Провадження №1-кп/521/470/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Одеса
Малиновським районним судом м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 000748 від 29.07.2019 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянин України, українець, неодружений, маючий на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, із неповною середньою освітою, не працюючий, не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
28.07.2019, приблизно о 21:40 год., в темний час » доби, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Logan ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух із перевищенням максимально допустимої швидкості руху в населеному пункті, поблизу будівлі № 32 по вул. Стовпова з боку вул. Степна в напрямку вул. Дальницьке шосе в Малиновському районі м. Одеса, проявляючи злочинну самовпевненість, порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», 12.2, 12.4, 19.3 Правил дорожнього руху України, які передбачають:

п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі;

п. 12.2 - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

п. 12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

п. 19.3 - у разі погіршення видимості у напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не , перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а у разі засліплення - увімкнути аварійну світлову сигналізацію і, не змінюючи смуги руху, зупинитися. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення.

Порушення виразилось в тому, що в зазначений день та час, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Renault Logan ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух із перевищенням максимально допустимої руху в населеному пункті розрахунковою швидкістю 85,5 км/год в лівому ряду по вул. Стовпова з боку вул. Степна в напрямку вул. Дальницьке шосе в Малиновському районі м. Одеса. Здійснюючи рух біля будівлі № 32 по вул. Стовпова, будучи засліпленим світлом фар транспортного засобу, що рухався попереду в зустрічному напрямку руху, водій ОСОБА_5 , не зменшив швидкості * руху до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію і, не змінюючи смуги руху, не зупинитися. Продовжуючи подальший рух в умовах засліплення, маючи об`єктивну та реальну можливість своєчасного виявлення пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та перетинав в темпі повільного шагу проїзну частину автодороги, водій ОСОБА_5 не урахував зміну дорожньої обстановки, не прийняв заходів щодо зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки перед лінією руху пішохода та не прийняв заходів щодо уникнення негативних явищ засліплення. Внаслідок необережних дій водій , ОСОБА_5 допустив наїзд передньою лівою частиною кузову керованого ним автомобіля «Renault Logan ЗНГ», на праву бічну частину тіла пішохода ОСОБА_6 , який від отриманих тілесих ушкоджень загинув на місці дорожньо- транспортної пригоди

Під час досудового розслідування встановлено, що смерть ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинному зв`язку з поєднаною травмою голови, тулуба, кінцівок, яка отримана при ДТП: закритою травмою грудної клітки та органів грудної порожнини у вигляді переломів 2-7-го правих ребер, розриву грудного відділу аорти, забою легенів з крововиливом в плевральні порожнини; закритою травмою черевної порожнини у вигляді розриву печінки з крововиливом в черевну порожнину, закритим переломом правої стегнової кістки. Безпосередньою причиною смерті став шок.
Допущені водієм ОСОБА_5 порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 12.2, 12.4, 19.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно- небезпечних тяжких наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому.
В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся, та повністю підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини за яких відбулася ДТП.

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_5 , в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою учасників кримінального провадження судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. Також предметом дослідження, судом доцільним було визначено дослідження цивільних позовів по справі, матеріалів, які підтверджують наявність судових витрат та речових доказів.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим та учасниками обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції, та роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєному кримінальному правопорушенні повністю доказана та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його соціальне та матеріальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає повне визнання вини у скоєному злочину, щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин справи, що обтяжують покарання, в ході судового розгляду не встановлено.

Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , позитивно характеризується за місцем свого проживання, має на утриманні малолітню дитину 2017 р.н., та є особою яка до кримінальної відповідальності притягається вперше.

З урахуванням зазначеним вище обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити в вигляді позбавлення волі на строк, в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 286 КК України, без позбавлення права керування транспортним засобом, та саме таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначені покарання, судом не встановлено підстав, для застосування положень ст.69 та ст.75 КК України.
Потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 заявлено цивільний позов, відповідно до якого вона просить стягнути з обвинуваченого на її користь витрати, пов`язані з похованням загиблого ОСОБА_6 , матеріальну шкоду у розмірі 143 076 ( сто сорок три тисячі сімдесят шість) гривень та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 ( один мільйон) гривень.
При вирішені питання обґрунтованості заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.
Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За частиною першою статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, до цивільного позову не долучено жодного аргументованого розрахунку, не надано будь-яких інших документів, на підставі яких можна зробити висновок, що саме ця сума підлягає стягненню на її користь та є законною та обгрунтованою.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову у цивільному позові, в частині відшкодування матеріальної шкоди, який пред`явлений потерпілою до обвинуваченого.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілої ОСОБА_7 , внаслідок смерті ОСОБА_6 як її брата, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, необхідного часу та зусиль, направлених для їх відновлення, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, визнає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_7 , в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі по 50 000( п`ятдесят тисяч) гривень
Визначений судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивача у заявлених ним розмірах грошового стягнення. Відтак, зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати - документально підтверджені витрати на залучення експертів:
-1413 гривень 09 копійок за проведення судової автотехнічної експертизи, в Одеському НДЕКЦ МВС України, висновок експерта № 561-А від 29.08.2019 р.
-4710 гривень 30 копійок за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи в Одеському НДЕКЦ МВС України, висновок експерта № 563-А від 29.08.2019 р.
-1884 гривень 12 копійок за проведення судової автотехнічної експертизи, в Одеському НДЕКЦ МВС України, висновок експерта № 654-А від 28.10.2019 р.
Процесуальні витрати за проведення вказаних експертиз, в сумі 8007 гривень 51 копійка, підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_5 , на користь держави.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючисьст.ст. 128-129, 370, 373-374 КПК України, 81, ЦПК,суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки ,без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, не обирати.

Строк відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково і стягнути на її користь із обвинуваченого ОСОБА_5 компенсацію моральної шкоди в сумі 50000 п`ятдесят тисяч) грн., в іншій частині відмовити.

Стягнути обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 8007 (вісім тисяч сім) гривень 51 копійка.

Речовий доказ електронний носій «CD-R» ,на якому міститься відеофайл із відеосюжетом події ДТП від 28.07.2019 р. на перехресті вул. Стовпова та вул. Степова, біля буд. 32 в Малиновському районі зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000748.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1