КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/7433/20 Провадження № 11-кп/824/2055/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000454 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2021 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді двох років позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2021 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_7 .
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та їй призначене покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Також вироком вирішене питання процесуальних витрат та речових доказів.

В доводах апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Апелянт вказує, що суд затверджуючи угоду визнав ОСОБА_7 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначив узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки.
Однак, прокурор звертає увагу на те, що відповідно до санкції ч. 2 ст. 309 КК України найсуворішим покаранням є позбавлення волі строком на три роки.
Таким чином, апелянт вважає, що суд неправильно застосував закон України, який підлягав застосуванню, а саме затвердив угоду про визнання винуватості, яка суперечила вимогам КК України в частині узгодженої між сторонами міри покарання та призначив більш суворе покарання, ніж передбачено законом.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим.
Апелянт вказує, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій є визнання вини в повному обсязі, її щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину. Крім того, обвинувачена раніше не судима, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.
Як зазначає захисник, з урахуванням усіх наведених характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання в межах санкції статті.
Однак, суд призначив ОСОБА_7 покарання більше максимальної межі санкції статті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі обвинуваченої.
Захисник вважає, що покарання у виді позбавлення волі на строк два роки із звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.
Апелянт підсумовує, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання є надмірно тяжким, не відповідає санкції частини 2 статті 309 КК України та є несправедливим, тому вважає, що обвинуваченій необхідно призначити більш м`яке покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 11 вересня 2020 року приблизно о 22 годині прибула на автомобілі марки «Lanos Daewoo Sens», з номерним знаком НОМЕР_1 , до зупинки громадського транспорту розташованої за адресою: Київська область Києво-Святошинський район с. Капітанівка. Вийшовши з автомобіля ОСОБА_7 поблизу зупинки на ґрунтовому покритті біля дерева виявила упаковку з під цигарок «MARVEL» із заповненим поліетиленовим пакетом всередині. Оглянувши вищевказаний пакет ОСОБА_7 побачила, що в ньому міститься порошкоподібна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якого обмежено амфетамін. Усвідомлюючи, що дана речовина є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини амфетаміну, для власного вживання. Одразу після цього ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та охорону здоров`я населення, всупереч положенням ст.ст. 2, 7, 12, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», підняла упаковку з-під цигарок «MARVEL» в якій знаходився поліетиленовий пакет із психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін та помістила його до кишені власної куртки в яку була одягнена, тим самим незаконно придбала психотропну речовину для власного вживання без мети збуту у великих розмірах та розпочала її незаконне зберігання. Після чого на автомобілі марки «Lanos Daewoo Sens», з номерним знаком НОМЕР_1 перевезла її до м. Ірпінь Київської області, тим самим вчинила незаконне перевезення психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін у великих розмірах, для власного вживання без мети збуту. В подальшому в АДРЕСА_2 , працівниками поліції Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області під час огляду місця події, 12 вересня 2020 року в період часу з 02 год. 38 хв. по 02 год. 43 хв., ОСОБА_7 , добровільно видала слідчому поліетиленовий пакет в якому містилась психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін, вагою 11,226 г.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та просив її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Оскаржуючи вирок Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2021 року, прокурор зазначає, що суд, затверджуючи угоду про визнання винуватості належним чином не перевірив її на відповідність всім вимогам Кримінального процесуального закону.
При цьому захисник в апеляційній скарзі також звертає увагу на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченій покарання, яке не відповідає санкції ч. 2 ст. 309 КК України.
З такими доводами апелянтів погоджується колегія суддів.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
При цьому, положеннями п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України передбачено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.
У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора, приймаючи рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_7 та ухвалюючи вирок на підставі цієї угоди, суд першої інстанції належним чином не перевірив умови цієї угоди вимогам КПК України.
Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 368 КПК України передбачено, що суд ухвалюючи вирок, серед іншого повинен вирішити яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.
Так санкцією ч. 2 ст. 309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.
В той же час суд, ухвалюючи вирок призначив ОСОБА_7 покарання, яке було погоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 11 листопада 2020 року у виді чотирьох років позбавлення волі.
У зв`язку з цим суд першої інстанції не мав правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_7 , оскільки така угода прямо суперечила вимогам КПК України.
Колегія суддів вважає, що доводи захисника про необхідність скасування вироку лише в частині призначеного покарання є необґрунтованими, оскільки суд не може вийти за межі угоди та призначити покарання, яке не узгоджене сторонами угоди та у разі невідповідності угоди про визнання винуватості вимогам КПК України суд повинен відмовити у затвердженні такої угоди, тому в апеляційного суду відсутні законні підстави для скасування такого вироку лише в частині призначеного покарання, або його зміни в цій частині.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2021 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_7 підлягає скасуванню з призначення нового розгляду в суді першої інстанції у загальному порядку.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2021 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4