Провадження № 1-кп/643/727/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

представника Департаменту будівництва

та шляхового господарства Харківської

міської ради ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000291 від 20.03.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України.

Під час підготовчого судового засіданні захисником було заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не відповідає вимогам статті 291 Кримінального процесуального кодексу України з тих підстав, що:

- всупереч вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт не містить такі відомості як прізвище, ім`я та по батькові, дату та місце народження та громадянство потерпілого. При цьому, вказаний прокурором в якості потерпілого Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради (далі Департамент) під час досудового розслідування у даній справі заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення та заяву про залучення до провадження як потерпілого не подавав. Крім того, Департамент не надавав також і письмову згоду на право визнання його потерпілою особою у кримінальному провадженні. Якщо ж сторона обвинувачення все ж таки стверджує про те, що Департамент є потерпілим у кримінальному провадженні, то незрозуміло яким чином останнього повідомлялось про завершення досудового розслідування та про можливість реалізувати свої права, передбачені ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України та можливість здійснювати захист своїх інтересів та майнових прав;

- в обвинувальному акті зазначено, що матеріальна шкода завдана кримінальним правопорушенням саме Департаменту, однак останній з цивільним позовом до обвинуваченого не звертався та не визнає себе цивільним позивачем у справі. У свою чергу, прокурор звертаючись в даному кримінальному провадженні з цивільним позовом в інтересах Департаменту не надав підстав для представництва його інтересів в суді, визначених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». При цьому, сам цивільний позов містить ряд порушень і не відповідає вимогам ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України;

- в реєстрі матеріалів досудового розслідування не відображено відомості про відкриття матеріалів стороною захисту стороні обвинувачення у відповідності до вимог ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України, хоча така дія вчинялась захисником 23.10.2020 року та стороні обвинувачення надавались копії документів на 196 арк.;

- всупереч вимог п. 2 ст. 109 Кримінального процесуального кодексу України у Реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, що в подальшому унеможливлює їх ідентифікацію під час розгляду справи в суді (незрозуміло коли та які рішення приймались судами); відсутній строк застосування до підозрюваного того чи іншого заходу забезпечення кримінального провадження. На думку захисника це є істотними порушеннями, оскільки вказані відомості у Реєстрі свідчать про докази, якими прокуратура буде аргументувати свою позицію в подальшому, і їх неповнота в ідентифікуванні може вплинути на подальшу фальсифікацію доказів з боку сторони обвинувачення, тим паче що в рамках даного провадження проводилось розслідування ще за безліч іншими фактами.

Прокурор надав суду письмові заперечення проти задоволення клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту, посилаючись на те, що під час досудового розслідування було встановлено, що внаслідок вчинення вищевказаного кримінального правопорушення Державі в особі Департаменту будівництва та шляхового господарства було спричинено матеріальну шкоду на суму 6 469 080, 00 грн., що підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, які в подальшому будуть досліджені під час судового розгляду, та відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України в обвинувальному акті в графі «потерпілий» зазначено Державу в особі Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради.

Також прокурор зазначає, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у нього наявні підстави для звернення з цивільним позовом в даному кримінальному провадженні, оскільки Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради неналежним чином здійснює захист інтересів держави.

Що стосується позиції захисника про порушення вимог ст. 109 Кримінального процесуального кодексу України при складанні Реєстру матеріалів досудового розслідування, а саме не зазначення відомостей про відкриття матеріалів стороною захисту стороні обвинувачення у відповідності до ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України прокурор зазначає, що вказані відомості вказані у п. 86 розділу І Реєстру матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Разом з цим, у Реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені всі реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування. Також у розділі ІІІ Реєстру матеріалів досудового розслідування перелічені всі заходи забезпечення у даному кримінальному провадженні із зазначенням дати їх обрання та строку застосування.

У підготовчому судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали подане клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав, викладених у клопотанні.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні проти задоволення вказаного клопотання заперечив, оскільки обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України.

Представник Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради у підготовчому судовому засіданні зазначив, що Департамент не є потерпілим у даному кримінальному провадженні і взагалі не може приймати у ньому участі.

Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників кримінального провадження та розглянувши клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору, суд зазначає наступне.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 110 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Крім того, згідно з положеннями даної Конвенції, кожен кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» ч.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В цьому ж рішенні Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені п. п. 1-9 ч. 2 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Згідно з приписами статті 55 Кримінального процесуального кодексу України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Кримінального процесуального кодексу України під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право:

1) бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду;

2) брати участь у судовому провадженні;

3) брати участь у безпосередній перевірці доказів;

4) підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення;

5) висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

6) знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді;

7) оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3, 4 ст. 58 Кримінального процесуального кодексу України представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.

Повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:

1) документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні;

2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа;

3) довіреністю - якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.

Представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, тобто службова недбалість, а саме неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Частина друга статті 58 Кримінального процесуального кодексу України встановлює широке коло осіб, які можуть бути представником юридичної особи, яка є потерпілим, а саме ним може: бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні. Таким чином, дана норма кримінального процесуального закону не виключає можливої участі під час досудового розслідування та судового розгляду декількох осіб, які уповноважені на здійснення функцій щодо представництва юридичної особи, яка є потерпілою.

В обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000291 від 20.03.2018, вказано потерпілим Державу в особі Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради.

Тобто, в обвинувальному акті зазначені: повна назва юридичної особи, що у свою чергу дозволяє здійснити її ідентифікацію та надає суду можливість належним чином сповістити потерпілу сторону про судові засідання.

Таким чином, на думку суду, не зазначення анкетних відомостей конкретного (чітко визначеного) представника юридичної особи, яка є потерпілою, не є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Щодо тверджень захисника про те, що в матеріалах справи відсутня заява Департаменту про визнання його потерпілим і категоричне заперечення проти визнання його потерпілою стороною, суд вважає їх неспроможними з огляду на наступне.

За змістом ст. 477 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, перелік яких закріплений у частині першій даної статті.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, провадження за яким, відповідно до положень вказаної вище ст. 477 Кримінального процесуального кодексу України не є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення і, як наслідок, не пов`язане із волевиявленням особи, якій можливо спричинена або не спричинена майнова шкода. Факт спричинення майнової шкоди юридичній особі публічного права не визначається волевиявленням цієї особи щодо наявності чи відсутності такої шкоди.

При цьому, суд зазначає, що положення Кримінального процесуального кодексу України не містять обов`язку зазначати в обвинувальному акті причин, з яких особа не має статус потерпілого, оскільки орган досудового розслідування, належним чином встановивши особу, якій завдано матеріальну шкоду, чи орган, який за законом виступає від імені держави, якщо така шкода завдана державі, роз`яснює цій особі або органу право подати відповідну заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Крім того, законодавством не визначено обов`язку сторони обвинувачення зобов`язати особу чи органу, який за законом виступає від імені держави, права подати відповідну заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Зазначене узгоджується з положеннями ч. 7 ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України, згідно якої, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

За змістом вищевказаних норм кримінального процесуального законодавства набуття особою процесуального статусу потерпілого здійснюється виключно на підставі вільного волевиявлення особи, яке відбувається в активній формі, а саме: шляхом подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, заяви про залучення її до провадження як потерпілого, надання згоди на визнання потерпілим.

Згідно з обвинувальним актом шкода завдана Державі в особі Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради.

Під час підготовчого судового засідання прокурор зазначив, що органом досудового розслідування вживалися заходи (направлялися листи до Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради) щодо надання відповідних документів для визнання його потерпілим, але до моменту завершення досудового розслідування відповідні документи не були надані.

Суд зауважує, що в Реєстрі матеріалів відсутнє рішення про визнання вказаної юридичної особи потерпілим у кримінальному провадженні, а в розділі «формулювання обвинувачення» зазначено, що шкода заподіяна Державі в особі Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради.

Відсутність залученого у встановленому порядку потерпілого до кримінального провадження не є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки потерпілий як потенційний учасник кримінального провадження, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України, належить до сторони обвинувачення, і тому його відсутність у кримінальному провадженні не порушує прав обвинуваченого на захист.

За таких обставин, судом не виявлено невідповідності обвинувального акта вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України та обставин, які б перешкоджали суду призначити судовий розгляд.

Також суд зазначає, що не є підставою для повернення акту в розумінні ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України доводи сторони захисту про те, що прокурор звертаючись в даному кримінальному провадженні з цивільним позовом в інтересах Департаменту не надав підстав для представництва інтересів в суді, визначених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а сам цивільний позов містить ряд порушень і не відповідає вимогам ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України. При цьому, під час підготовчого судового засідання Департамент неодноразово вказував про те, що він не є потерпілим і шкода йому не завдана.

Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання сторони захисту як на підставу для повернення обвинувального акту прокурору на те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування не відображено відомості про відкриття матеріалів стороною захисту стороні обвинувачення у відповідності до вимог ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України, хоча така дія вчинялась захисником 23.10.2020 року та стороні обвинувачення надавались копії документів на 196 арк., а всупереч п. 2 ст. 109 Кримінального процесуального кодексу України у реєстрі відсутні реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, що в подальшому унеможливлює їх ідентифікацію під час розгляду справи в суді (незрозуміло коли та які рішення приймались судами); відсутній строк застосування до підозрюваного того чи іншого заходу забезпечення кримінального провадження, що це є істотними порушеннями, оскільки вказані відомості у реєстрі свідчать про докази, якими прокуратура буде аргументувати свою позицію в подальшому, і їх неповнота в ідентифіковані може вплинути на подальшу фальсифікацію доказів з боку сторони обвинувачення, тим паче що в рамках даного провадження проводилось розслідування ще за безліч іншими фактами.

Так, як вірно зазначає прокурор, вказані відомості вказані у п. 86 розділу І матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Разом з цим, у реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені всі реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування. Також у розділі ІІІ реєстру матеріалів досудового розслідування перелічені всі заходи забезпечення у даному кримінальному провадженні із зазначенням дати їх обрання та строку застосування.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 4 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України реєстр матеріалів досудового розслідування є лише додатком до обвинувального акту, а тому в будь-якому випадку не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Так само, не є підставою для повернення обвинувального акту посилання сторони захисту на те, що поданий прокурором цивільний позов не відповідає вимогам ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд відмовляє у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ст. ст. 291, 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:
1.Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору.

2.Повний текст ухвали буде проголошено 18.06.2021 року о 13 год. 00 хв.

3.Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1