ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/211/21 Номер провадження 11-кп/814/660/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 25 березня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому 06.12.2016 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області, з врахуванням ухвали Апеляційного суду Київської області від 20.03.2017 та постанови Верховного Суду від 25.09.2018 за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки,

відмовлено у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що хоча засуджений за час відбування покарання в Машівській ВК-9 одинадцять разів був заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці, натомість мало місце дисциплінарне стягнення, хоча воно й погашене, водночас відбуття ним покарання саме в місцях позбавлення волі 4 роки протягом яких він постійно хоча і працював, але цього строку недостатньо для переконливого висновку, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а на думку суду свідчить тільки про те, що він став на шлях виправлення. Крім цього, як видно з вироку суду хоча він свою провину визнав, але шкоду потерпілим відшкодував в малому розмірі порівняно з позовом, що не свідчить про досягнення мети покарання, а відтак дійшов висновку, що у задоволенні заяви потрібно відмовити.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою задовольнити заяву засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На обґрунтування таких вимог вказує, що засуджений має 11 заохочень за сумлінну поведінку та позитивне ставлення до праці, характеризується як особа, що довела своє виправлення, працевлаштований і постійно працює робітником штатно-товарної ферми, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення у спілкуванні з персоналом у місцях позбавлення волі, дбайливо ставиться до майна, має виконавчі листи по яких здійснюються платежі та сплачує аліменти, не має жодних порушень трудової дисципліни чи відмов від виконання покладених на нього робіт.
Вказує на помилковість судового рішення, оскільки єдиною підставою для відмови в задоволенні клопотання є наявність факту порушення засудженим правил перебування в місцях позбавлення волі у виді зберігання мобільного телефону, що мав місце у лютому 2017 року.
На переконання захисника, судом не в повній мірі враховані позитивні відомості про засудженого, не взято до уваги, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, буде працевлаштований, що сприятиме більш повному та швидкому погашенню матеріальних збитків потерпілій стороні.
Крім того, потерпіла сторона на надала жодних заперечень щодо застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 підтримали подану в інтересах останнього апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви суду.
Згідно з ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог вказаного закону та дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Застосування умовно-дострокового звільнення вимагає обов`язкової наявності двох підстав: матеріальної (ч. 2 ст. 81 КК України) та формальної (ч. 3 ст. 81 КК України). Єдність цих підстав є основою, за наявності якої суд отримує можливість ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого.

Судом встановлено наявність формальних підстав для звільнення ОСОБА_7 , що полягає у вимозі до засудженого відбути певну частину покарання.

Так ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжкого злочину з необережності вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області, з врахуванням ухвали Апеляційного суду Київської області від 20.03.2017 та постанови Верховного Суду від 25.09.2018 за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, строк відбування покарання відраховується з 06.12.2016.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України станом на час звернення до суду з клопотанням ОСОБА_7 відбув 1/2 частину призначеного судом покарання.

Висновки суду першої інстанції про відсутність матеріальних підстав для звільнення ОСОБА_7 є правильними з огляду на таке.

Показниками, за якими суд може констатувати, що людина виправилася, є чітко визначені у ч. 2 ст. 81 КК України критерії: сумлінна поведінка засудженого та його сумлінне ставлення до праці.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній в місцях позбавлення волі перебуває з 05.06.2016. За час перебування в Київському СІЗО один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання заборонених предметів мобільного телефону.

З 25.05.2017 відбуває покарання в Машівській виправній колонії (№9) де за час відбування покарання характеризується виключно позитивно, має 11 заохочень, працевлаштований робітником птахо-товарної ферми.

Також має виконавчі листи на загальну суму 2 236 856, 2 грн., відшкодовано 29 761,48 грн, відшкодовано достроково 12 704 грн., сплачує аліменти в розмірі 25 %. Заборгованість за виконавчими листами складає 2 194 390, 15 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами захисника про наявність позитивних характеристик на засудженого, та відзначає його прагнення сумлінною поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення. Вважає, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, проте не досяг необхідного ступеню, який би міг бути підставою переконливо стверджувати про можливість його умовно-дострокового звільнення.

Заперечення захисника щодо посилання суду першої інстанції на стягнення, накладеного на засудженого 08.08.2016 за зберігання заборонених предметів, є безпідставними, оскільки відомості про засудженого повинні враховуватися в цілому, а наведене стягнення свідчить про не зовсім сумлінну поведінку засудженого за повний період відбутого на даний час покарання.

Отже, хоча в поведінці засудженого з моменту накладення останнього стягнення і відбулися позитивні зміни та на даний час він характеризується виключно позитивно, проте питання про його умовно-дострокове звільнення наразі є передчасним.

З огляду на викладене, ухвала районного суду є законною та вмотивованою, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 25 березня 2021 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4