ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2181/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/96/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

слідчого СУ ГУНП в

Тернопільській області ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000472 від 16 листопада 2020 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 , поданою в інтересах ОСОБА_8 , на постанову слідчого від 21 січня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що скарга подана захисником ОСОБА_6 на рішення слідчого, що не підлягає оскарженню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021року та постановити нову ухвалу, якою подану ним скаргу, в інтересах ОСОБА_8 , визнати такою, що підлягає розгляду по суті слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000472 від 16 листопада 2020 року, внесене в ЄРДР за ч.2 ст.286 КК України, відповідно до якого ОСОБА_8 , керуючи автомобілем SKODA FABIA, в межах м. Тернополя, по вул.15 квітня допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який переходив проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля, внаслідок чого пішоход ОСОБА_9 загинув на місці.

З мотивів відсутності у ОСОБА_8 процесуального статусу підозрюваного, йому відмовлено в ознайомлення матеріалами досудового розслідування, що захисник вважає порушенням його права на захист.

Звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини особа, стосовно якої розпочато досудове розслідування, навіть без повідомлення про підозру, має право на захист, яке може бути реалізоване шляхом дотримання прав підозрюваного, визначених приписами статті 42 КПК України.

На думку апелянта, слідчим суддею, відмовляючи у відкритті провадження за йог скаргою на постанову слідчого, не враховано положення ст.221 КПК України, якою регламентовано порядок ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, а також ст..220 цього Кодексу, якою встановлено строк, протягом якого слідчий зобов`язаний розглянути клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій.

Просить скасувати постанову слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_8 , визнати такою, що підлягає розгляду по суті.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак повідомив про можливість розгляду справи без його участі, що, у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, та з наведених у ній мотивів просить постановити ухвалу, якою визнати подану ним, в інтересах ОСОБА_8 , скаргу такою, що підлягає розгляду по суті слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як слідує з матеріалів провадження, 15 листопада 2020 року близько 20 год. 50 хв. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем SKODA FABIA, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Доманове-Ковель-Чернівці-Теребляче, в межах м. Тернополя, по вул.15 квітня у напрямку м. Кременець допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який переходив проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля, внаслідок чого пішоход ОСОБА_9 загинув на місці.

16 листопада 2020 року відомості за даним фактом внесено в ЄРДР за № 0000472 за ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 17 листопада 2020 р адвокатом ОСОБА_6 здійснюється надання правової допомоги ОСОБА_8 за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

19 листопада 2020 року адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_8 , звернувся до слідчого з клопотанням щодо ознайомлення з матеріалами справи з можливістю їх копіювання у повному обсязі.

Подане адвокатом ОСОБА_6 клопотанням старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області каптаном поліції ОСОБА_10 залишено без розгляду, про що повідомлено захисника листом від 20 листопада 2020 року.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2020 року скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_8 , на рішення слідчого, яким залишено без розгляду його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, повернуто заявнику з тих мотивів, що вона подана особою, яка не має права подавати скаргу, оскільки не має статусу жодної із осіб, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року скасовано ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2020 року та постановлено нову, якою скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_8 , на рішення старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 20 листопада 2020 року, а також про зобов`язання вчинити дії, визнано такою, що підлягає розгляду по суті слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2021 року скаргу вищевказану адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_8 , задоволено частково та зобов`язано вповноваженого слідчого ГУНП в Тернопільській області у кримінальному провадженні № 0000472 розглянути клопотання захисника про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 від 21 січня 2021 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 від 19 листопада 2020 року, поданого в інтересах ОСОБА_8 , про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 , на постанову слідчого від 21 січня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області виходив з того, що положення статті 303 КПК України, на яку посилається захисник, не передбачають можливості оскарження на стадії досудового провадження такого виду процесуальних рішень слідчого.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Порядок кримінального провадження на території України, відповідно до ст. 1 КПК України, визначається кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»).

Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінгайзен проти Австрії»). Тобто це вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством, від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.

Отже, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння.

Як слідує з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000472 від 16 листопада 2020 року за ч.2 ст.286 КК України. При цьому, серед обставин які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вказано, що ОСОБА_8 керуючи автомобілем SKODA FABIA, д.н.з. НОМЕР_1 , вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , внаслідок чого той загинув.

З наведеного вбачається, що кримінальне провадження № 0000472 від 16 листопада 2020 року фактично здійснюється відносно ОСОБА_8 , оскільки серед обставин кримінального правопорушення, яке розслідується, в категоричній ствердній формі вказано, що він вчинив наїзд на пішохода, від якого той загинув, а тому є підстави вважати, що це кримінальне провадження стосується прав та інтересів ОСОБА_8 , якому про підозру на даний час не повідомлено.

Згідно із ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 зазначеного Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак її не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Набуття особою, відносно якої розпочато досудове розслідування, прав підозрюваного КПК України, зокрема ст. 276-279 КПК України, не врегульоване.

Однак, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади, визначені в його ч. 1 ст. 7 КГІК України. До них, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8, ч.5 ст.9 КПК України). Статтею 17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерело права на всіх етапах провадження нарівні із законами України.

Крім того, згідно з ч.2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого .

Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Системний аналіз норм Кримінального процесуального кодексу України свідчить про те, що підозрюваному притаманні такі ж ознаки і риси, що й обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, з огляду на ст.9 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна маги процесуальні права підозрюваного.

При цьому Конституційний Суд у рішенні від 30.09.2009 року № 23-рп/2099 констатував, що положення ч.1 ст.59 Конституції України треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі й формах, як вона того потребує. Навіть якщо це право не передбачене законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена в його реалізації.

Отже, кримінальне процесуальне законодавство виходить з того, що особа, стосовно якої розпочато досудове розслідування, навіть без повідомлення про підозру має право на захист, яке може бути реалізоване шляхом дотримання прав підозрюваного, визначених у ст.42 КПК України.

Відповідно до постанови слідчого від 21 січня 2021 року адвокату ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , відмовлено у задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження з тих мотивів, що ОСОБА_8 , в інтересах якого подано клопотання, не має процесуального статусу особи, який надавав би йому права знайомитись з матеріалами досудового розслідування до його завершення.

Попри те, що така позиція слідчого щодо процесуальних прав ОСОБА_8 , викладена ним у постанові від 21 січня 2021 року, не узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, колегія суддів також вважає, що висновки слідчого судді місцевого суду щодо відсутності підстав для відкриття провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 на вказану постанову слідчого є передчасними та необґрунтованими.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає в нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, а також іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з статтею 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь- яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

За змістом ст.221 КПК України слідчий зобов`язаний за клопотанням сторони захисту надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню.

Таким чином, бездіяльність слідчого щодо ненадання адвокату, як захиснику ОСОБА_8 , для ознайомлення матеріалів досудового розслідування може бути оскаржена на досудовому провадженні, на підставі пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України.

У порядку статті 303 КПК України вищевказана бездіяльність слідчого була оскаржена до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду, про що винесено ухвалу від 05 січня 2021 року та зобов`язано повноважного слідчого ГУНП в Тернопільській області у кримінальному провадженні № 0000472 від 16 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, розглянути клопотання захисника про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий формально підійшов до виконання ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду, винісши постанову про відмову в задоволенні клопотання від 21 січня 2021 року без належної на те аргументації.

Зокрема, як слідчий у даному кримінальному упровадженні, так і слідчий суддя суду першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_6 , залишили поза увагою, що відповідно до статті 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а в контексті рішень ЄСПЛ і особа щодо якої здійснюється кримінальне провадження, має право, зокрема: ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Статтею 221 КПК України визначено, що слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення.

Відтак, кримінальне процесуальне законодавство не встановлює жодних обмежень щодо надання захиснику для ознайомлення матеріалів досудового розслідування, які адвокат просить надати.

З системного аналізу означених правових норм КПК України вбачається, що право слідчого не надавати стороні захисту для ознайомлення матеріали досудового розслідування, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню, не є безумовним, а тому використання такого права не повинно порушувати процесуальні права іншої сторони та загальні засади кримінального провадження.

Відповідно до ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Проте, слідчим при прийнятті рішення про відмову в задоволені клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, в порушення вимог статей 22, 220 КПК України не наведено аргументованих доводів, які б узгоджувалися з приписами кримінального процесуального законодавства України у поєднанні з практикою ЄСПЛ, у зв`язку з чим в особи, якою вчинено дорожньо-транспортну пригоду і щодо якої фактично проводиться кримінальне провадження, відсутні підстави для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя, розглядаючи скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_12 , на постанову слідчого від 21 січня 2021 року, з достатньою повнотою не перевірив доводи скаржника, однобічно та неповно з`ясував обставини справи, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді та призначення, у відповідності до ст.ст.412, 415 КПК України, нового розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вищевказану ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу подану захисником ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_8 , на постанову слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 від 21 січня 2021 року визнати такою, що підлягає розгляду по суті слідчим суддею суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 415, 422 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на постанову слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 від 21 січня 2021 року, визнати такою, що підлягає розгляду по суті слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.