Справа № 753/6650/17. Провадження № 11-кп/824/2984/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371;
ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

25 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з ІТТ ГУНП у місті Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
сторони захисту адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою у кримінальному провадженні № 0003900 від 13.12.2016 року щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Горлівка, Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України,

продовжений строк тримання під вартою до 26 липня 2021 року включно.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом

першої інстанції обставини

Ухвала мотивована тим, що зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень та останньому, який перебуває в статусі обвинуваченого, повідомлено про нову підозру, суд першої інстанції вважає, що ризик ухилення від суду та вчинення нового кримінального правопорушення є реальним і наведені обставини свідчать про бажання обвинуваченого уникнути судової процедури та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також взявши до уваги те, що ОСОБА_7 тривалий час перебував у розшуку, на виклики до суду не з`являвся, а також з врахуванням наведених ризиків, суд зробив висновок про те, що самі по собі міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, за відсутності сукупності інших обставин, не свідчать про наявність належних гарантій явки обвинуваченого до суду та відповідно не можуть бути підставою для прийняття рішення про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, судом враховано високу суспільну небезпечність інкримінованих кримінальних правопорушень, об`єктом яких є різноманітний спектр суспільних відносин, що охороняються кримінальним законом, та відсутність відомостей у матеріалах провадження, які б свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема, за станом здоров`я, а тому у даному випадку тримання під вартою не перевищує розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки у зазначеному кримінальному провадженні існує справжній суспільний інтерес, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов висновку про доцільність продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що постановлена без врахування практики ЄСПЛ, подав апеляційну скаргу, в якій просить: скасувати ухвалу від 28.05.2021 року Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/6650/17 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0003900 та обрати стосовно ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що місцевим судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_7 перебуває під вартою вже більше ніж 12 місяців, при цьому суд посилається на існування ризиків, зазначених в ухвалі суду від 23.02.2018 року, що втратили свою актуальність та стороною обвинувачення не доведено, що зазначені ризики не зменшилися. Разом з цим, стверджує, що при продовженні ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції не врахував дотримання розумних строків тримання під вартою.

Посилаючись на положення Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_7 без вироку суду відбув вже більше 7,5 років покарання, що перевищує максимальний строк покарання, який може бути призначений судом за ч. 2 ст. 115 КК України з урахуванням вимог ч. 2 ст. 68 КК України.

Зазначає, що під час судового розгляду не підтверджено наявність у діях ОСОБА_7 ознак інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а викладені в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення є лише припущеннями і не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак суд зобов`язаний був застосувати положення ч. 3 ст. 183 КПК України та розглянути питання про обрання альтернативного запобіжного заходу. Крім того, стороною обвинувачення не надано суду доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні і інших інкримінованих йому кримінальних правопорушень у вказаному кримінальному провадженні.

Додає, що судом першої інстанції не враховано стан здоров`я ОСОБА_7 та документи, що підтверджують такий стан незадовільним, а також відсутність умов в ITT ГУ НП в м. Києві для забезпечення останньому належного лікування та дотримання його прав, передбачених Законом України «Про попереднє ув`язнення».

Окрім цього, на думку апелянта, поза увагою суду залишилось те, що вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07.08.2020 року, яким ОСОБА_7 засуджено за втечу з-під варти та залишено міру запобіжного заходу у вигляді застави, не набув законної сили у зв`язку з його оскарженням в апеляційному порядку, що нівелює ризик втечі останнього чи переховування від суду іншим чином.

Також підкреслює, що в порушення вимог ст. ст. 184, 199 КПК України та п. 1 п.п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод місцевий суд продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою за відсутності письмового клопотання прокурора, яке необхідно було вручити стороні захисту не пізніше ніж за 3 години до початку розгляду даного клопотання, чим було порушено право на захист ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що не надано часу для підготовки до судового розгляду. Разом з тим, місцевим судом без письмового клопотання сторони обвинувачення постійно продовжується строк тримання під вартою ОСОБА_7 до того як попереднє рішення суду буде переглянуто в апеляційній інстанції.

Позиції учасників судового провадження

Відповідно до ч. 4 ст. 4221 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Перед початком судового розгляду від ОСОБА_7 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо обставин викладених в ухвалі суду та доводах апеляційної скарги захисника, пояснення захисників, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили про їх задоволення; думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просили залишити без змін ухвалу місцевого суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, а також матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Мотиви суду

В провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0003900 від 13.12.2016 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 26 липня 2021 року включно.

Згідно частини 1 статті 129 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до у ваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду питання в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих злочинів, що підтверджується долученими матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість останнього перешкодити кримінальному провадженню чи ухилитись від суду, не зменшились.

Також, місцевий суд ретельно дослідив дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 в їх сукупності, зокрема і стан його здоров`я. При цьому встановив, що обставин, які унеможливлюють його утримання під вартою, за матеріалами справи не вбачається.

Крім того, судом першої інстанції вірно не визначено альтернативний запобіжний захід в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який мав на меті спричинити загибель людини.

З огляду на вказане, апеляційний суд погоджується з тим, що в даному кримінальному провадження відсутні достатні стримуючі фактори, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що ризики, зазначені в ухвалі суду від 23.02.2018 року, втратили свою актуальність та стороною обвинувачення не доведено, що зазначені ризики не зменшилися не знайшло свого підтвердження, оскільки саме тяжкість обвинувачення в сукупності з обставинами вчинення кримінального правопорушення та наявністю суспільної небезпеки вказаного злочину і свідчить про наявність вказаного ризику. Таким чином посилання захисника на недоведеність ризиків, зазначених в клопотанні прокурора, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_7 без вироку суду відбув вже більше 7,5 років покарання, що перевищує максимальний строк покарання, який може бути призначений судом за ч. 2 ст. 115 КК України з урахуванням вимог ч. 2 ст. 68 КК України не беруться до уваги колегією суддів, оскільки ці питання, за наявності для цього відповідних підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті, а не є підставою для звільнення ОСОБА_7 з-під варти, як про те зазначає сторона захисту.

З приводу доводів захисника, що під час судового розгляду не підтверджено наявність у діях ОСОБА_7 ознак інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а викладені в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення є лише припущеннями і не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак суд зобов`язаний був застосувати положення ч. 3 ст. 183 КПК України та розглянути питання про обрання альтернативного запобіжного заходу; стороною обвинувачення не надано суду доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні і інших інкримінованих йому кримінальних правопорушень у вказаному кримінальному провадженні. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що враховуючи стадію кримінального провадження та порядок апеляційного розгляду апеляційних скарг на судові рішення щодо продовження строку тримання під вартою, колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам щодо відсутності доказів на підтвердження його вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Доводи захисника з приводу того, що судом першої інстанції не враховано стан здоров`я ОСОБА_7 та документи, що підтверджують такий стан незадовільним, а також відсутність умов в ITT ГУ НП в м. Києві для забезпечення останньому належного лікування та дотримання його прав, передбачених Законом України «Про попереднє ув`язнення», нічим не підтверджені, оскільки суду не було надано жодних документів про те, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може утримуватися під вартою.

Крім того, посилання апелянта на те, що поза увагою суду залишилось те, що вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07.08.2020 року, яким ОСОБА_7 засуджено за втечу з-під варти та залишено міру запобіжного заходу у вигляді застави, не набув законної сили у зв`язку з його оскарженням в апеляційному порядку, що нівелює ризик втечі останнього чи переховування від суду іншим чином не може слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.

Необґрунтованими є доводи сторони захисту щодо того, що в порушення вимог ст. ст. 184, 199 КПК України та п. 1 п.п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод місцевий суд продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою за відсутності письмового клопотання прокурора, яке необхідно було вручити стороні захисту не пізніше ніж за 3 години до початку розгляду даного клопотання, чим було порушено право на захист ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що не надано часу для підготовки до судового розгляду; місцевим судом без письмового клопотання сторони обвинувачення постійно продовжується строк тримання під вартою ОСОБА_7 до того як попереднє рішення суду буде переглянуто в апеляційній інстанції. Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Також, апеляційний суд цілком визнає презумпцію невинуватості, однак обставини вчинення злочину, дані, які свідчать про можливу причетність до них ОСОБА_7 та потенційна можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України, переважають в даному випадку повагу до його свободи в межах даного кримінального провадження.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Зважаючи на викладене, рішення місцевого суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин,

які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419, 4221 ч. 4 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 26 липня 2021 року включно, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_11 з ю б і н ОСОБА_12 Ш р о л ь