Провадження №1-кп/761/1611/2021
В И Р О К
іменем України

28 квітня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005406 від 08 липня 2020 року, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоне Мукачівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, без місця реєстрації та визначеного місця проживання, раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , 08 липня 2020 року, приблизно об 11 годині 10 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 38, звернув свою увагу на громадянку ОСОБА_9 , яка стояла на тротуарній доріжці та в правій руці тримала пакет. В даний момент у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, маючи на меті збагачення за рахунок чужого майна, 08 липня 2020 року, приблизно об 11 годині 10 хвилин, ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 38, підбіг ззаду до раніше незнайомої йому ОСОБА_9 , вирвав з рук потерпілої пакет білого кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 939 гривень.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2 відкрито заволодів майном ОСОБА_9 , а саме відкрито викрав пакет білого кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якому знаходились грошові кошти в сумі 939 гривень, після чого побіг в напрямку станції метро «Театральна» та, почувши крик потерпілої з вимогою повернути викрадений пакет, не зупинився і побіг через дорогу.

А всього, ОСОБА_2 відкрито заволодів майном ОСОБА_9 на загальну суму 939 гривень, тим самим завдавши останній матеріальної шкоди, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у відкритому викраденні чужого майна визнав частково, та суду пояснив, що 08 липня 2020 року, приблизно об 11 годині, він знаходився за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 38, де помітив пакет, який лежав на землі неподалік від жінки. Взявши його до рук він став уходити, при цьому почув як раніше незнайома йому жінка, біля якої лежав цей пакет, кричить та вимагає повернути їй її пакет. Однак він на це не реагував та продовжив віддалятись від жінки. Потім його затримав перехожий, а пакет було повернуто потерпілій. Перелік та вартість викраденого не оспорює. Заявив суду, що він щиро розкаюється у скоєному, просить вибачення та жалкує про свій вчинок.

Не дивлячись на часткове визнання вини обвинуваченим, винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, підтверджується наступними доказами, ретельно дослідженими в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що 08.07.2020 в обідній час він йшов по вул. Богдана Хмельницького, що у м. Києві, при цьому почув крик жінки, яка просила затримати крадія. В цей момент він помітив, що від неї біжить чоловік, як потім він дізнався це був обвинувачений ОСОБА_2 , з пакетом в руках. Він наздогнав його та привів назад до потерпілої. В подальшому на місце події була викликана поліція. Категорично стверджував в судовому засіданні, що особа, яка віддалялась від потерпілої з пакетом в руках це обвинувачений ОСОБА_2 . Вказав, що моменту, коли обвинувачений ОСОБА_2 вириває з рук потерпілої пакет, він не бачив.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що 08.07.2020, під час здійснення ним патрулювання міста, від чергового надійшов виклик про грабіж за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши за вказаною адресою, він побачив обвинуваченого ОСОБА_2 , потерпілу ОСОБА_9 та свідка події ОСОБА_10 . Останній повідомив йому, що він, почувши крик потерпілої ОСОБА_9 , помітив як обвинувачений ОСОБА_2 , який викрав у неї пакет з продуктами та грошовими коштами, намагається втекти, у зв`язку з чим він затримав його. Також свідок ОСОБА_11 додав, що поруч з обвинуваченим ОСОБА_2 на землі лежав пакет із викраденим майном. В подальшому на місце події була викликана слідчо-оперативна група.

Також вина ОСОБА_2 підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 липня 2020 року, згідно якого ОСОБА_12 заявила, що 08.07.2020 о 11 год. 17 хв. за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 38, гр. ОСОБА_2 відкрито викрав приватне майно, яке належить ОСОБА_13 (т.1 а.с. 71);

- даними рапорту інспектора роти №7 батальйона № 1 роти № 1 УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_11 , згідно якого останній доповів про те, що 08.07.2020 о 11 год. 17 хв. під час патрулювання було отримано виклик «Грабіж» за адресою: АДРЕСА_1 , та по приїзду за вказаною адресою було виявлено заявника ОСОБА_10 , який повідомив, що ним було затримано гр. Карабаня, який намагався викрасти з рук ОСОБА_9 пакет з продуктами харчування та грошовими коштами у сумі 947 грн. Пізніше встановлено, що громадянин, якого затримали, виявився ОСОБА_2 (т.1 а.с. 72);

- даними протоколу огляду місця події від 08 липня 2020 року, з долученою до нього ілюстративною таблицею та план-схемою, згідно якого проведено огляд місцевості за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено потерпілу ОСОБА_9 та чоловіка який представився як « ОСОБА_2 », у якого в руках знаходиться поліетиленовий пакет білого кольору, всередині якого містились продукти харчування та грошові кошти (т.1 а.с. 73-85);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 липня 2020 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_2 на фото № 4, який 08.07.2020 приблизно о 11 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито викрав грошові кошти в сумі 939 гривень, які їй належать, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд (т.1 а.с. 88-91).

Даний протокол визнається судом допустимим доказом, оскільки така слідча дія була проведена у відповідності до вимог ст. 228 КПК України, а хід та результати її проведення зафіксовані відповідним протоколом, складеним уповноваженим слідчим, та відповідає вимогам КПК України;

- даними постанови про уточнення анкетних даних від 10 липня 2020 року, відповідно до якої постановлено уточнити анкетні дані та в подальшому вважати, що в усіх процесуальних документах дійсними анкетними даними вважати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 96-97);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 липня 2020 року, згідно якого свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_2 на фото № 2, який 08.07.2020 приблизно о 11 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито викрав грошові кошти в сумі 939 гривень, які належать ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд (т.1 а.с. 98-101).

Даний протокол визнається судом допустимим доказом, оскільки така слідча дія була проведена у відповідності до вимог ст. 228 КПК України, а хід та результати її проведення зафіксовані відповідним протоколом, складеним уповноваженим слідчим, та відповідає вимогам КПК України.

Понад це, в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 також підтвердив, що особою, яка вчинила відкрите викрадення майна потерпілої, є саме обвинувачений ОСОБА_2 ;

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 08 липня 2020 року, згідно якого 08.07.2020 близько об 11 годині 10 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 38, було затримано ОСОБА_2 , під час обшуку якого виявлено: поліетиленовий пакет; грошові кошти в сумі 939 гривень: 23 купюри номіналом 10 грн., 4 купюри номіналом 5 грн., 5 купюр номіналом 2 грн., 1 купюра номіналом 200 грн., 2 купюри номіналом 50 грн., 19 купюр номіналом 20 грн. (т.1 а.с. 102-110);

- даними постанови про приєднання до провадження речових доказів та встановлення місця їх зберігання від 08 липня 2020 року, згідно якої грошові кошти в сумі 939 гривень визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0005406 від 08 липня 2020 року, та повернуто потерпілій ОСОБА_9 (т.1 а.с. 111-112);

- даними постанови про уточнення анкетних даних від 10 липня 2020 року, відповідно до якої постановлено уточнити анкетні дані та в подальшому вважати, що в усіх процесуальних документах дійсними анкетними даними вважати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 119-120).

Суд, оцінюючи надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про належність, допустимість та достовірність вказаних вище доказів, а їх сукупність є достатньою для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж).

Так, враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_2 , який визнав вину у вчиненні зазначеного злочину, свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні прямо вказав на ОСОБА_2 як на особу, яка відкрито викрала майно потерпілої, свідка ОСОБА_11 , який підтвердив показання свідка ОСОБА_10 , та дані протоколів огляду місця події та затримання ОСОБА_2 , з яких вбачається, що ОСОБА_2 був затриманий на місці злочину, а при ньому виявлено викрадене ним майно, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 вчинив відкрите викрадення чужого майна.

При цьому та обставина, що в ході судового розгляду не була допитана потерпіла ОСОБА_9 , яка веде безпритульний спосіб життя, місце проживання якої не вдалось можливим встановити, та відсутність документів, які посвідчують її особу, не спростовує висновків щодо наявності події та складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, скоєного ОСОБА_2 щодо цієї особи, оскільки такі обставини підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, наведених вище, які визнані судом належними, допустимими та достатніми.

Також судом не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону при здійсненні досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, а саме грубого порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_2 у зв`язку з його нібито неправомірним утриманням працівниками поліції в період з 09 липня 2020 по 13 липня 2020 року до моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також несвоєчасного повідомлення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві.

Так, дослідженими в судовому засіданні документами не підтверджується, що ОСОБА_2 незаконно утримувався у Шевченківському УП ГУ НП у м. Києві в період з 09 липня 2020 по 13 липня 2020 року, із такими скаргами під час досудового розслідування не зверталась його захисник, не вказував про це і ОСОБА_2 .

Більше того, такі твердження спростовуються змістом ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2020, згідно якої до підозрюваного ОСОБА_2 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та одночасно постановлено взяти останнього під варту в залі суду. З наведеного вбачається, що до постановлення такої ухвали ОСОБА_2 не був затриманий та перебував на свободі.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_8 про несвоєчасне повідомлення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві про необхідність прибути до приміщення Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві 08.07.2020 для надання правової допомоги затриманому ОСОБА_2 , то слід зазначити, що сам факт несвоєчасного повідомлення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві після завершення складання протоколу затримання не свідчить безсумнівно про істотне порушення права на захист ОСОБА_2 , оскільки захисник ОСОБА_14 після прибуття до приміщення поліції мала конфіденційне спілкування з підзахисним, отримала копію протоколу затримання, у якому мала можливість зазначити про наявність будь-яких зауважень в разі їх наявності, однак цього не зробила. Процедура оформлення затримання ОСОБА_2 стороною захисту ніколи не оскаржувалась.

Таким чином суд, оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв?язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), та кваліфікує його дії за ч.1 ст.186 КК України.

При цьому на обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення прокурором також було надано протокол проведення слідчого експерименту від 15 липня 2020 року, проведеного за участі потерпілої ОСОБА_9 та протокол проведення слідчого експерименту від 10 липня 2020 року, проведеного за участі підозрюваного ОСОБА_2 .

Разом з тим такі докази суд визнає недопустимим з огляду на наступне.

Так, згідно даних протоколу проведення слідчого експерименту від 10.07.2020 з відеозаписом до нього, який був продемонстрований у судовому засіданні, ОСОБА_2 , перебуваючи на вулиці біля будинку 38 по вул. Б.Хмельницького у м. Києві на запитання слідчого розповів про обставини вчинення ним відкритого викрадення майна потерпілої (т.1 а.с. 124-128).

Згідно даних протоколу проведення слідчого експерименту від 15.07.2020 з відеозаписом до нього, який був продемонстрований у судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_9 перебуваючи на вулиці біля будинку 38 по вул. Б.Хмельницького у м. Києві на запитання слідчого розповіла про обставини вчинення відкритого викрадення її майна (т.1 а.с. 92-95).

Відповідно до положень ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Втім, зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 10.07.2020 з відеозаписом до нього, який був продемонстрований у судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_2 не демонстрував спосіб, яким він вчинив відкрите викрадення майна потерпілої, не проводились вимірювання, фотографування, звукозапис, не складались плани і схеми, не виготовлялись графічні зображення, відбитки та зліпки.

Судом встановлено, що слідчий експеримент, проведений 10.07.2020 за участю підозрюваного ОСОБА_2 полягав у опитуванні останнього про обставини вчинення ним злочину.

Зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 15.07.2020 з відеозаписом до нього, який був продемонстрований у судовому засіданні, вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 не демонструвала у який спосіб підозрюваний вчинив відкрите викрадення її майна, свої дії у зв`язку із цим, не проводились вимірювання, фотографування, звукозапис, не складались плани і схеми, не виготовлялись графічні зображення, відбитки та зліпки.

Судом встановлено, що слідчий експеримент, проведений 15.07.2020 за участю потерпілої ОСОБА_9 полягав у опитуванні останньої про обставини вчинення злочину.

Згідно ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, у протоколі проведення слідчого експерименту, складеного слідчим СВ ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_15 від 15.07.2020 за участю потерпілої ОСОБА_9 , та у протоколі проведення слідчого експерименту, складеного слідчим СВ ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 від 10.07.2020 за участю підозрюваного ОСОБА_2 фактично зафіксовані показання потерпілої ОСОБА_9 та підозрюваного Аміта відповідно у даному кримінальному провадженні.

Отже протокол проведення слідчого експерименту, складений слідчим СВ ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_15 від 15.07.2020 та протокол проведення слідчого експерименту, складений слідчим СВ ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 від 10.07.2020, кожен, не відповідають вимогам ст. 240 КПК України, оскільки по суті такі слідчі дії не є слідчим експериментом, а є допитом потерпілої та підозрюваного відповідно.

При цьому суд відповідно до вимог ч.4 ст. 95 КПК України не вправі обґрунтовувати свій вирок показаннями, наданими слідчому.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, суд визнає недопустимими доказами дані, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту, складеного слідчим СВ ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_15 від 15.07.2020 за участю потерпілої ОСОБА_9 , та у протоколі проведення слідчого експерименту, складеного слідчим СВ ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 від 10.07.2020 за участю підозрюваного ОСОБА_2 (т.1 а.с. 92-95, т.1 а.с. 124-128).

Визнання недопустимими таких доказів не впливає на висновки суду щодо визнання ОСОБА_2 винуватим у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), оскільки його винуватість підтверджується сукупністю інших доказів, ретельно досліджених в судовому засіданні, які визнані судом належними, допустимими, а їх сукупність достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні такого злочину.

Разом з тим, згідно обвинувального акта ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що вказаний злочин він вчинив із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а саме штовхнув останню та наніс удар по правій руці ОСОБА_9 , вирвавши з рук потерпілої пакет білого кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 939 гривень, і такі дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він визнає свою вину у відкритому викраденні чужого майна, однак заперечив застосовування насильства до потерпілої. Так, ОСОБА_2 пояснив, що він схопив пакет і пішов геть, при цьому будь-якого фізичного контакту з потерплою не було, він її не штовхав і не бив.

На обґрунтування обвинувачення ОСОБА_2 в частині наявності у його діях при вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж) такої кваліфікуючої ознаки як застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, прокурором в судовому засіданні надано наступні докази, а саме: протокол проведення слідчого експерименту від 15 липня 2020 року, проведеного за участі потерпілої ОСОБА_9 ; протокол проведення слідчого експерименту від 10 липня 2020 року, проведеного за участі підозрюваного ОСОБА_2 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 липня 2020 року за участі потерпілої ОСОБА_9 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 липня 2020 року за участі свідка ОСОБА_10 .

Разом з тим, суд ретельно дослідивши надані в судовому засіданні сторонами докази, дійшов висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_2 такої кваліфікуючої ознаки як застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, з огляду на наступне.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що не бачив безпосередньо моменту викрадення ОСОБА_2 майна потерпілої ОСОБА_9 , а звернув увагу на потерпілу та обвинуваченого почувши крик потерпілої, яка просила затримати ОСОБА_2 , та не може стверджувати, що ОСОБА_2 застосував насильство до потерпілої.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що не був безпосереднім очевидцем обставин викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 .

Потерпіла ОСОБА_9 не була допитана в судовому засіданні та не надала безпосередньо суду показання з приводу обставин заволодіння її майном.

Так, прокурором не була забезпечена явка потерпілої в судове засідання для дачі нею показань на обґрунтування обвинувачення. При цьому судом в порядку ст. 333 КПК України 19.02.2021 надавалось доручення Шевченківському УП ГУ НП у м. Києві на проведення слідчих (розшукових) дій з метою встановлення фактичного місця знаходження потерпілої. На виконання ухвали суду прокурором в судовому засіданні 25.03.2021 було надано рапорт о/у СКП ВП-4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_17 , з якого вбачається, що ОСОБА_9 веде безпритульний спосіб життя, в ході відпрацювання території та опитування громадян встановити місце знаходження останньої не виявилось можливим.

Отже допитані в судовому засіданні особи не підтвердили факт застосування ОСОБА_2 насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, при вчиненні відкритого викрадення майна (грабіж) потерпілої ОСОБА_9 .

Що стосується даних протоколів проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_2 (т.1 а.с. 1240128), та окремо за участю потерпілої ОСОБА_9 (т.1 а.с. 92-95), то суд визнав недопустимими доказами дані, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту, складеного слідчим СВ ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_15 від 15.07.2020 за участю потерпілої ОСОБА_9 , та у протоколі проведення слідчого експерименту, складеного слідчим СВ ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 від 10.07.2020 за участю підозрюваного ОСОБА_2 , з мотивів, які викладені вище.

Дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 липня 2020 року, за участі потерпілої ОСОБА_9 , згідно якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_2 на фото № 4, який 08.07.2020 приблизно об 11 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито, застосовуючи фізичне насильство, викрав грошові кошти в сумі 939 гривень, які їй належать, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд (т.1 а.с. 88-91), також не свідчать безумовно про застосування ОСОБА_2 насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, при вчиненні відкритого викрадення майна ОСОБА_9 08.07.2020.

Так, судом враховується, що зазначене у протоколі посилання на застосування фізичного насильства, не є достатнім доказом наявності такої обставини, оскільки є формальним, не конкретним, не містить деталей застосування насильства та в чому саме воно полягало.

Більше того, таке посилання суперечить іншим доказам, дослідженим судом, зокрема даним протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 липня 2020 року, згідно якого ОСОБА_12 заявила, що 08.07.2020 об 11 год. 17 хв. за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 38, гр. ОСОБА_2 відкрито викрав приватне майно, яке належить ОСОБА_13 (т.1 а.с. 71). При цьому такий протокол не мітить будь-яких даних про застосування до потерпілої фізичного насильства чи заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Будь-яких медичних документів про спричинення шкоди здоров`ю потерпілої або про її звернення за отриманням медичної допомоги у зв`язку із вказаною подією суду також не було надано.

Дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 липня 2020 року, згідно якого свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_2 на фото № 2, який 08.07.2020 приблизно об 11 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито, застосовуючи фізичне насильство, викрав грошові кошти в сумі 939 гривень, які належать ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд (т.1 а.с. 98-101), також не свідчать безумовно про застосування ОСОБА_2 насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, при вчиненні відкритого викрадення майна ОСОБА_9 08.07.2020, оскільки в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 категорично стверджував, що не бачив безпосередній момент викрадення ОСОБА_2 майна потерпілої та не може свідчити про те, що останній при вчиненні такого викрадення застосовував фізичне насильство до потерпілої ОСОБА_9 . При цьому посилання у протоколі про застосовування ОСОБА_2 фізичного насильства є формальним, не конкретним, не містить деталей застосування насильства та в чому саме воно полягало.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували обвинувачення ОСОБА_2 в частині застосування останнім під час вчинення відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд дійшов однозначного висновку про те, що прокурором не було доведено наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_2 такої кваліфікуючої ознаки як застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

Згідно положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, оскільки за результатами судового розгляду не було підтверджено, що ОСОБА_2 під час вчинення відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 (грабіж) застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_2 за ч.1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, конкретні обставини справи, ставлення ОСОБА_2 до вчиненого, який вину визнав, розкаявся та запевнив у неповторенні подібного, дані, які характеризують його особу, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, не одружений, не працює, не має визначеного місця реєстрації та проживання, неповнолітніх дітей на утриманні не має, особою з інвалідністю не визнавався, а також судом враховується, що завдана потерпілій ОСОБА_9 шкода відшкодована, цивільний позов не заявлено.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_2 суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 186 КК України.

Враховуючи викладене, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, не має визначеного місця реєстрації та проживання, неповнолітніх дітей на утриманні не має, особою з інвалідністю не визнавався, немає сталих соціальних зв`язків та постійного роду занять, характеризується посередньо, наявність пом`якшуючої покарання обставини у вигляді щирого каяття у вчиненому, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначає покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований щодо ОСОБА_2 , слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу з метою забезпечення виконання покарання, призначеного цим вироком.

До строку відбування покарання ОСОБА_2 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку день за день та рахувати строк покарання з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 13.07.2020.

Керуючись ст.ст. 369-371 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_2 визнати винним за ч. 1 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 13 липня 2020 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання із розрахунку день за день.

Речові докази грошові кошти в сумі 939 гривень, які передані на зберіганняпотерпілій ОСОБА_9 повернути у розпорядження потерпілої.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1