Номер провадження 1-кс/756/1732/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2021 року м. Київ
Слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000109 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 липня 2021 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Прокурор Оболонської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 14 липня 2021 року звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна транспортного засобу «VOLKSWAGEN CADDY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 в межах кримінального провадження № 0000109 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 липня 2021 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що в провадженні відділу дізнання Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000109 від 09.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 12.06.2021 року до ТСЦ МВС № 8043 звернулась юридична особа ТОВ «ІТ - Україна» для перереєстрації транспортного засобу «VOLKSWAGEN CADDY», номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , за операцією «315-Перереєстрація транспортного засобу на нового власника по договору укладеному в ТСЦ. В ході проведеної перевірки встановлено, що двигун транспортного засобу № НОМЕР_4 знаходиться у розшуку, банком даних Інтерпол.
Постановою дізнавача ВД Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 09.07.2021 року автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000109 від 09.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Враховуючи викладене, на даний час необхідно накласти арешт на речовий доказ, а саме на автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ТОВ «ІТ - Україна» у вигляді заборони користуватися та розпоряджатися будь-кому і будь-яким чином зазначеним майном, оскільки в подальшому може виникнути необхідність у проведенні ряду експертиз із вказаним вище транспортним засобом.
Від власника майна ТОВ «ІТ-Україна» надійшло заперечення проти задоволення клопотання про накладення арешту на майно. В мотивування поданого заперечення адвокат ОСОБА_4 зазначає, що 12 червня 2021 року дізнавачем ВД Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 здійснено огляд місця події та вилучено транспортний засіб про що складено відповідний протокол. Отже відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР мало бути внесені не пізніше 13 червня 2021 року. Проте, фактично відомості до ЄРДР внесено лише 09 липня 2021 року за інформацією, що прокурор нібито виявила кримінальне правопорушення. З огляду на те, що дізнавачем транспортний засіб вилучений 12 червня 2021 року, отже згідно вимог ч.5 ст.171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна прокурор мав би подати не пізніше 14 червня 2021 року. Окрім іншого, власник майна 05 липня 2021 року звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна та не розгляді клопотання.
Прокурор в судове засідання не з`явився, подала до суду заяву, у якій просить судове засідання проводити за її відсутності, клопотання підтримує та просить задовольнити.
Дослідивши клопотання та матеріали, якими прокурор його обґрунтовує, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Як убачається з клопотання та документів доданих в його обґрунтування, згідно протоколу огляду місця події 12 червня 2021 року дізнавачем було виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «VOLKSWAGEN CADDY», номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 ,серії « НОМЕР_5 » та безпосередньо транспортний засіб «VOLKSWAGEN CADDY», номерний знак НОМЕР_3 .
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що вищевказані документи та автомобіль, які були вилучені протоколом огляду від 12 червня 2021 року - є тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно приписів ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Разом з тим, прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна тільки 14 липня 2021 року, тобто вже з пропуском визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України строку, що є підставою для негайного повернення вилученого майна особі, у якої його було вилучено.
Так, відповідно до положень ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Проте, в поданому клопотанні відсутнє обґрунтування та відповідне клопотання з приводу поважності причин пропуску процесуального строку на звернення з клопотанням про накладення арешту на майно.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідностіпринципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту відсутні, тому в задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000109 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 липня 2021 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000109 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 липня 2021 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1