ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2477/21 Справа № 208/4506/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000219 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Егвард, республіки Вірменія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2021 року клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено та продовжено стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 жовтня 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення з тяжкими наслідками у вигляді смерті людини, а також особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має позитивні характеристики та не має стійких соціальних зв`язків.
Крім того, судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є актуальними, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального-процесуального законодавства та змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт в нічний час доби.
В обґрунтування апеляційних вимог, захисник зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно врахував ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки, на його думку, вони в межах даного кримінального провадження відсутні. Крім того, судом не оцінено в сукупності всіх обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, його бездоганну репутацію, позитивні характеристики з місця проживання, наявність на утриманні батьків похилого віку. Відтак, вважав, що судом не було наведено достатніх мотивів того, що обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, вважали ухвалу суду необґрунтованою, просили її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період часу.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.
Потерпіла та її представник також заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали ухвалу суду законною у зв`язку з чим просили залишити її без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться кримінальне провадження №0000219 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, розгляд якого триває.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 з тих підстав, що на час подання клопотання продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які також були підставою для обрання саме такого, виключного, запобіжного заходу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даній стадії вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкримінований йому тяжкий злочин та незаконно впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні.
Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення хоча і необережного, однак тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а тому такий ризик є наявним та обґрунтованим.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.
Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що свідки та потерпіла ще не допитані у судовому засіданні, а тому обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , який є тяжким. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Суд першої інстанції також врахував й обставини, визначені ст. 178 КПК України та зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, має позитивні характеристики, не має стійких соціальних зв`язків.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах заявленого клопотання та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом не було розглянуто питання можливості застосування альтернативних запобіжних заходів, оскільки, як видно з ухвали суду, судом проаналізовано усі обставини справи та вказано про те, що застосувати більш м`який запобіжний захід, наразі, не можливо, оскільки ризики, які були визнані судом доведеними раніше, на час розгляду клопотання прокурора, не зменшились та не перестали існувати.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, існує презумпція на користь звільнення. Європейський Суд неодноразово зазначав, що до засудження обвинувачений має вважатися невинуватим і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим.
Проте у даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 обумовлено законними і достатніми підставами, і таке обмеження особистих прав осіб є пропорційним і необхідним у демократичному суспільстві.
Апеляційний суд враховує ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, має постійне місце мешкання і реєстрації. В той же час, зазначені обставини не є самодостатньою підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вони жодним чином не спростовують існування та зменшують ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо тієї обставини, що ОСОБА_7 має на утриманні непрацездатних батьків є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи встановлено, що останній офіційно не працевлаштований та не має постійного та легального джерела доходу.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 09 серпня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4