пересування по будинку, з метою відшукування грошових коштів та інших товарно-матеріальних цінностей. Протиправні дії обвинувачених були виявлені громадянкою ОСОБА_14 , яка увійшла до вищевказаного помешкання та стала вимагати негайного припинення дій стосовно потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Після цього, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відкрито заволодівши належними ОСОБА_12 грошовими коштами у сумі 320,00 грн., з місця вчинення злочину втекли. У потерпілої ОСОБА_12 було виявлено важку відкриту черепно-мозкову травму, перелом основи і склепіння черепа, забійну рану голови, забій головного мозку із компресією, гострою епідуральною гематомою, пара орбітальну гематому справа, які утворились від контакту з тупими предметами, могли виникнути 03.05.2017 року та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.
На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.
В обґрунтування покликається на те, що оскаржуваний вирок суду винесено без врахування дійсних обставин справи та постановлено помилково, тому його не можна вважати чинним. Зазначає, що суд поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку здобутим доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі проігнорував. Вказує, що ОСОБА_7 вини у вчиненому не визнав та пояснив, що жодного насильства до потерпілих не застосовував та грошових коштів не викрадав. Правдивість показів ОСОБА_13 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень викликають сумнів, адже на тілі останнього не виявлено характерних для здавлення шиї тілесних ушкоджень. Показання інших свідків також є сумнівними, оскільки жоден з них не бачив нападників. Вказує, що суд першої інстанції не врахував показань обвинувачених, які заперечили показання ОСОБА_15 , яка вказала, що незадовго до нападу обвинувачені обговорювали можливість здійснення такого та виготовляли маски. Крім того, маски як речові докази у матеріалах кримінального провадження відсутні. Вважає протокол слідчого експерименту від 26 червня 2017 року із доданим відеозаписом, проведений з участю обвинуваченого ОСОБА_7 недопустимим доказом, оскільки під час його проведення ОСОБА_7 перебував у стані абсинентного синдрому, оскільки регулярно вживав наркотичні засоби.

23, 25 лютого та 05 березня 2021 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшли заяви обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_16 та потерпілого ОСОБА_17 про розгляд без їх участі.
30 березня 2021 року під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просив пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та на підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання, строк перебування в установі попереднього ув`язнення з дня затримання 26 червня 2017 року до 30 березня 2021 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про її безпідставність та залишення вироку без зміни, обговоривши наведені доводи та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Як вбачається із матеріалів справи, вироком Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ч.1,4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2018, більш суворим, що призначено за даним вироком, остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів призначено у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднано засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2017, та призначено остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків, з врахування ч.1 ст. 72 КК України, згідно якої один день арешту відповідає одному дню позбавлення волі, у виді 10 (десяти) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі із конфіскацією майна.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ч.1,4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене ОСОБА_8 вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.12.2017, більш суворим, що призначено за даним вироком, остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів визначено у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Даний вирок оскаржено обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , захисником ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисником ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_18 задоволено частково.
Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінено.
Пом`якшено призначене ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 187 КК України та постановлено вважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного ОСОБА_6 за вироком Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2018 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна.
Пом`якшено призначене ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 187 КК України та постановлено вважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 19 січня 2017 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна.
Пом`якшено призначене ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст. 187 КК України та постановлено вважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного ОСОБА_8 за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна.
У решті вирок залишено без зміни.
Вищенаведену ухвалу оскаржено захисником ОСОБА_18 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та прокурором ОСОБА_19 .
Постановою Верховного суду від 29 січня 2020 року задоволено касаційну скаргу прокурора ОСОБА_19 .

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 травня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_18 задоволено.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 травня 2019 року та, у порядку ч. 2 ст. 433 КПК України, вирок Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року стосовно ОСОБА_8 змінено.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06 липня 2017 року по 29 травня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У порядку ч.2 ст. 433 КПК України ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 травня 2019 року та вирок Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 змінено.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05 липня 2017 року по 29 травня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті судові рішення залишено без зміни.

На підставі вищенаведеного, суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року.

Так, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч.3 ст. 187 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, зокрема, що судом не дано належної оцінки зібраними по справі доказам, є безпідставними.

Як безспірно встановлено судом, саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб, здійснили розбійний напад на помешкання, в якому проживає сім`я ОСОБА_11 . Так, діючи відкрито, проникли у приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де долаючи опір потерпілих, при цьому ОСОБА_8 застосовуючи насильство, яке було небезпечним для життя та здоров`я особи, використовуючи заздалегідь приготовлений металевий прут, відкрито заволодівши належними потерпілим грошовими коштами у сумі 320,00 грн., з місця вчинення злочину втекли.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину заперечив та пояснив, що жодного насильства до потерпілих не застосовував, а коли зайшов в будинок, на них накинувся потерпілий ОСОБА_11 . Грошових коштів не викрадав.

На думку колегії суддів, заперечення вини обвинуваченим ОСОБА_7 , у сукупності з іншими зібраними доказами, суд першої інстанції належно оцінив ґрунтуючись на повному та всебічному розгляді всіх обставин провадження і правильно визнав її пояснення такими, що не відповідають дійсності та взяв за основу вироку показання потерпілих, свідків, які підтверджуються іншими доказами.

Так, потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 ствердили, що напад на їх квартиру вчинили декілька осіб, які були в масках. Кожен з них завдавав ударів з метою подолання їх опору та заволодінням коштів. Також свідок ОСОБА_14 показала, що в квартирі ОСОБА_11 вона бачила трьох осіб, які побачивши її втекли.

Поряд з цим, свідок ОСОБА_20 ствердила, що знає обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і саме вони обговорювали можливість здійснення нападу на потерпілу ОСОБА_12 та виготовляли маски із чорних шапок.

Крім цього, показання свідків, які допитувалися в суді першої інстанції, всебічно перевірялися в судовому засіданні. Підстав вважати, що такі могли обмовити обвинувачених, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в обвинувачених попередньої змови на вчинення злочину, спростовуються наведеним аналізом доказів та встановленими фактичними обставинами події, де кожен з них діяв узгоджено для досягнення єдиної мети заволодінням коштами потерпілих.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння підтверджується і іншими дослідженими судом першої інстанції доказами.

Також, колегія суддів вважає безпідставними і не приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України та вимоги щодо закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На підставі вищенаведеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що докази на підтвердження обвинувачення у вчиненні інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення є належними та допустимими, а їх сукупність є достатньою для постановлення вироку.

Покликання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, наявність суперечливих доказів, є надуманими. Суд першої інстанції дав оцінку кожному представленому сторонами кримінального провадження доказу, частину з яких визнав неналежними доказами, що підтверджує безпосередність їх дослідження та надання їм відповідної правової оцінки.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що надуманими є і доводи про недопустимість протоколу огляду місця події від 04 травня 2017 року та даних слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_7 , як доказу по справі.

Відповідно до положень ч.1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що порушень вимог законодавства при їх отриманні не допущено, а тому не має підстав для визнання таких недопустимим доказом.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, таке на думку колегії суддів не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі, що відповідно до положень ч.2 ст. 409 КПК України є підставою для зміни вироку суду.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Також покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Беручи до уваги обставини при яких вчинено кримінальне правопорушення, розмір завданої шкоди, особи обвинувачених, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_7 є надто суворим, а тому вирок в цій частині підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 до часткового задоволення.

З врахуванням даних, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 , ступеня тяжкості вчиненого ними злочину, колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Щодо доводів апелянта про зарахування ОСОБА_7 у строк покарання, строк перебування в установі попереднього ув`язнення з дня затримання 26 червня 2017 року до 30 березня 2021 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то такі на думку колегії суддів заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

Врешті вирок суду щодо ОСОБА_7 постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 задоволити частково.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 187 КК України та вважати його засудженим на 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2017 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання 8 (вісім) років 1 (місяць) позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк покарання зарахувати, строк перебування в установі попереднього ув`язнення з дня затримання 26 червня 2017 року до 30 березня 2021 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особами, що перебувають під вартою, - з моменту отримання ними копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4