ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/18/21 Справа № 711/5086/18 Категорія: ч.2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0004123 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Багачівка Звенигородського району Черкаської області, громадянина України, пенсіонера, інваліда ІІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, до 3років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 15.05.2017 близько 17 години 15 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем „ВАЗ 2107, реєстраційний номер р НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Молоткова, від вулиці Пастерівська в напрямку до вулиці Різдвяна у місті Черкаси, при виїзді на перехрестя з вулицею В`ячеслава Чорновола, проявив неуважність та порушив вимоги:
п. 2.9.а) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
п. 2.3.6) Правил дорожнього руху України, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 16.11. Правил дорожнього руху України, з якого вбачається, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;
дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України.
Під час руху він, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг та виїзді на вказане перехрестя з другорядної дороги вулиці Молоткова, не зупинив керований ним транспортний засіб перед перехрестям для надання переваги в русі транспортним засобам, що рухались по головній дорозі, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», а продовжив рух та виїхав на перехрестя вулиць Молоткова та В`ячеслава Чорновола, не надавши перевагу в русі водієві мотоцикла „Kawasaki Ninja, без номерного знаку, ОСОБА_10 , що рухався по головній дорозі по вулиці В`ячеслава Чорновола, зправа наліво відносно напрямку руху автомобіля „ВАЗ 2107, реєстраційний номер р НОМЕР_1 , внаслідок чого допустив зіткнення із вказаним мотоциклом, після чого також зіткнувся з автомобілем „Volkswagen LT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , що стояв перед перехрестя у по вул. Молоткова в зустрічному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1133 від 04.07.2017 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми лівої гомілки з відкритим переломом обох кісток; вивиху лівого плеча, травми правого колінного суглобу з розривом зв`язок, травми грудної клітки з переломом дев`ятого, десятого ребер зліва; травми голови зі струсом головного мозку, крововиливами, раною обличчя. Наслідком травми лівої гомілки стала ампутація її на рівні верхньої третини. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи та відносяться: травма лівої гомілки з відкритим переломом обох кісток та наслідки даної травми - до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя; вивих лівого плеча, травма правого колінного суглобу з розривом зв`язок, травма грудної клітки з переломом дев`ятого, десятого ребер зліва - до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травма голови зі струсом головного мозку, крововиливами, раною обличчя - до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 4/1886 від 02.11.2017, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не заперечуючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В решті - вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що судом не в повній мірі враховано ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, характер порушень правил безпеки дорожнього руху, тяжкість вчиненого злочину, а також вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, вказує, що при звільненні ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 75 КК України судом першої інстанції не зазначено від якого покарання його звільнено від основного чи додаткового.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, думки обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України, та ніким з учасників удового провадження не оспорюються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК Українисудом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку з безпідставним звільненням останнього відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необгрунтованими.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання: наявність в діях потерпілого ОСОБА_10 порушення Правил дорожнього руху України , обтяжуючу покарання обставину: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано призначив покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, його стан здоров`я - є інвалідом ІІІ групи, його похилий вік, осуд своєї поведінки, позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання, - порушення ПДР України потерпілим ОСОБА_10 ..
Також колегія суддів враховує, що на момент апеляційного розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 виповнилося 73 роки, він визнав вину у скоєному та щиро розкаявся, що є пом`якшуючою покарання обставиною, а також те, що дана ДТП сталася з вини обох водіїв.

Обвинувачений пояснив апеляційному суду, що розлучився з дружиною, близько двох років мешкає в орендованому гаражі в кооперативі «Енергетиків», який облаштував для проживання, перебуває в скрутному матеріальному становищі, отримує мінімальну пенсію, стан його здоров`я незадовільний.

Твердження апелянта про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України районним судом не в достатній мірі враховано: тяжкість кримінального правопорушення, його рівень суспільної небезпечності, особу обвинуваченого, а також обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними, оскільки дані обставини в повній мірі були враховані районним судом при призначенні покарання обвинуваченому.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене районним судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України, виходячи з принципів законності справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співрозмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

В вироці місцевого суду зазначено про те, що обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України звільнено лише від призначеного покарання у виді позбавлення волі, а тому доводи апелянта про те, що у вироці не вказано від якого основного чи додаткового покарання звільнено обвинуваченого, є неспроможними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2019 року, тому обвинувачений ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню з під варти з зали суду, а також останньому необхідно зарахувати в строк відбутого покарання, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, період його перебування під вартою з 01.06.2021 по 07.06.2021 з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення 15.05.2017 - в період дії закону в редакції від 26.11.2015.

Керуючись ст. 404, 405, 407,418, 419 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбутого покарання, відповідно до ст. 72 КК України, період з 01.06.2021 по 07.06.2021 з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_7 негайно з зали суду.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: