КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

з участю прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
потерпілого ОСОБА_13 ,
захисника ОСОБА_14 ,
обвинуваченого ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001456 стосовно

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білімбай Первоуральського району Свердловської області (Російська Федерація), громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_15 та захисника ОСОБА_14 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року ОСОБА_15 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/657/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_16
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1
становить 3 400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задоволено частково та постановлено стягнути на його користь з обвинуваченого ОСОБА_15 на відшкодування матеріальної шкоди 128 807 грн. 31 коп. та на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Цим же вироком вирішено питання щодо витрат, пов`язаних із залученням експерта, та арешту майна ОСОБА_15 .

Суд визнав доведеним, що 29 грудня 2015 року приблизно о 7 год. 10 хв. ОСОБА_15 , керуючи технічно-справним автомобілем «Volkswagen Т4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проспекту Свободи від проспекту Правди в напрямку вулиці Світлицького, що територіально знаходиться в Подільському районі міста Києва.
В цей час в попутному для ОСОБА_15 напрямку руху, тобто по проспекту Свободи від проспекту Правди в напрямку вулиці Світлицького, здійснював рух автомобіль «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 .
Рухаючись у вказаному напрямку, приблизно навпроти будинку №4 по проспекту Свободи в місті Києві ОСОБА_15 розпочав виконувати маневр перестроювання з середньої смуги в крайню ліву смугу попутного напрямку, чим грубо порушив Правила дорожнього руху України, а саме не виконав вимог:
- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3 (б): для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 10.3: у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_15 виразились в тому, що він, перебуваючи за кермом технічно - справного автомобіля «Volkswagen Т4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись приблизно напроти будинку №4 по проспекту Свободи в місті Києві, розпочав перестроювання, перед цим не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В результаті чого, виїхавши в крайню ліву смугу, призначену для руху в попутному напрямку, створив перешкоду для руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 , згідно висновку судово-медичної експертизи №608/Е від 23.03.2016 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «Закрита травма правої кисті у вигляді перелому човникоподібної кістки з відривом кісткового фрагменту, садна тилу кисті». Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету (тів), могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 29.12.2015 при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався, при зіткненні його з перешкодою). Морфологічні властивості виявленого перелому - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної кістки, так і відновлення функції правої кисті буде спостерігатися у строк понад 21 добу, а саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита травма правої кисті за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п. 2.2.1/в та 4.6 «Правил».
Крім цього, внаслідок зіткнення автомобілю «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , завдано пошкодження на суму 132 520,53 грн.
Порушення вимог п.п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_15 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_15 та його захисник ОСОБА_14 , вважаючи вирок суду незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, просять вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутності в діянні ОСОБА_15 складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що суд провів судовий розгляд упереджено, не об`єктивно та не всебічно, надав перевагу стороні обвинувачення, обмежив сторону захисту реалізувати свої процесуальні права, чим порушив змагальні засади кримінального провадження, а саме відхилив декілька важливих клопотань захисту.
Зокрема, зазначає, що, посилаючись у вироку на протокол огляду місця події від 15.03.2016 року, згідно якого було оглянуто проїзну частину проспекту Свободи у м. Києві, як на доказ, який підтверджує вину ОСОБА_15 , суд не звернув уваги, що слідчий провів слідчий експеримент в порушення «Інструкції з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України» (наказ Експертної служби МВС України від 11.11.2016 року №64Н) та, чомусь, склав протокол «огляду місця пригоди», з якого вбачається, що слідчий проводив огляд місця події в період часу з 22.10 - 22.25 годин, в вечірній час, в темну пору доби, найбільш приближену до умов автопригоди, що дорожнє покриття в цей час було сухе, чисте, що він (слідчий) встановив «видимість з робочого місця водія з ближнім світом фар 150 метрів, з дальнім світлом фар 300 метрів».
Однак слідчий або через незнання, або спеціально, повністю спотворив слідчий експеримент, адже, крім дотримання, визначених на час ДТП, погодних умов та освітлення, слідчий повинен використовувати автомобіль, аналогічний тому, який був під час ДТП, а видимість елементів дороги заміряють, коли автомобіль стоїть на полосі руху автомобіля, як під час ДТП, відомості про що відсутні в протоколі, і тому дані, які він вказав в протоколі огляду місця пригоди не можуть підтверджувати наявність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і їх (ці дані) неможливо використовувати для складання ніяких висновків експертів, а тому даний протокол є неналежним доказом.
Більш того, посилаючись у вироку на даний протокол, суд тільки відмітив, що цим протоколом слідчий оглянув проїзну частину проспекту Свободи в м. Києві, навіть не звернувши увагу, що слідчий встановлював видимість на сухій дорозі.
Щодо висновку експерта № 228ат від 28.03.2016 року, на який суд посилається у вироку, як на доказ вини ОСОБА_15 , то він також є неналежним доказом, оскільки слідчий, не встановивши належні докази, а саме, не з`ясувавши різницю в показаннях ОСОБА_15 та ОСОБА_17 щодо наявності під час ДТП ожеледиці (не допитавши працівників ДАІ, не зробивши запити в гідрометеорологічній центр), визначивши приблизно час знаходження автомобіля «Фольксваген Т4» на смузі руху автомобіля, з якого проводилася відеофіксація (1 секунда), вписавши недостовірний замір «видимість 150 метрів», ввів сумнівні дані в постанову про призначення авто-технічної експертизи в якості вихідних даних, чим повністю спотворив висновки експертизи, та на підставі яких неможливо зробити об`єктивний висновок про винуватість або не винуватість ОСОБА_15 , з технічної точки зору, в скоєнні даної ДТП. Тому захистом, для встановлення спроможності з технічної точки зору показів водія ОСОБА_13 та вимірів слідчого, була направлена заява спеціалісту для проведення авто-технічного дослідження, на вирішення якого були поставлені такі питання: чи спроможні, з технічної точки зору, показання водія автомобіля «Фольксваген Пасат», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_13 в тій частині, що на момент ДТП на дорожньому покритті була ожеледиця? Чи спроможні, з технічної точки зору надані на експертизу дані про те, що з моменту виїзду автомобіля «Фольксваген Т4» на смугу руху автомобіля, з якого проводилася відеофіксація, до моменту їхнього зіткнення пройшла 1 секунда, якщо, згідно показань ОСОБА_13 , він застосував гальмування в момент, коли автомобіль «Фольксваген Т4» почав виїздити на його смугу руху?

Згідно висновку спеціаліста № 90/18 від 04.10.2018 року: - покази водія ОСОБА_13 в тій частин, що дорога була вкрита ожеледицею, є технічно неспроможними, так як не узгоджуються із слідовою інформацією, зафіксованою на схемі ДТП; - дані про те, що з моменту виїзду автомобіля «Фольксваген Т4» на смугу руху автомобіля, з якого проводилася відеофіксація, до моменту їхнього зіткнення пройшла 1 секунда є технічно неспроможними, оскільки час руху автомобіля «Фольксваген Пасат» з моменту початку реакції водія на виниклу небезпеку для руху до моменту зіткнення був більшим за 1.0с (становив не менше 1.78с), а згідно показань ОСОБА_13 , він застосував гальмування в момент, коли автомобіль «Фольксваген Т4» почав виїжджати на його смугу руху.

За таких обставин, авто-технічна експертиза № 228ат від 28.03.2016 року є неналежним доказом і на неї не можливо посилатися судом при ухваленні вироку.
Крім того, суд, відмовляючи захиснику у залученні СК «Україна» до кримінальної справи в якості співвідповідача, хоча ОСОБА_15 , на момент ДТП, мав страховий поліс і страховиком була СК «Україна», та ухвалюючи вирок, не заслухав думку з цього приводу СК «Україна», та не встановивши вину ОСОБА_15 , неправомірно задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 , тобто не дослідивши обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, виніс незаконний вирок, чим порушив права та інтереси ОСОБА_15 та вимоги законодавства.
Також суд не надав оцінки тій обставині, що потерпілий ОСОБА_18 звернувся до правоохоронних органів тільки через два місяця після ДТП, а саме - 19.02.2016 року, і що це, можливо, було зроблено спеціально, задля приховання «застарілого перелому», який був отриманий ще до ДТП, оскільки як вбачається з «історії походжень» лікаря ОСОБА_13 по різним медичним закладам в період з 30.12.2015 року по 04.02.2016 року, він лікувався тільки у своїх знайомих, що також не було спростовано під час досудового та судового слідства, а, приймаючи до уваги, що ОСОБА_15 постійно казав, що ОСОБА_13 шантажував його наявним у нього переломом та порушенням кримінального провадження, якщо він не компенсує вартість автомобіля, то, враховуючи, що ОСОБА_13 звернувся до органів поліції тільки після оперативного втручання та змінення стану кісток, виникає підозра, що ОСОБА_13 , як лікар розумів, що нового рентгену для проведення судово-медичної експертизи проводити вже не будуть, так як не має сенсу, і тепер можна звертатися до органів поліції, і його застарілий перелом човникоподібної кістки можна буде видати за перелом від ДТП, і зробив все, щоб даний факт (час отримання перелому) можна дослідити тільки на одному рентгенівському знімку, який був зроблений, начебто, 29.12.2015 року, в лікарні, де він працює лікарем.
Таким чином, на думку апелянтів, судом неповно з`ясовані обставини отримання ОСОБА_13 перелому, що є важливою підставою для скасування обвинувачення ОСОБА_15 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення прокурора та потерпілого проти її задоволення, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, в межах заявлених сторонами клопотань, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі сторони захисту, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_15 та при ухваленні вироку судом були дотримані.
Розглядаючи дане провадження, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у провадженні та з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Під час перевірки доводів апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості ОСОБА_15 у порушенні ним під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, і кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, відповідно до положень ст. 94 КПК України, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому злочину щодо потерпілого ОСОБА_13 .
Зокрема, як вбачається із показань потерпілого ОСОБА_13 в суді першої інстанції, 29.12.2015 року о 7 год. 10 хв. він, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у третій смузі по проспекту Свободи у м. Києві та в цей час побачив, що автомобіль «Volkswagen Т4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав із прилеглої території та, перетнувши дві смуги, виїхав у третю смугу, по якій рухався він. Цей маневр був швидким і з порушенням ПДР України, а тому він не встиг зреагувати на нього та скоїв з вказаним автомобілем зіткнення. Наскільки він зрозумів ОСОБА_19 мав намір зробити розворот, однак у цьому місці такий маневр заборонений. Після чого приїхала поліція, працівники якої склали протокол на водія автомобіля «Volkswagen Т4» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_15 . У подальшому він зробив рентген і виявив, що в нього перелом, та звернувся до правоохоронних органів для притягнення ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності. Звернувся до правоохоронних органів не одразу, бо мав намір врегулювати цей інцидент без залучення правоохоронної системи, однак зрозумів, що без поліції не вдасться обійтися.
Зазначені показання потерпілого щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння йому тілесних ушкоджень об`єктивно підтверджуються та доповнюються:
- даними матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_15 за ст. 124 КУпАП в копіях, а саме: протоколу від 29.12.2015 року складеного щодо ОСОБА_15 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за таких обставин, що 29.12.2015 року о 7 год. 10 хв. ОСОБА_15 , керуючи автомобілем «Volkswagen Т4» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по пр. Свободи в сторону вул. Світлицького, під час зміни напрямку, перестроюванні, не впевнився в безпеці маневру, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.1 ПДР України; схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, у якій зафіксовано місце зіткнення та розташування автомобілів: «Volkswagen Т4» під управлінням ОСОБА_15 та «Volkswagen Passat», яким керував ОСОБА_13 , а також перелік видимих пошкоджень транспортних засобів в результаті цього; постанови Подільського районного суду м. Києва від 01.02.2016 року, якою ОСОБА_15 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при таких обставинах, що 29.12.2015 року о 7 год. 10 хв. ОСОБА_15 , керуючи автомобілем «Volkswagen Т4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві, під час зміни напрямку, перестроюванні, не впевнився в безпеці маневру, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, та який в суді свою вину у вчиненні цього адміністративного правопорушення визнав повністю ( т. 1 а.п. 58-60, 63);
- даними протоколу огляду місця події від 15.03.2016 року з ілюстративною таблицею до нього, в ході якого було оглянуто проїзну частину проспекту Свободи у м. Києві, де 29.12.2015 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Т4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_15 та автомобіля «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , в результаті чого останній отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження ( т. 1 а.п. 64-69);
- даними протоколу огляду предмету від 02.03.2016 року, відповідно до якого слідчим в ході огляду, наданого потерпілим ОСОБА_13 , диску із записом з відеореєстратора, встановленого в його автомобілі, що постановою слідчого визнаний речовим доказом у провадженні, виявлено наявність у ньому двох відеофайлів, під час перегляду яких встановлено, що перший відеофайл «2015 1229 070749 259» тривалістю 2 хвилини секунд, а другий відеофайл «TRIM _0941 converted» тривалістю 29 секунд та в правому нижньому куті кожного відеозапису наявна дата «29/12/2015» і час, який з кожною секундою змінюється, відповідно, від «07:07:47», «07:07:48», «07:07:49» ... до «07:09:47», та які вказують на те, що відеофіксація проводиться з салону транспортного засобу, який весь час здійснює рух, і на 1 хвилині 50 секунді перегляду першого відеозапису (та відповідно на 22 секунді перегляду другого відеозапису) цей автомобіль рухається в крайній лівій смузі, а в наступній правій від нього смузі, в попутному напрямку, рухався автомобіль марки «Фольсваген» білого кольору, який почав перелаштовуватися в смугу, по якій рухалося авто, з якого проводилася відеофіксація, та на 1 хвилині 51 секунді перегляду першого відеозапису (та відповідно на 23 секунді перегляду другого відеозапису) вказані транспортні засоби зіткнулися, після чого на відеозаписі чорний екран. З моменту виїзду автомобіля марки «Фольсваген» в смугу руху автомобіля, з якого проводилася відеофіксація, до моменту їхнього зіткнення пройшла 1 (одна) секунда (т. 1 а.п. 70-72, 92);
- даними висновку експерта №228ат від 28.03.2016 року, згідно якого: в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_13 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2; 12.3 ПДР України, а водій автомобіля «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_15 повинен був керуватися вимогами пунктів 10.1; 10.3; 12.2 ПДР України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_13 з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_15 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 10.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_13 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пунктів: 12.2; 12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_15 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2 Правил дорожнього руху України не вбачається, однак вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 10.3 ПДР України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_15 вимогам пунктів: 10.1; 10.3 Правил дорожнього руху України (т. 1 а.п. 81-90);
- даними висновку експерта №608/Е від 23.03.2016 року, згідно якого: дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 29.12.2015 року у ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала місце: - закрита травма правої кисті у вигляді перелому човникоподібної кістки з відривом кісткового фрагменту, садна тилу кисті. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету, могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 29.12.2015 року при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався при зіткненні його з перешкодою). Дані ушкодження не є небезпечними для життя. Вказана закрита травма правої кисті за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п. 2.2.1/в. та 4.6. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року (т. 1 а.п. 121-126);
- даними висновку експерта № 167/17-54 від 08.05.2018 року, згідно якого: розмір (вартість) матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat 1.8Т Highline, державний номерний знак № НОМЕР_2 внаслідок ДТП, що мала місце 29.12.2015 з врахуванням прийнятих обмежень станом на дату оцінки 29.12.2015 складає 132 520,53 грн. (сто тридцять дві тисячі п`ятсот двадцять грн. 53 коп.). Вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat 1.8Т Highline, державний номерний знак № НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, що мала місце 29.12.2015 з врахуванням результатів візуального обстеження та прийнятих обмежень та обставин, що викладені в дослідницькій частині висновку, станом на дату оцінки 29.12.2015 складає 342 253,26 грн. (триста сорок дві тисячі двісті п`ятдесят три грн. 26 коп.). Ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat 1.8Т Highline, державний номерний знак № НОМЕР_2 до ДТП, що мала місце 29.12.2015 з врахуванням прийнятих обмежень станом на дату оцінки 29.12.2015 складає 132 520,53 грн. (сто тридцять дві тисячі п`ятсот двадцять грн. 53 коп.). Ринкова вартість (в пошкодженому стані) автомобіля Volkswagen Passat 1.8Т Highline, державний номерний знак № НОМЕР_2 після ДТП, що мала місце 29.12.2015 з врахуванням прийнятих обмежень станом на дату оцінки 29.12.2015 складає 9 747,20 (дев`ять тисяч сімсот сорок сім грн. 20 коп.) (т. 3 а.п. 120-136).

А також і показаннями в суді першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_15 , який не оспорював тієї обставини, що 29 грудня 2015 року приблизно о 7.10 год. він на власному автомобілі Volkswagen Т4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав із прилеглої території на дорогу пр. Свободи у м. Києві, яка складалася з трьох смуг у попутному йому напрямку, та спочатку виїхав на першу смугу, а потім на другу і, коли перестроювався у третю смугу, в цей час відбулося зіткнення його автомобіля з автомобілем «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_13 . Також визнав, що після того, як він перестроївся б у третю смугу, він мав намір здійснити розворот, але у тому місці вказаний маневр заборонений, і саме в цій частині, що мав намір здійснити розворот у забороненому місці, він визнає свою провину, але зіткнення, на його думку, відбулося у зв`язку із тим, що потерпілий перевищив швидкість та був у так званій «мертвій зоні», що унеможливило йому його побачити.
Всупереч тверджень апелянтів, вищевказані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання колегії суддів, в повному обсязі доводять винуватість ОСОБА_15 у порушенні ним під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При цьому, як визнав суд першої інстанції, і з цим погоджується колегія суддів, вищенаведені докази є належними, допустимими, достовірними і достатніми та в повному обсязі підтверджують встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження.

Разом з цим, вони повністю спростовують позицію в суді обвинуваченого про те, що зіткнення транспортних засобів відбулося у зв`язку із тим, що потерпілий ОСОБА_13 перевищив швидкість та був у так званій «мертвій зоні», що унеможливило йому його побачити, отже суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, обґрунтовано відкинув такі показання ОСОБА_15 .

Колегія суддів критично відноситься до тверджень в апеляційній скарзі сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_15 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, з тих підстав, що по справі не доведено спричинення потерпілому ОСОБА_13 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а висновки автотехнічної та судово-медичної експертиз в цій частині ґрунтуються на неповно з`ясованих і недостовірних даних, адже сторона захисту, в поданій апеляційній скарзі, не спростовуючи жодним чином винуватість ОСОБА_15 у порушенні вимог Правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, та не надаючи ніякої оцінки всім доказам в їх сукупності та взаємозв`язку, стверджує про неналежність лише окремих письмових доказів, зібраних у даному кримінальному провадженні.

Проте, такі твердження колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, аналіз показань в суді потерпілого ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_15 у взаємозв`язку між собою та з іншими вищеприведеними доказами беззаперечно доводить, що, за вказаних у вироку обставин, відбулася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями «Volkswagen Т4» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_15 та автомобілем «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 .

При цьому, як зазначалось вище, обвинувачений ОСОБА_15 не оспорював тієї обставини, що 29 грудня 2015 року приблизно о 7.10 год. він на власному автомобілі Volkswagen Т4 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 виїхав із прилеглої території на дорогу пр. Свободи у м. Києві, яка складалася з трьох смуг у попутному йому напрямку, та спочатку виїхав на першу смугу, а потім на другу і, коли перестроювався у третю смугу, в цей час відбулося зіткнення його автомобіля з автомобілем «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_13 , а ті його показання, що зіткнення транспортних засобів відбулося у зв`язку із тим, що потерпілий ОСОБА_13 перевищив швидкість та був у так званій «мертвій зоні», що унеможливило йому його побачити, спростовані у суді, як потерпілим ОСОБА_13 , який повідомив, що швидкість не перевищував і, що ОСОБА_15 перетнув усі смуги та не пересвідчившись у своєму маневрі виїхав на його смугу і скоїв зіткнення з його автомобілем, та висновком експерта №228ат від 28.03.2016 року, з якого слідує, що в діях водія автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_13 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пунктів: 12.2; 12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається, а в діях водія автомобіля «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_15 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2 Правил дорожнього руху України не вбачається, однак вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 10.3 ПДР України, і саме це є причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апелянтів про те, що висновок автотехнічної експертизи № 228атвід 28.03.2016 року є неналежним доказом з тих підстав, що експерту для дослідження були надані неповні та неправильні вихідні дані, а також ним використовувались неналежні докази, зокрема протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.03.2016 року, є безпідставними.

Відповідно до ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.
При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 15.03.2016 року, слідчим Подільського УП ГУ НП в м. Києві у присутності понятих в період часу з 22 год. 10 хв. по 22 год. 25 хв., тобто у темну пору доби, найбільш наближену до умов автопригоди, був проведений огляд проїжджої частини пр. Свободи в м. Києві, з правого боку від якої розташований будинок №4, та встановлено наявність на ній по три смуги руху в кожному напрямку, яка добре освітлена міським електроосвітленням; дорожнє покриття асфальтобетонне, сухе, чисте; ділянка дороги горизонтальна, пряма в плані; видимість з робочого місця водія з ближнім світлом фар - 150 метрів, з дальнім світлом фар - 300 метрів (т. 1 а.п. 64-69).
Тобто при проведенні вищевказаного огляду були дотримані вимоги ст. 237 КПК України, а та обставина, що під час огляду також була встановлена видимість з робочого місця водія з ближнім та дальнім світлом фар, не дає підстав для його віднесення до такої слідчої дії - як слідчий експеримент, який, відповідно до ст. 240 КПК України, проводиться слідчим, прокурором шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, як про те вказують апелянти.
Що стосується інших посилань апелянтів на такі неузгодженості проведеного огляду із фактичними обставинами, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, як час доби, стан дорожнього покриття та наявність повздовжнього похилу проїзної частини ділянки дороги по АДРЕСА_3 (зі сторони пр. Правди в напрямку АДРЕСА_4 , який складає 3,4 %, відповідно до наданої на адвокатський запит інформації ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Подільського району №133 від 20.02.2020 року, що була досліджена під час апеляційного розгляду (т. 4 а.п. 171), то їх вплив на висновки проведеного в подальшому автотехнічного дослідження ними жодним чином необґрунтований, а такого колегією суддів не встановлено, адже останнє було проведено не лише за цими відомостями, а на підставі сукупності вихідних даних з матеріалів даного кримінального провадження, в тому числі і схеми дорожньо-транспортної пригоди, в якій зазначено наявність ожеледиці на проїзній частині, та відеозапису з відеореєстратора, встановленого в автомобілі ОСОБА_13 , яким зафіксовано обставини даної пригоди.

Не вказують на протилежне і досліджені під час апеляційного розгляду такі надані стороною захисту докази, як: Довідка Українського гідрометеорологічного центру за №01-20/1196 від 03.10.2018 року про те, що погодні умови 29 грудня 2015 року о 07 год. 10 хв. були такими: 05 год. 00 хв. - хмарність 0 балів, температура повітря 7,2° морозу, без опадів, метеорологічна дальність видимості 20 км, атмосферний тиск 761 мм рт. ст., відносна вологість повітря 79%, вітер північний, 2 м/с; 08 год. 00 хв. - хмарність 0 балів, температура повітря 8,3° морозу, без опадів, метеорологічна дальність видимості 20 км, атмосферний тиск 761 мм рт. ст., відносна вологість повітря 80%, вітер північний, 3 м/с (т. 4 а.п. 25), та Висновок експертного дослідження №90/18 від 04.10.2018 року, за яким: покази водія ОСОБА_13 в тій частині, що дорога була вкрита ожеледицею, є технічно неспроможними, так як не узгоджуються зі слідовою інформацією, зафіксованою на схемі ДТП; дані про те, що з моменту виїзду автомобіля Фольксваген Т4 на смугу руху автомобіля, з якого проводилася відеофіксація, до моменту їхнього зіткнення пройшла 1 с, є технічно неспроможними, оскільки час руху автомобіля Фольксваген Пасат з моменту початку реакції водія на виниклу небезпеку для руху до моменту зіткнення був більшим за 1,0 с (становив не менше 1, 78 с), а згідно показів ОСОБА_13 , він застосував гальмування в момент, коли автомобіль Фольксваген Т4 почав виїздити на його смугу руху (т. 4 а.п. 14-24), адже вони жодним чином не спростовують винуватість саме ОСОБА_15 в порушенні вимог Правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду і заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, а в цілому спрямовані виключно лише на спростування показань потерпілого ОСОБА_13 , які, на противагу їм твердженням, не лише є логічними, але й узгоджуються з іншими доказами у провадженні, що наведені вище.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що, хоча й наданий стороною захисту Висновок експертного дослідження №90/18 від 04.10.2018 року не відповідає критеріям допустимості доказів, адже складений судовим експертом, який не був попереджений про встановлену законом відповідальність та проведений за вибірково наданими стороною захисту документами, без дослідження усіх матеріалів кримінального провадження, але при цьому й не містить тверджень про необґрунтованість чи суперечність Висновку експерта №228ат від 28.03.2016 року іншим матеріалам справи, або наявність сумнівів в його правильності, а навпаки, містить обґрунтування проведеного дослідження в тому числі і даними, встановленими при дослідженні у Висновку експерта №228ат від 28.03.2016 року, за яким встановлено, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_13 з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування, що навіть і проведеними при експертному дослідженні №90/18 від 04.10.2018 року розрахунками в цій частині не спростовано.

Отже, вказаний Висновок експертного дослідження №90/18 від 04.10.2018 рокужодним чином не спростовує висновки суду, які ґрунтуються на оцінці сукупності всіх доказів в провадженні у взаємозв`язку між собою, в тому числі й показаннях потерпілого, які не мають істотних суперечностей в частині механізму цієї дорожньо-транспортної пригоди, а також узгоджуються з експертним висновком №228ат від 28.03.2016 року.
Що стосується безпосередньо висновку судової автотехнічної експертизи №228ат від 28.03.2016 року, то із його змісту вбачається, що для дослідження експерту були надані вихідні дані та матеріали кримінального провадження в тому обсязі, які були отримані під час досудового розслідування на час призначення експертизи, зокрема, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з додатком - ілюстрованою таблицею, показання ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , відеозапис з відеореєстратора та протокол його огляду, копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в тому числі і схема дорожньо-транспортної пригоди, отже, на підставі відомостей, що в них містилися, експерт, встановивши, що водій ОСОБА_15 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 10.3 ПДР України, дійшов висновку, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_15 вимогам пунктів: 10.1; 10.3 Правил дорожнього руху України.
В цьому ж аспекті слід зазначити, що за змістом положень ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для суду, не має переваги над іншими джерелами доказів і наперед встановленої сили, а підлягає перевірці й оцінці відповідно до вимог закону, за внутрішнім переконанням суду, у сукупності і взаємозв`язку з іншими зібраними у справі доказами. Водночас незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідному процесуальному рішенні.

Між тим, сукупність доказів у провадженні, на переконання колегії суддів, не давала суду першої інстанції жодних підстав для незгоди з висновком експерта і залучення інших експертів для проведення додаткових досліджень, і тому слід визнати необґрунтованими посилання апелянтів на те, що при розгляді справи в суді першої інстанції безпідставно були відхилені клопотання про призначення комплексної трасолого-автотехнічної експертизи.
Також, з огляду на вищевикладене та те, що стороною захисту не наведено таких нових обставин, які б впливали на результати проведеної автотехнічної експертизи №228ат від 28.03.2016 року, а також відомостей щодо існування достатніх підстав вважати необґрунтованим вказаний висновок чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає обґрунтовані сумніви у його правильності, колегія суддів вважає посилання апелянтів на необхідність проведення відтворення обстановки та обставин події дорожньо-транспортної пригоди за участю обох водіїв (фактично слідчого експерименту) та призначення комплексної трасолого-автотехнічної експертизи у зв`язку з встановленням нових об`єктивних даних під час судового розгляду справи, які, на їх думку, впливають на результати вищевказаної експертизи, безпідставними, і не знаходить їх такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, за даними дослідженого в тому числі і під час апеляційного розгляду висновку судово-медичної експертизи №608/Е від 23.03.2016 року: дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 29.12.2015 року у ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала місце: - закрита травма правої кисті у вигляді перелому човникоподібної кістки з відривом кісткового фрагменту, садна тилу кисті. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету, могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 29.12.2015 року при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався при зіткненні його з перешкодою). Дані ушкодження не є небезпечними для життя. Вказана закрита травма правої кисті за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (т. 1 а.п. 121-126).
Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №608/Е від 23.03.2016 року, її висновки ґрунтуються на досліджених: медичній довідці №9918 від 29.12.2015 року із КМКЛ ШМД на ім`я ОСОБА_13 , згідно якої він він перебував у травмпункті з приводу: забою, садна тилу правої кисті (на фоні застарілого? перелому човникоподібної кістки правої кисті).ЗЧМТ? ЗТГК?, проведено: огляд, рентгенографію, обробку садна, асептична пов`язка, а також рентгенограмах правого променево-зап`ясткового суглобу в 2 проекціях від 29.12.2015 року, тобто перш за все - на первинній медичній документації, а також і досліджених: заключенні рентгенографії кісток правої кисті із ДУ "Інститут серця ОЗ України" від 30.12.2015 року на ім`я ОСОБА_13 , з якого відомо, що в нього має місце в середній третині тіла човникоподібної кістки лінія перелому з візуалізацією по променевому краю прилеглого кісткового фрагменту розмірами умовно 1,5х3 мм; КТ-заключенні правої кисті від 26.01.2016 року із НДСЛ "Охматдит" на ім`я ОСОБА_13 , з якого відомо, що у нього має місце: Перелом човникоподібної кістки без суттєвого зміщення, діастаз між уламками до 1,5 мм. Ознаки консолідації не виражені. Краї уламків чіткі, склерозовані. Лінія перелому прослідковується на всьому протязі. Мають місце окремо лежачі одиничні кісткові фрагменти розмірами до 4х2 мм. Заключення: перелом човникоподібної кістки правої кисті; консультативному заключенні із ЦКГ ДПС України на ім`я ОСОБА_13 , з якого відомо, що він звернувся до травматолога-ортопеда 27.01.2016 року в амбулаторному порядку з приводу: Застарілого (29.12.2015) перелому човникоподібної кістки правої кістки з незначним зміщенням та відривом фрагмента в місці прикріплення радіальної колатеральної зв`язки; медичній картці стаціонарного хворого №405 із Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби на ім`я ОСОБА_13 , з якого відомо, що він знаходився на лікуванні у відділенні травматології з 02.02.2016 року по 04.02.2016 року з діагнозом застарілий закритий перелом човникоподібної кістки правого променево-зап`ясткового суглоба з незначним зміщенням та 03.02.2016 року йому проведено операцію "МОС човникоподібної кістки правого променево-зап`ясткового суглобу гвинтом Герберта" і містить докладний опис проведених досліджень, отже в повній мірі відповідає вимогам ст. 102 КПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 січня 1998 року, і не викликає у колегії суддів сумнівів в об`єктивності висновків.

При цьому висловлені в апеляційній скарзі твердження сторони захисту щодо отримання ОСОБА_13 , виявленого у нього, перелому до дорожньо-транспортної пригоди спростовуються вищеприведеними доказами і зокрема даними висновку судово-медичної експертизи, за якими - Локалізація, морфологія виявлених у ОСОБА_13 ушкоджень - закритої травми правої кисті у вигляді перелому човникоподібної кістки з відривом кісткового фрагменту, садна тилу кисті, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету, могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 29.12.2015 року при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався при зіткненні його з перешкодою), що підтвердив і допитаний в апеляційному суді експерт ОСОБА_20 , який вказав, що під час проведення дослідження, відповідно до постанови слідчого про призначення експертизи, яким було надано дозвіл на отримання від штатних та позаштатних співробітників бюро додаткових матеріалів, які необхідні для відповіді на питання постанови, відповідно до ст. 69 КПК України, був залучений лікар-рентгенолог, який не є судовим експертом, але є штатним працівником Бюро судово-медичної експертизи, оскільки безпосередньо він, як експерт, не має кваліфікації рентгенолога. Лікарем-рентгенологом перевірялись рентгензнімки від 29.12.2015 року та ним був наданий висновок, що є перелом і він міг утворитись у вказану в постанові дату - 29.12.2015 року. На відповідність дати отримання цього перелому ОСОБА_13 29.12.2015 року вказували дані первинної документації, адже у довідці зазначено, що 29.12.2015 року ОСОБА_13 звертався в травмпункт, де йому було зроблено ренгтгенографію, а через місяць (26.01.2016 року) проведено комп`ютерну томографію в Охматдиті, відповідно до якої у ОСОБА_13 наявний перелом, який не консолідований, тобто не загоївся. Ознаки консолідації можуть виникати через 2-3 тижні після травми, а в даному випадку ознаки консолідації, тобто загоєння, через місяць, не виявлено, тому це може відповідати даті травми - 29.12.2015 року.

Отже, з вищеприведених доказів слідує, що ОСОБА_13 ще 29.12.2015 року, тобто в день дорожньо-транспортної пригоди, звертався до медичної установи та був доставлений до травмпункту КМКЛ ШМД з приводу: забою, садна тилу правої кисті (на фоні застарілого? перелому човникоподібної кістки правої кисті).ЗЧМТ? ЗТГК?, де йому було проведено рентгенографію, що підтверджується і дослідженим під час апеляційного розгляду Витягом з бази Армор, з якого вбачається, що 29.12.2015 року о 13 год. 18 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 29.12.2015 року о 13 год. 16 хв. до лікарів звернувся ОСОБА_13 з тілесними ушкодженнями (забій правої кисті), які він одержав у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.12.2015 року за участю автомобілів «Фольксваген транспортер» та «Фольксваген Пасат», та був доставлений в травмпункт ЛШМД, що було зареєстровано в ЄО №88627 від 29.12.2015 року о 13 год. 22 хв., але 31.12.2015 року прийнято рішення слідчим слідчого підрозділу Подільського УП ГУ НП в м. Києві Патлань про списання їх у справу №6647 дата: 29.12.2015 13:22:41 (т. 1 а.п. 6), і наявність у ОСОБА_13 саме таких тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості - закритої травми правої кисті у вигляді перелому човникоподібної кістки з відривом кісткового фрагменту, садна тилу кисті, що могли утворитись 29.12.2015 року при транспортній травмі, безпосередньо підтверджено вищевказаним висновком судово-медичної експертизи №608/Е від 23.03.2016 року та допитаним в суді апеляційної інстанції експертом ОСОБА_20 .

А відтак, на переконання колегії суддів, та обставина, що потерпілий ОСОБА_18 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину тільки 19.02.2016 року, причини чому він пояснив, вказавши, що звернувся до правоохоронних органів не одразу, бо мав намір врегулювати цей інцидент без залучення правоохоронної системи, однак зрозумів, що без поліції не вдасться обійтися, не свідчить про отримання ним перелому човникоподібної кістки з відривом кісткового фрагментуза інших обставин, ніж при дорожньо-транспортній пригоді 29.12.2015 року, і будь-яких доказів на спростування цього стороною захисту не надано.

Тому, з огляду на вищевикладене та те, що стороною захисту не наведено таких відомостей щодо існування достатніх підстав вважати вищевказаний Висновок судово-медичної експертизи №608/Е від 23.03.2016 року, як в цілому, так і в частині встановлення часу отримання ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає обґрунтовані сумніви у його правильності, колегія суддів вважає посилання апелянтів на необхідність призначення комісійної судово-медичної безпідставними, і не знаходить їх такими, що підлягають задоволенню.
Отже, приймаючи до уваги, що обставини, які б завадили стороні захисту скористатися своїми процесуальними правами у наданні доказів на спростування висновку судово-медичної експертизи, колегією суддів не встановлені, підстав для визнання такого висновку недопустимим доказом у розумінні ст. 87 КПК України не вбачається, а доводи сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що тілесне ушкодження у ОСОБА_13 могло виникнути за інших обставин не заслуговують на увагу.

Посилання апелянтів на неповноту судового розгляду носять загальний характер, є неконкретними і безпідставними. Колегією суддів не встановлено обставин, які б позбавили можливості сторону захисту під час судового розгляду реалізувати свої права у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, до того ж всі клопотання сторони захисту в суді були вирішенні з дотриманням вимог процесуального закону.
Таким чином, повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини у кримінальному провадженні, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_15 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому вірно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

З даним висновком суду та наведеною кваліфікацією дій ОСОБА_15 погоджується і колегія суддів, а тому апеляційна скарга сторони захисту ОСОБА_15 щодо відсутності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не заслуговує на увагу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час провадження стосовно ОСОБА_15 колегією суддів не встановлено.
Що стосується покарання, то при вирішенні цього питання, суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_15 злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, яке є необережним невеликої тяжкості злочином, відсутність обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання, дані про особу винного, який характеризується позитивно, раніше не судимий, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, а тому призначив ОСОБА_15 основне покарання у виді штрафу, застосувавши додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік.

В той же час, колегія суддів вважає, що від відбування призначеного судом першої інстанції основного та додаткового покарання ОСОБА_15 слід звільнити, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з того, що вчинений ним злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за який передбачене найбільш тяжке покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років, а з огляду на положення ст. 49 КК України обчислення давності його вчинення розпочалося з 29 грудня 2015 року, тобто на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції минуло понад трьох років, а законодавець визначив строк давності для злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, у три роки.

Що стосується доводів апелянтів про неправомірність задоволення судом заявлених позовних вимог потерпілого ОСОБА_13 про відшкодування шкоди шляхом стягнення її з ОСОБА_15 через те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_15 була застрахована в СК "Україна" та остання мала бути залучена в якості співвідповідача, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, за змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( статті 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (вчинення ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілим відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок указаної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі і шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування має відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі якщо страхової виплати недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої собою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Виходячи із вказаних законодавчих положень, потерпілий обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого така особа застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України, підстав.

Потерпілий вправі одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застраховано цивільно-правову відповідальність такої особи. У цьому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правову відповідальність якої застраховано, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування й звернутися до свого страховика з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі, згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

А відтак, право цивільного позивача ОСОБА_13 заявляти вимоги про відшкодування шкоди до ОСОБА_15 гарантовано законом і не може бути обмежено.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_13 початково було заявлено цивільний позов до ОСОБА_15 та ПАТ "Страхова компанія "Україна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який в подальшому ним було уточнено та висунуто вимоги про стягнення завданої йому матеріальної та моральної шкоди саме з ОСОБА_15 (т. 2 а.п. 24-86, 183-188).
Також з матеріалів провадження слідує, що судом першої інстанції було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_15 - адвоката ОСОБА_21 про залучення до участі в кримінальному провадженні, як третьої особи - ПАТ "Страхова компанія "Україна", представники якого в судове засідання не з`явились і пояснень за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_13 не надали, а направлені на його адресу документи повернулись до суду за закінченням терміну зберігання (т. 3 а.п. 69-70, 72, 74-90).
Тому, суд першої інстанції, зважаючи на такі обставини та вимоги цивільного позову ОСОБА_13 про стягнення завданої йому матеріальної та моральної шкоди саме з ОСОБА_15 , на противагу твердженням апелянтів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову та стягнув із ОСОБА_15 на користь ОСОБА_22 на відшкодування матеріальної шкоди 128 807 грн. 31 коп., з урахуванням документів, представлених потерпілим в обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди, та на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

При цьому слід вказати, що, відповідно до повідомлення ліквідатора ПРАТ "СК "Україна" ОСОБА_23 №02-43/186 від 12.11.2018 року, що надійшло до Подільського районного суду м. Києва після направлення даного кримінального провадження до Київського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_14 , постановою господарського суду м. Києва від 07.09.20218 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура і роз`яснено порядок вирішення, пред`явленого до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, позову, який ґрунтується на боргових зобов`язаннях боржника (т. 4 а.п. 62-68).

А відтак, вказані доводи апелянтів про незалучення в якості співвідповідача СК "Україна" танеправомірність задоволення судом заявлених позовних вимог потерпілого ОСОБА_13 про відшкодування шкоди шляхом стягнення її саме з ОСОБА_15 , що в даному випадку жодним чином не порушує прав та інтересів ОСОБА_15 , оскільки, після задоволення вимоги потерпілого, він не позбавлений права захистити свій майновий інтерес за договором страхування й звернутися до свого страховика з відповідною вимогою про відшкодування коштів, слід визнати безпідставними.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_15 та захисника ОСОБА_14 задоволенню не підлягає, проте вирок суду першої інстанції, постановлений щодо ОСОБА_15 , слід змінити шляхом звільнення ОСОБА_15 від призначеного цим вироком покарання на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_15 та захисника ОСОБА_14 залишити без задоволення.
В порядку ст. 404 КПК України, вирок Подільського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_15 змінити.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_15 від призначеного йому цим вироком покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3