УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2021 року

м. Київ
справа № 691/1453/17
провадження № 51-2310ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року, які постановлені в кримінальному проваджені, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Городищенського районного суду від 15 травня 2017 року за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за попереднім вироком цього ж суду від 03 жовтня 2014 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Суть питання
За вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вищевказаним вироком і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 8 місяців із конфіскацією майна, яке є його власністю.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 26 вересня 2017 року близько 4 год 00 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вибиття вхідних дверей, проник усередину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , де погрожуючи ОСОБА_6 застосуванням ножа, який він мав при собі, заволодів належним потерпілій майном, чим спричинив їй матеріальну шкоду на загальну суму 511 грн 24 коп.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 08 лютого 2021 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, захисник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи наведене захисник указує на те, що вирок місцевого суду є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, а винуватість його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, не доведено належними доказами. Також захисник зазначає, що суди неповно з`ясували всі обставини справи, внаслідок чого неправильно кваліфікували дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187 КК України, а тому на думку захисника дії його підзахисного необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційних скаргах, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатись у рішення судів нижчих ланок.
Водночас доводи касаційної скарги захисника фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням іншої версії подій, які стосуються, по суті, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що виходячи з вимог ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Верховний Суд звертає увагу захисника на те, що зазначені обставини, він вже висловлював у суді першої інстанції, на які судом була надана вмотивована відповідь.
Апеляційний суд перевірив ці висновки місцевого суду, визнав їх обґрунтованими та вмотивованими, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення. З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і Верховний Суд.
Суди першої і апеляційної інстанцій оцінювали достовірність показань потерпілої ОСОБА_6 і свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , наданих у судовому засіданні у суді першої інстанції, і сумнівів у їх правдивості у цих судів не виникало, оскільки ці показання були послідовними і узгоджувались між собою та з обставинами встановленими у кримінальному провадженні. Крім того, вина ОСОБА_5 підтверджується й іншими доказами, зміст яких детально наведений у вироку.
Крім того, Суд відхиляє доводи захисника щодо неправильно визначеної судами попередніх інстанцій кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки таку свою позицію захисник аргументував через призму незгоди з наданою попередніми інстанціями оцінкою доказів і встановлених обставин. Проте, як було зазначено вище, Верховний Суд відповідно до положень ст. 433 КПК України не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Водночас за встановлених судами фактичних обставин справи дії ОСОБА_5 кваліфіковані судами правильно.
Інших доводів, які б указували на неправильну кваліфікацію дій засудженого, за встановлених судом обставин, касаційна скарга захисника не містить.
Також, попри наявність в касаційній скарзі формального посилання захисника на порушення апеляційним судом вимог КПК України, він не навів жодних аргументів на користь цього твердження, а тому Верховний Суд у межах доводів зазначеної касаційної скарги не знаходить підстав вважати, що апеляційний суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, при перевірці судових рішень, в межах доводів касаційної скарги захисника, не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3