Справа № 751/4070/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/220/21
Категорія - зміна запобіжного заходу. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін провадження

особи, відносно якої внесено подання, ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури про зміну запобіжного заходу в рамках екстрадиційного арешту ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується компетентними органами Російської Федерації.

Громадянину Російської Федерації ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою змінений на цілодобовий домашній арешт із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу (екстрадицію) компетентним органам Російської Федерації.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що з урахуванням закінчення граничного строку, встановленого ст. 584 КПК України, для застосування екстрадиційного арешту, а також наявність достатніх підстав для подальшого застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу до моменту його видачі для притягнення до кримінальної відповідальності і здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації, буде доцільним застосувати до останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із встановленням заборон та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу та замінити ОСОБА_6 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою, проте м`якший ніж цілодобовий домашній арешт.

Аргументує тим, що відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором. Однак, прокурором не було доведено та обґрунтовано обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, щодо наявності обґрунтованої підозри, наявності підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам.

У клопотанні прокурора йде мова лише про один єдиний ризик, це запобігання можливості спробам ОСОБА_6 переховуватись, з метою уникнення передачі його компетентним органам Російської Федерації. Таким чином, з огляду на вимоги ч. 3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя мав право зобов`язати ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, оскільки прокурор формально довів обставини, передбачені п. 1 ч. 1 цієї статті, спираючись на документи надані стороною Російської Федерації, але не довів обставини, передбачені п. 2 та 3 ч. 1 цієї статті, у зв`язку з чим законних підстав покладати на ОСОБА_6 будь-які інші обов`язки у слідчого судді не було.

Тим більше, що у клопотанні прокурора взагалі не йшла мова про покладення на ОСОБА_6 будь-яких обов`язків, за відсутності доказів такої необхідності.

Ні прокурор у своєму клопотанні, ні слідчий суддя, не навели підстав, які б вказували, що інший, більш м`який запобіжний захід не здатен запобігти встановленому ризику.

Слідчий суддя взагалі не надав оцінки доводам сторони захисту про те, що ОСОБА_11 ніколи не ухилявся від правосуддя у Російській Федерації, факт перебування його у міжнародному розшуку не є свідченням того, що він ухилявся від слідства. За наявними документами він безперешкодно вилетів до Королівства Таїланд та до м. Москва не повертався. Обставини вилучення наркотичних засобів у ОСОБА_6 , викладені у постанові про притягнення в якості обвинуваченого, свідчать про те, що ці події відбувались після того, як її підзахисний залишив країну. Отже, розшук підозрюваного та постанови відповідних компетентних органів про оголошення ОСОБА_6 у федеральний та міжнародний розшук не встановлюють юридично значущого факту ухиляння її підзахисного від правосуддя у Російській Федерації.

Звертає увагу, що прокурором у клопотанні про зміну запобіжного заходу не вказано відомостей про те, коли ж ОСОБА_6 ймовірно вчинив інкримінований йому злочин, отже, слідчим суддею в ухвалі необґрунтовано та безпідставно зазначено, що строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинені злочини не минули, адже не визначивши, коли такі строки мали б почати свій відлік, не можливо стверджувати, що вони не минули.

Вважає, що з урахуванням практики ЄСПЛ, а також усіх обставин справи, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , не є достатньою підставою для зміни раніше обраного запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Зазначає про те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, з 2013 року одружений на громадянці Російської Федерації, яка офіційно працює в Україні та постійно проживає в м. Києві, має на утриманні шестирічного сина, для проживання вони постійно винаймають одну і ту саму квартиру, син її підзахисного закінчив перший клас Приватного загальноосвітнього навчального закладу «Німецько-українська міжкультурна школа» в м. Києві.

З метою комфортного проживання родини та виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту дружина ОСОБА_6 винайняла будинок в с. Петропавлівська Борщагівка, де вони будуть проживати до того, як буде готове їхнє власне житло.

З 2015 року ОСОБА_6 не має відміток у закордонному паспорті про перетин кордону, що свідчить про те, що він не подорожує світом і заїжджав 05 червня 2020 року на територію України через офіційний прикордонний пункт, де і був затриманий.

Державною міграційною службою України ОСОБА_6 було відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак, це рішення оскаржується стороною захисту в Окружному адміністративному суді м. Києва, у зв`язку з чим її підзахисний є особою яка звернулась із заявою і питання про його видачу (екстрадицію) компетентним органам Російської Федерації може бути вирішено тільки після ухвалення судового рішення з цього питання.

Стверджує, що у даній справі прокурор не довів необхідності та не навів належних підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, відповідно і ухвала слідчого судді таких мотивів не містить. Адвокат переконана у тому, що у даній справі про реальний судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів ОСОБА_6 мова не йде, адже незважаючи на необґрунтованість клопотання і його невідповідність вимогам кримінально-процесуального закону, таке клопотання задоволене в повному обсязі, що очевидно свідчить про обвинувальний ухил слідчого судді.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката та арештованого, які підтримали доводи апеляційної скарги, звернули увагу на численні порушення з боку слідчого судді та необґрунтованість клопотання прокурора, просили обрати інший більш м`який запобіжний захід ніж цілодобовий домашній арешт, прокурора, який вважав скаргу необґрунтованою, вказував на те, що заявлені ризики були встановлені попередніми судовими рішеннями, а у даному провадженні міра запобіжного заходу змінювалась не тому, що ризики зменшилися або зникли, а виключно через закінчення строку екстрадиційного арешту, визначеного положеннями кримінально-процесуального закону, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

З матеріалів екстрадиційної перевірки убачається, що надійшов запит компетентних органів Російської Федерації про видачу ОСОБА_6 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому злочинів.

Так, слідчим відділом Відділу поліції № 1 СУ Управління Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації у місті Владивосток Приморського краю здійснюється досудове розслідування у кримінальній справі № 035860 від 15.05.2016 за обвинуваченням ОСОБА_6 ( ОСОБА_12 ) у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 33, ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації.

Кримінальна справа щодо ОСОБА_6 була виділена 15 травня 2015 року з іншої кримінальної справи № 028260 на підставі зібраних під час досудового розслідування доказів про створення у період з вересня 2013 року по березень 2014 року гр. ОСОБА_6 організованої групи, до складу якої входили ще три особи, з метою систематичного незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин синтетичного виду.

Слідчим відділом Управління ФСБ Росії по Приморському краю 08.06.2016 винесено постанову про притягнення ОСОБА_6 в якості обвинуваченого за вчинення зазначених злочинів. Проте, на час винесення постанови ОСОБА_6 залишив територію Російської Федерації, у зв`язку з чим пред`явити обвинувачення особисто не виявилося можливим.

04 червня 2015 року постановою слідчого ОСОБА_6 був оголошений у розшук.

Під час проведення оперативно-розшукових заходів було встановлено, що 04 квітня 2014 року ОСОБА_6 з аеропорту Шереметьєво м. Москва вилетів до Королівства Таїланд та на територію Російської Федерації не повертався.

26 червня 2015 року циркуляром № 2015/285 ОСОБА_6 був оголошений у федеральний розшук.

Постановою Фрунзенського районного суду міста Владивостока від 24.06.2016 у справі № 3/11-88/2016 обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Постановою від 08 червня 2016 року ОСОБА_6 оголошений у міжнародний розшук на території всіх держав членів Інтерполу.

Працівниками прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку ст. ст. 208, 582 КПК України 05 червня 2020 року о 23 годині 20 хвилин був затриманий громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 .

Інкриміновані ОСОБА_6 діяння за законодавством України відповідають кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України, та відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Згідно ч. 4 ст. 591 КПК України, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу для забезпечення видачі особи, слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).

Передбачені ст. 49 КК України строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, що йому інкримінуються, не минули.

Критика апелянтом такого висновку суду з посиланням на те, що з матеріалів справи не убачається, з якого часу має обчислюватися строк давності, є безпідставною.

Так, з наданих Російською Федерацією матеріалів убачається, що ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що в період з вересня 2013 року по березень 2014 року організував групу з метою збуту синтетичних наркотичних засобів та психотропних речовин. Кримінальна справа щодо нього порушена 15 травня 2015 року. Отже, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ч. 1 ст. 49 КК України, які становлять 15 років для особливо тяжких злочинів, у будь-якому випадку не минули, ні від часу вчинення злочинів, ні від дати порушення кримінальної справи.

Під час проведення екстрадиційної перевірки установлено, що за повідомленням УДМС України в Чернігівській області від 17.02.2021 ОСОБА_6 знаходиться у процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

02 лютого 2021 року Державною міграційною службою України прийняте рішення №32-21 про відмову у визнанні громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вказане рішення 03.03.2021 року оскаржено захисником ОСОБА_7 до Окружного адміністративного суду м. Києва, ухвалою суду від 02.04.2021 провадження у справі відкрите, але розгляд справи не призначений. За таких обставин, завершення екстрадиційної перевірки щодо ОСОБА_6 є неможливим.

Отже, на даний час компетентними органами України не прийнято остаточного рішення про видачу (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) ОСОБА_6 іноземній державі, оскільки рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні ОСОБА_6 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в стадії оскарження.

Разом з тим, згідно ч. ч. 6, 10, 11 ст. 584 КПК України строки тримання особи під вартою та порядок їх продовження визначаються КПК України. Екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

На даний час, передбачені законодавством строки тримання ОСОБА_6 під вартою минули, проте існуючі ризики не зникли та не зменшилися, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до вірного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Слідчим суддею прийнято до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, наявність соціальних зв`язків та стан здоров`я, а також факт перебування його у міжнародному розшуку як такого, що переховується від органів досудового слідства Російської Федерації.

Вказані захисником обставини про те, що ОСОБА_11 має постійне місце проживання в м. Києві, дружину, виховує малолітню дитину, дружиною внесені грошові кошти на придбання власного житла, не спростовують ризику переховування останнього, з метою уникнення передачі його компетентним органам Російської Федерації.

Більш того, ОСОБА_6 ніде не працює і не виявив наміру працевлаштування. Прокуратура завжди надає дозволи на залишення місця домашнього арешту у разі запиту ОСОБА_6 чи його захисника для відвідування установ, організацій, судів, для зустрічі з адвокатом.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13