Справа № 357/4677/21
У Х В А Л А

20 травня 2021 року

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000906 від 03 травня 2021 за ознаками за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

05 травня 2021 року до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000906 від 03 травня 2021 за ознаками за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України про накладення арешту на майно яке було вилучено 03 травня 2021 року під час огляду місця події проведеного в м. Біла Церква по бульвару Олександрійський 99 Київської області, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 2108» реєстраційний номер НОМЕР_1 з механічними пошкодженнями утвореними в ході досліджуваного ДТП, власником якого є ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою: Київська область, Рокитнянський район, с. Довгалівка. Заборонити використовувати вказане майно за призначенням, а також заборонити розпоряджатися будь-яким чином арештованим майном до прийняття рішення у даному кримінальному провадженні.

Короткий виклад обставин злочину, у зв`язку з яким подається клопотання.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03 травня 2021 року близько 11 год. 45 хв. водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 , старший солдат перебуваючи поза службою, рухаючись на автомобілі марки «ВАЗ 2108» реєстраційний номер НОМЕР_1 по бульвару Олександрійський неподалік будинку 99 проявив неуважність та безпечність під час зміни напрямку руху, а саме повороту вправо на парковку допустив зіткнення з моторолером марки «SUZUKI без реєстрації під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , пенсіонер. Внаслідок зіткнення водій моторолера отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому пальців на лівій нозі. Та був доставлений до Білоцерківської МЛ № 2.

За даним фактом 03 травня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000906 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
03 червня 2021 року на місці вказаної дорожньо-транспортної пригоди проведено огляд місця події, а саме в м. Біла Церква по бульвару Олександрійський 99 Київської області, в ході якого зафіксовано дорожню обстановку та слідову інформацію досліджуваної дорожньої пригоди, вилучено автомобіль марки «ВАЗ 2108» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з механічними пошкодженнями утвореними в ході дослідженого ДТП.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 встановлено, що власником автомобіля марки «ВАЗ 2108» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою: Київська область, Рокитнянський район, с. Довгалівка

04 травня 2021 року вказаний вилучений автомобіль по кримінальному провадженні визнані речовими доказами.

На даний час по кримінальному провадженні необхідно призначити інженерно-технічну експертизу з метою встановлення технічного стану автомобіля марки «ВАЗ 2108» реєстраційний номер НОМЕР_1 і використати його при проведенні слідчого експерименту.

Рух справи.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Власник автомобіля ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В своєму клопотанні слідчий довів, що з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення перетворення і відчуження, у відповідності до ст. 170 КПК України необхідно накласти арешт майна на автомобіль марки «ВАЗ 2108» реєстраційний номер НОМЕР_1 з механічними пошкодженнями утвореними в ході досліджуваного ДТП, який був вилучений слідчим в ході огляду місця події проведеного 03 травня 2021 року.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Органами досудового розслідування, вказане діяння кваліфіковано ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Встановлені слідчою суддею обставини із посиланням на докази.
В провадженні СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження про накладення арешту на майно внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000906 від 03 травня 2021 за ознаками за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Відповідно до ст. 12 КК України вказаний злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України є нетяжкий.

Мотиви і положення закону з яких виходить слідча суддя при постановленні ухвали.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05 січня 2000 року у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено - переходять у власність держави.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
У п. 194 рішення по справі «Узан та інші проти Туреччини» (Uzan and others v. Turkey») від 05 березня 2019 року, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08 та 19316/08 (далі - справа «Узан та інші проти Туреччини»), Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) дійшов висновку, що утримання майна, вилученого за рішенням суду в рамках кримінального провадження, має розглядатися з точки зору відповідності такого рішення закону держави-учасника, який регулює використання майна відповідно до загальних інтересів суспільства.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом з тим, у відповідності до п. п. 1, 3-1, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК «при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб». Зазначені положення п. п. 1, 3-1, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК узгоджуються з практикою ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція). Адже, в п. 195 рішення у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок, що, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, повинне відповідати загальним інтересам суспільства, має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами. Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, щоб втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.
Крім того, згідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до вимог ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Висновки слідчої судді.

Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів в своєму клопотання наявність вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а тому з метою забезпечення збереження доказової інформації, яка може містити відомості про факти чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, як тимчасово вилучене майно, вважає за необхідне накласти арешт на майно.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі майна, яке є речовим доказом, тобто зберегло на собі сліди вчинення злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Слідчий суддя вважає, що для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідно клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.

Керуючись ст. 98, 167, 168, 170, 242-245, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000906 від 03 травня 2021 за ознаками за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке було вилучено 03 травня 2021 року під час огляду місця події проведеного за адресою: Київська область, м. Біла Церква, б-р Олександрійський 99: автомобіль марки «ВАЗ 2108» реєстраційний номер НОМЕР_1 з механічними пошкодженнями утвореними в ході досліджуваного ДТП, власником якого є ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою: Київська область, Рокитнянський район, с. Довгалівка.

Заборонити використовувати вказане майно за призначенням, заборонити розпоряджатися будь-яким чином арештованим майном до прийняття рішення у даному кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1