Справа № 152/403/21
У Х В А Л А
про вирішення клопотання про продовження строку застосування
запобіжного заходу

15 липня 2021 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Шаргородського районного суду об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за частиною першою статті 309, частиною першою статті 309, частиною першою статті 185, за частиною третьою статті 185, частиною другою статті 186, частиною другою статті 185 КК України, -
у с т а н о в и в:
Прокурор в судовому засіданні посилаючись на неможливість закінчення судового розгляду до спливу чинного строку запобіжного заходу обвинуваченому, просить продовжити на 60 днів строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 з підстав того, що попередньо визначені ризики, пов`язані із можливістю обвинуваченого переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню протиправно впливаючи на свідків, потерпілих дотепер не зменшились та не зникли.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив щодо продовження йому строку тримання під вартою, просив змінити призначений йому запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_5 просив змінити міру запобіжного заходу, обрану його підзахисному ОСОБА_4 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на наявність у останнього постійного місця проживання, батьків, та вказавши, що за час перебування під вартою обвинувачений ОСОБА_4 розкаявся і в подальшому жодним чином не буде перешкоджати кримінальному провадженню.
Заслухавши думки сторін кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи частини третьої статті 331 КПК є імперативними. Саме тому, клопотання прокурора необхідно вирішити по суті, надавши відповідну правову оцінку доводам сторін кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказав на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»). Вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) не завершено, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Суд бере до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на теперішній час не завершено, зокрема не допитані свідки та потерпілі. При цьому суд враховує, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, суду надано не було. Посилання захисника на те, що за час дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 усвідомив скоєне і більше не буде вчиняти кримінальні правопорушення та з`являтиметься на виклик суду щоразу, суд не може прийняти до уваги. З матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі у вчиненні двох тяжких злочинів. Лише запобіжний захід у виді тримання під вартою запобіг подальшому вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень. Об`єктивних відомостей, які б підтверджували не лише можливість, а й достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту стороною захисту не представлено.
Тому, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та вчиняти інші кримінальні правопорушення. В свою чергу наявність ризику, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих чи свідків в рамках кримінального провадження прокурором не доведена.

З огляду на викладене, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 176-178, 183 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 1 квітня 2021 року запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів.
Визначити строк дії ухвали в частині продовження строку застосування запобіжного заходу - до 12 вересня 2021 року до 08 години 30 хвилин.
Одночасно залишити обвинуваченому ОСОБА_4 раніше визначений розмір застави в межах сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 90800 гривень, які можуть бути внесені як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_6