Справа № 159/4420/20
Провадження № 1-кп/159/91/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайоний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000782 від 08.05.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, працевлаштованого, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_5 , 08 травня 2020 року приблизно о 00.20 годині керуючи по вул.Ярослава Мудрого в м.Ковелі технічно справним транспортним засобом «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 80 км/год, проявив безпечність та неуважність, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого не впорався з керуванням та допустив виїзд на ліве по направленню руху узбіччя, де зіткнувся з розташованими на цій вулиці парканом та стіною житлових будинків №18/1 та №18/3.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у виді полі травми: відкритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, рваними ранами лобної та лобно-тім`яної ділянки голови, закритої хребетно-спінальної травми з переломом С2 шийного хребця без зміщення та без порушення функцій спинного мозку, закритого перелому правої великогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода та її наслідки перебувають в прямому причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченим ОСОБА_5 , вимог п.2.3 б), п.12.1, п.12.4 Правил дорожнього руху України.

Так, п.2.3б) зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатись від керування цим транспортним засобом у дорозі; п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, п.12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, визнав повністю, підтвердив обставини вчинення злочину відповідно до пред`явленого обвинувачення, додатково пояснив, що тієї ночі разом із друзями повертався з відпочинку, він перебував за кермом. Під час руху містом пасажир на передньому сидінні схопився за кермо, у зв`язку з тим, що швидкість транспортного засобу була близько 80 км/год він не зміг вчасно відреагувати на ситуацію та виїхав на узбіччя, де врізався в паркан та будинок, що складається з кількох частин. Також ОСОБА_5 пояснив, що за кілька годин до того як сісти за кермо він випив келих пива та вважав, що не має ознак сп`яніння. Щиро розкаюється у вчиненому, повністю відшкодував потерпілій завдану майнову та моральну шкоду, тому просив не призначати покарання пов`язане з реальним позбавленням волі та з огляду на те, що він постійно працює водієм за кордоном не обирати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Керуючись правилами, закріпленими у ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, які стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого.

Одночасно суд звертає увагу на те, що при пред`явленні обвинувачення ОСОБА_5 серед пунктів Правил дорожнього руху, порушення яких перебуває у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, вказаний пункт 2.9а - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Даний пункт підлягає виключенню з обвинувачення.

Так, під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 21 серпня 2019 року (справа № 682/956/17).

Керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є лише передумовою для порушення водієм тих правил дорожнього руху, які безпосередньо призводять до ДТП, тому не є обов`язковою складовою об`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, а може бути врахована судом як обтяжуюча покарання обставина.

Обираючи ОСОБА_5 покарання суд керується положеннями ст.50, ст.65 КК України в силу яких суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання з тим, щоб особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» індивідуалізація покарання у даній категорії справ досягається зокрема не лише з урахуванням наслідків, що настали, а й характеру та мотиву допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Так, ОСОБА_5 вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких.
До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить визнання вини та щире каяття, яке проявилось у повному відшкодуванні потерпілій завданої шкоди та поведінці під час судового розгляду, яка засвідчила критичне ставлення особи до вчиненого.

Про повне відшкодування завданої шкоди законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 вказала у письмовій заяві, а також в підготовчому судовому засіданні підтвердила, що обвинувачений турбувався про її доньку протягом усього часу лікування та під час реабілітації, самостійно придбавав ліки та до цього часу надає додаткову допомогу.

До обставин, що обтяжують покарання суд відносить вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння ( п.13 ч.1 ст.67 КК України).

Приймаючи до уваги молодий вік обвинуваченого, його виключно позитивну характеристику за місцем проживання, характер виконуваної ним роботи водія, відсутність фактів притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, враховуючи те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, добровільно відшкодування потерпілій завдані збитки, суд з урахуванням наведених у вироку пом`якшуючих покарання обставин, вважає необхідним призначити покарання в межах санкції закону за яким він притягується до відповідальності у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального, із застосуванням звільнення від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням на один рік та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На переконання суду таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім, а покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженого.

Одночасно, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 , який 20.06.2019 року отримав посвідчення водія категорії В, С, додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. З огляду на вік обвинуваченого, стан його здоров`я, рід занять, факт повного відшкодування потерпілій завданої майнової та моральної шкоди, суд вважає достатнім визначити строк додаткового покарання один рік.

В силу ст.5 КК України покарання обвинуваченому суд визначив в межах санкції ч.2 ст.286 КК України (з урахуванням часу вчиненого кримінального правопорушення дії обвинуваченого не можуть бути кваліфіковані за ч.2 ст.286-1 КК України та відповідно не може бути призначено покарання визначене цим законом. Також відсутні підстави для застосування визначених законом №1231-ІХ від 16.02.2021 року обмежень для застосування ст.75 КК України до осіб, які порушили правила безпеки дорожнього руху та керували транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння).

Що стосується цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерплої від злочину, то він підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Надані суду докази дають підстави дійти висновку про те, що потерпіла перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні Ковельської ЦРЛ внаслідок протиправний дій обвинуваченого 14 ліжко-днів з 08.05.2020 року по 22.05.2020 року, вартість одного ліжко-дня в установі у травні 2020 року становила 964,20 грн, а всього заклад поніс на лікування потерпілої 13 498,80 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого.

ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнав, проте помилково вважав, що вже сплатив цю суму під час внесення коштів в касу доброчинних внесків.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішив ухвалою від 11.06.2021 року.

Керуючись ст.ст. 374,375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерплої від злочину задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради витрати, понесені Ковельським міськрайонним територіальним медичним об`єднанням на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_6 в розмірі 13 498 (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто вісім) гривень 80 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

ГоловуючийОСОБА_1