ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/975/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11сс/818/735/21 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
заявника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на постанову слідчого СВ Новобовабського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 від 04.01.2021 року про закриття кримінального провадження № 0001143 від 23.06.2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

16.02.2021р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду зі скаргою в порядку ст.303 КПК України, в якій просили скасувати постанову слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_9 від 04.01.2021р. про закриття кримінального провадження № 0001143 від 23.06.2015 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 посилалися на те, що вони є потерпілими у кримінальному провадженні № 0001143 від 23.06.2015р. за ч.1 ст.382, ч.1 ст.384 КК України. Вказану постанову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважають незаконною, необґрунтованою та передчасною, прийнятою без вжиття належних процесуальних заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Постановою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 березня 2021 року понволено ОСОБА_10 та ОСОБА_7 строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження та у задоволені скарги - відмовлено.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою матеріали кримінального провадження направити прокурору для організації досудового розслідування.
В обґрунтування скарги заявники посилаються що ухвала слідчого судді є упередженою та незаконною, такою що суперечить завданням кримінального провадження, не відповідає вимогам ст.2,9, ст.370, п.2 ч.1 ст.372 КПК України. Висновки суду, як і висновки слідчого, ґрунтуються тільки на брехливих показаннях, суб`єкта злочинів ОСОБА_11 , незаконно допитаного у якості свідка, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначають, що 05.03.2020 року ухвалою слідчого судді було скасовано аналогічну постанову слідчого від 13.02.2020 року про закриття цього кримінального провадження. В ухвалі суду від 05.03.2020 року, яка є обов`язковою для виконання, але не була виконана слідчим, було вказано на виявлені численні недоліки досудового розслідування та зазначено, що в постанові слідчого в порушення вимог ст.110 КПК України не зазначено посиланням на конкретні докази, зібрані під час досудового розслідування, а саме: коли вирок суду від 11.10.2012 року набрав законної сили, коли його було звернуто до виконання та він став обов`язковим для виконання ОСОБА_11 в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000, 00 грн.; строки, порядок виконання вказаного вироку ОСОБА_11 у період з моменту, коли він став обов`язковим і до повного виконання, із наведенням сум платежів та дат їх здійснення, як безпосередньо ОСОБА_11 , так і шляхом здійснення відповідних відрахувань із його заробітної плати; даних про реальну можливість виконання вироку ОСОБА_11 його доходи, майновий стан, заходи, що ним вживалися для виконання вироку або, навпаки, ухилення від його виконання (приховування майна та/або даних про наявність доходів тощо). Вказують, що судом було відмічено, що встановлення вказаних фактичних даних є необхідним для належної правової оцінки наявності (відсутності) як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.382 КК України, адже сам лише факт виконання рішення суду, якщо ньому передувало умисне його невиконання протягом тривалого часу, не виключає складу вказаного злочину.

Вказують, що з ухвали суду від 31.03.2021 вбачається, що слідчий суддя не повною мірою перевірив підстави закриття кримінального провадження, упереджено та помилково пославшись на постанову ККС Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, що є недоречним, оскільки після відкриття виконавчого провадження № 42476797 державний виконавець ОСОБА_12 в постанові від 14.02.2014 року про відкриття провадження ( т.1 а.с. 31, 34) зобов`язала боржника ОСОБА_11 у строк 7 днів до 21.02.2014 добровільно виконати вирок Київського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду 20000 грн. і з цього часу виконання вироку стало обов`язковим для ОСОБА_11 , але слідчий суддя не звернув уваги на цей істотний факт, який ні слідчим ні судом не було спростовано належними та допустимими доказами, а не теоретичними сумнівними припущеннями. Також, зазначають, що державний виконавець ОСОБА_12 знаходилася у змові з боржником ОСОБА_11 і умисно 06.05.2014 року не робила запит до Реєстру, який діє з 01.01.2013 року, ухилялася від виконання вироку суду у строк 6 місяців, як було передбачено ст.30 ЗУ «Про виконавче провадження», бо після виявлення майна вона була зобов`язана негайно накласти арешт на майно боржника. Наведене свідчить, що якби державний виконавець та боржник не ухилялися від виконання рішення суду, то рішення було би виконане ще у травні 2014 року після накладення арешту на майно ОСОБА_11 .

Посилаються на те, що тільки тоді 23.01.2016 року ОСОБА_11 погодився сплатити існуючий борг за вироком суду від 11.10.2012 року, коли кошти знецінилися в 2 рази із-за інфляції, спричинивши потерпілим істотну моральну та матеріальну шкоду, яка досі невідшкодована, бо досудове розслідування не було ретельним, безстороннім, ефективним та сумлінним.

Вказують на те, що в ухвалі від 05.03.2020 року було зазначено, що ст. 384 КК України передбачено кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання свідка, а у постанові слідчого не знайшло відображення належна правова оцінка посиланням ОСОБА_11 в ході допиту 16.01.2020 року, що під час допиту 16.11.2015 року він керувався положенням ст.63 Конституції України, з урахуванням тієї обставини, що 16.11.2015 року ОСОБА_11 не відмовлявся від давання показань, а зазначив про відсутність в нього будь якого майна. На думку апелянтів, слідчий суддя зробив формальний висновок, а не юридичний, щодо доказів, які б спростовували версію ОСОБА_11 щодо обставин надання відповідних показань 16.11.2015 року в ході досудового розслідування не здобуто, бо злочин, передбачений ст. 384 КК України вважається закінченим, з моменту надання уповноваженій особі завідомо неправдивих показань під протокол після попередження свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Вважають, що не заслуговують на увагу загальні теоретичні висновки, які зробив слідчий суддя в своїй ухвалі від 31.03.2021 року, оскільки теорія розходиться з практикою і взагалі не узгоджується з обставинами цього кримінального провадження щодо діянь, вчинених ОСОБА_11 .
В судовому засіданні ОСОБА_6 надала клопотання ОСОБА_7 про розгляд справи у її відсутність.
Також, в судове засідання апеляційного суду прокурор, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги, не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора та апелянта ОСОБА_7 оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду , якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
В судовому засіданні ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, а також підтримала свої письмові пояснення, які просила долучити до матеріалів справи.
В письмових поясненнях ОСОБА_14 звертала увагу суду на те, що виконання судових рішень не свідчить про відсутність в діях боржника ОСОБА_11 та державного виконавця ОСОБА_12 складу злочинів, пов`язаних з протиправним тривалим ухиленням та перешкоджанням 39 місяців та 22 місяця відповідно. Раніше судова колегія апеляційного суду 08.08.2019 року, не вивчивши всі обставини справи та докази умисного ухилення державного виконавця ОСОБА_12 від виконання вироку суду, помилково погодилася з ухвалою слідчого судді про законність та обґрунтованість постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000125 від 02.12.2015 року за ч.2 ст.382 КК України відносно державного виконавця ОСОБА_12 . Судова помилка стала наслідком уникнення кримінальної відповідальності державним виконавцем ОСОБА_12 та спричинення істотної шкоди правам та інтересам потерпілих.
Тобто, на думку апелянта, є очевидним є факт порушення органом правосуддя та органом досудового розслідування законних прав та інтересів потерпілих. Поза увагою слідчого судді залишилися невиконані 6 ухвал слідчих суддів, численні письмові вказівки прокурора. Тобто, судовий контроль не було забезпечено. Права потерпілих залишилися незахищеними щодо відшкодування шкоди, спричиненої кримінальними правопорушеннями, про що були заявлені цивільні позови ще у 2016 році, бо не була встановлена очевидна вина (ухилення та перешкоджання виконанню вироку) ОСОБА_11 та державного виконавця ОСОБА_12 , протиправні дії яких були узгоджені з прокурорами Харківської місцевої прокуратури №2.
Зазначає, що маючи у власності будинок і 2 земельні ділянки, ОСОБА_11 умисно дав завідомо неправдиві показання слідчому (суб`єктивна сторона), щоб не позбавитись свого майна, бо знав, що на майно накладуть арешт для виконання вироку суду, вчинив активні дії по приховуванню свого майна, маючи юридичну освіту. Злочин є закінченим, бо кримінальна відповідальність виключається тільки за відсутності попередження свідка слідчим за ст.384 КК України і процесуального оформлення. Тому, хибним є висновок слідчого судді, який в ухвалі від 31.03.2021 року помилково погоджується з висновком слідчого, що в діях ОСОБА_11 не встановлено суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що повний текст ухвали слідчого судді було отримано лише 06.04.2021 року.
Колегія суддів доводи апелянтів про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді визнає поважними та вважає за необхідне поновити цей строк.

Як вбачається із матеріалів судового провадження та кримінальної справи 23.06.2015р. за заявою ОСОБА_6 до ЄРДР були внесені відомості за №0001143 з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 382 КК України за фактом ухилення ОСОБА_11 від виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 р. в частині стягнення з останнього на користь ОСОБА_7 (доньки ОСОБА_6 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн.

02.12.2015р. до ЄРДР внесені відомості за №0000124 за ч.1 ст.384 КК України за фактом повідомлення ОСОБА_11 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, під час допиту в якості свідка (протокол від 16.11.2015р.) слідчому завідомо неправдивих показань щодо відсутності у нього будь-якого рухомого або нерухомого майна. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що у приватній власності ОСОБА_11 з 08.02.2014р. перебуває земельна ділянка площею 0,133 га та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . (т. 2 а.с. 40, 54)

Постановою прокурора Жовтневого відділу Харківської місцевої прокуратури №2 від 25.01.2016 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0001143 від 23.06.2015р. та №0000124 від 02.12.2015р. об`єднані в одне, та присвоєно об`єднаним кримінальним провадженням №0001143 (т. 2 а.с. 79-82)
За наслідками проведення досудового розслідування 04.01.2021 року старшим слідчим СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_15 було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001143 від 23.06.2015 року.

Відмовляючи у задоволені скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.382 КК України слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_11 виконав рішення судів: спочатку шляхом відрахування з його заробітної плати 20% на погашення боргу в рамках виконавчого провадження №42476787 від 14.02.2014р., а потім шляхом передачі решти боргу безпосередньо ОСОБА_6 та відповідно сплати боргу як за вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року, так і за рішенням цього ж суду від 31,08.2015 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді вихоядчи з наступного.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного та неупередженого рішення.

Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосується цього провадження у сукупності.

Крім того, постанова слідчого про закриття кримінального провадження згідно з положеннями ст.110КПК України має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи.

Так, кримінально-караним діянням, передбаченим ч.1 ст.382 КК України, є умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

З об`єктивної сторони злочини, передбачені ст.382 КК України, можуть бути вчинені як у формі невиконання судового рішення, так і шляхом перешкоджання його виконанню. Так, обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру.

Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. Стосовно ж відповідного обов`язкового припису, який міститься у судовому рішенні, то він може вимагати як певної одноразової дії, так і багаторазового виконання чи тривалого у часі утримання від вчинення певних дій.

Для встановлення факту умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.

За ознаками суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 382 КК України, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, яке набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року, в тому числі, було вирішено стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_13 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 20 000 гривень. (том 2 кримінального провадження а.с. 201-209)
13.02.2014р. Київським районним судом м. Харкова на підставі вказаного вироку було видано виконавчий лист №2018/1-1305/11, який ОСОБА_6 в той же день за довіреністю, виданою на її ім`я ОСОБА_13 , в інтересах останньої, разом з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, подано до Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції.
Постановою старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції від 14.02.2014 року було відкрито виконавче провадження №42476787 від 14.02.2014 року.
В ході перевірки майнового стану боржника державним виконавцем не встановлено наявності у нього транспортних засобів, нерухомого майна та грошових коштів достатніх для погашення боргу, але встановлено, що ОСОБА_11 працевлаштований та отримує заробітну плату на ПАТ «Південспецбуд Інженерінг» та ПП СЦ «Вимпел-3», куди було направлено постанови державного виконавця від 08.05.2014р. (ПП СЦ «Вимпел-3») та від 27.05.2014р. (ПАТ «Південспецбуд Інженерінг») про звернення стягнення на заробітну плату, якими було вирішено утримувати стягнення в розмірі 20% від заробітку (доходу) боржника.
В період з травня 2014 по червень 2014 відповідно постанови ВП №42476787 від 08.05.2014р. із заробітної плати ОСОБА_11 на ПП СЦ «Вимпел-3» були утримані грошові кошти на загальну суму 275,41. З 03.06.2014 наказом №45-14к від 03.06.2014 ОСОБА_11 було звільнено з ПП СЦ «Вимпел-3».
З заробітної плати ОСОБА_11 на ПАТ «Південспецбуд Інженерінг» утримувалось 20% заробітку у період з червня 2014р. по листопад 2015р., на загальну суму 3982,52 грн..
В подальшому, у зв`язку з отриманням державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС ХМУЮ ОСОБА_12 від слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_16 відомостей про наявність у власності боржника з 08.02.2014 нерухомого майна на території Валківського району Харківської області, а саме - двох земельних ділянок та житлового будинку, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , державним виконавцем було накладено арешт на вказане майно та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, направлено виконавчий лист та інші матеріали виконавчого провадження до ДВС Валківського районного управління юстиції Харківської області.
Постановою державного виконавця ВДВС Валківського районного управління юстиції від 11.01.2016р. відкрито виконавче провадження №49776635 за вказаним виконавчим листом №2018/1-1305/11 від 13.04.2014р. та направлені запити для встановлення майнового стану ОСОБА_11 .
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2015 року стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_17 суму збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 26.02.2013р. по 31.08.2015р. (щодо виконання вироку суду від 11.10.2012р. в частині стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_17 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди) суму інфляційних витрат в розмірі 11414,01 грн. та три проценти річних в сумі 1507,68 грн. (том 1 кримінального провадження а.с. 106-107)
21.12.2015р. на підставі вказаного рішення Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист №640/13104/15-ц, який ОСОБА_6 пред`явлено до виконання до ВДВС Валківського районного управління юстиції 11.01.2016 року
Постановою державного виконавця ВДВС Валківського районного управління юстиції від 11.01.2016р. відкрито виконавче провадження №49772466 за вказаним виконавчим листом №640/13104/15-ц від 21.12.2015р.
В ході одночасного допиту 23.01.2016 між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 останній добровільно виконав вирок Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012р. та рішення цього ж суду від 31.08.2015р. та передав ОСОБА_6 решту суми, яка підлягала стягненню з нього у розмірі 29206 гривень 24 копійки за вищезазначеними виконавчими провадженнями на виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року та рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2015р., що підтверджується розпискою ОСОБА_6 (том 2 кримінального провадження а.с. 39).
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 також підтвердила, що зазначена розписка була складена слідчим, перевірена нею та власноручно підписана.
02.02.2016 року державним виконавцем ВДВС Валківського районного управління юстиції винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень №№49776635, 49772466 у зв`язку зі сплатою боржником ОСОБА_11 суми боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.
Доводи апелянта про те, що в постанові слідчого про закриття кримінального провадження не знайшли свого відображення порядок виконання вироку ОСОБА_11 у період з моменту, коли він став обов`язковим і до повного виконання, із наведенням сум платежів та дат їх здійснення, як безпосередньо ОСОБА_11 , так і шляхом здійснення відповідних відрахувань із його заробітної плати; даних про реальну можливість виконання вироку ОСОБА_11 його доходи, майновий стан, заходи, що вживалися для виконання вироку або, навпаки, ухилення від його виконання є безпідставними та такими, що спростовуються змістом постанови про закриття кримінального провадження від 04.01.2021 року.
Посилання апелянта, на те, що в постанові слідчого від 04.01.2021 року не зазначено дату набрання вироком від 11.10.2012 року законної сили є безпідставними та спростовуються текстом постанови слідчого про закриття кримінального провадження в якій зазначено, що вирок Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2012 року набрав законної сили 26.02.2013 року (відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області) (том 4 кримінального провадження а.с. 169)
Виконавчий лист на виконання вироку ОСОБА_6 отримала лише 13.02.2014 року та постановою старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції від 14.02.2014 року було відкрито виконавче провадження №42476787 від 14.02.2014 року.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, будучи допитаною15.07.2016 року в якості потерпілої у вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_6 показала, що виконавчий лист Київського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди був поданий до виконавчої служби лише 13.02.2014р., адже вони з донькою вважали, що ОСОБА_11 добровільно виконає рішення, оскільки до ухвалення вироку він перераховував грошові кошти через поштове відділення. Це відбувалось у 2003-2004 роках згідно першого вироку. Загальна сума склала приблизно 900 грн. Виконавча служба почала перераховувати грошові кошти на картковий рахунок її доньки з липня 2014 року. В повному обсязі вирок Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012р. та рішенням цього ж суду від 31.08.2015 року (том 2 кримінального провадження а.с. 137-140)
Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянтів щодо того, що ОСОБА_11 на протязі 22 років, тобто з 1999 року не сплачував кошти на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з чим сума що підлягала відшкодуванню знецінилась, оскільки у ОСОБА_11 виник обов`язок сплати моральну шкоду лише з набранням вироку законної сили, тобто з 2013 року та зверненням потерпілої з виконавчим листом до виконавчої служби, тобто з 2014 року.
Таким чином, як об`єктивно вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 вживались заходи щодо виконання вироку та рішення суду, шляхом відрахування з його заробітної плати 20% на погашення боргу в рамках виконавчого провадження №42476787 від 14.02.2014р., а потім шляхом передачі решти боргу безпосередньо ОСОБА_6 .
Постанова слідчого в частині закриття кримінального провадження за ч.1 ст.382 КК України містить зміст обставин, які є підставами для прийняття процесуального рішення, мотиви його прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України. Таке процесуальне рішення відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній викладено суть заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповіді на усі постановлені в ній питання і правильно викладені висновки, які виключають провадження у справі й обумовлюють її закриття. Той обсяг інформації, яка була отримана слідчим під час досудового розслідування, є достатнім для прийняття виваженого та процесуально обґрунтованого рішення.

З таким рішенням погодився і слідчий суддя, дійшовши висновку про те, що під час досудового розслідування по кримінальному провадженню слідчим були виконані всі необхідні процесуальні дії, повно і об`єктивно досліджені обставини справи та прийнято правильне рішення про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.382 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Посилання апелянта на те, що слідчим не було вжито заходів щодо необхідності проведення судово-психологічної експертизи для встановлення шкоди потерпілій для визначення розміру моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням потерпілій особі, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки згідно ч.5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а відтак, слідчий на власний розсуд визначає обсяг дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, необхідних для прийняття законного і обґрунтованого процесуального рішення. Проведення слідчий дій лише з метою їх проведення є процесуально нераціональним і не сприяє завданням кримінального провадження.

Колегія суддів вважає , що обсяг слідчих (розшукових) дій проведений у кримінальному провадженні є достатнім для встановлення всіх фактичних обставин у кримінальному провадженні за ч.1 ст.382 КК України, які є необхідними для прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Крім того, оскаржувана постанова слідчого відповідає вимогам ст.110 КПК України, твердження апелянта про однобічність розслідування, про відсутність у оскаржуваній постанові слідчого мотивів прийняття постанови є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах кримінально - процесуального законодавства України та спростовуються змістом постанови слідчого від 04.01.2021 року. Оглянуті матеріали кримінального провадження свідчать про правильність висновку слідчого з яким погодився слідчий суддя.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді в частині відмови у задоволені скарги на постанову про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.382 КК України, по справі не вбачається.

Розглядаючи апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді в частині відмови у задоволені скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.384 КК України колегія суддів вбачає, що слідчий суддя виходив з того, що погодився з висновками слідчого про відсутність в діях ОСОБА_18 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.
З таким висновком слідчого судді колегія суддів погодитись не може, з наступних підстав.
Виходячи з положень ст. 384 КК України, даною нормою передбачена кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких саме випадках.

Суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта злочину - свідка, потерпілого, експерта, оцінювача майна, а також перекладача.

Обов`язковою умовою притягнення свідка до кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивих показань є попередження про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

Відповідно до ст. 67 КПК України за завідомо неправдиві показання слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду або за відмову від давання показань слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, свідок несе кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

02.12.2015 року до ЄРДР внесені відомості за №0000124 за ч.1 ст. 384 КК України за фактом повідомлення ОСОБА_11 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, під час допиту в якості свідка (протокол від 16.11.2015р.) слідчому завідомо неправдивих показань щодо відсутності у нього будь-якого рухомого або нерухомого майна. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що у приватній власності ОСОБА_11 з 08.02.2014р. перебуває земельна ділянка площею 0,133 га та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . (том 2 кримінального провадження а.с. 40, 54)
Вказані відомості були внесені на підставі виявлення прокурором кримінального правопорушення за результатами перевірки у порядку нагляду.
Будучи допитаним в якості свідка 16.01.2020р., ОСОБА_11 пояснив, що, вказуючи в ході допиту 16.11.2015р. про відсутність в нього рухомого та нерухомого майна, можливо він неправильно зрозумів питання слідчого та подумав, що мається на увазі майно, яке знаходиться в м. Харкові. Крім того, йому були роз`яснені права в порядку ст. 63 Конституції України, якщо якісь питання стосуються його особисто він має право нічого не пояснювати та не казати. Тим більше за вказаною адресою він не проживав та будинок стоїть зачиненим, можливо тому він не придав цьому значення.
Обґрунтовуючи прийняте рішення щодо закриття кримінального провадження, слідчий послався на відсутність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення за ч.1 ст.384 КК України, а саме суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину. Слідчий дійшов висновку, що відповідаючи на питання слідчого ОСОБА_11 відповідно до ст.ст.224, 66 КПК України, мав право відмовитись давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї, що можуть стати підставою для підозри , обвинувачення у вчинені ним, близькими родичами чи членами його сім`ї кримінального правопорушення. Також вказав, що дії ОСОБА_11 , які полягають в наданні ним показань під час допиту, а саме щодо наявності у нього майна не впливає на хід розслідування, тому як із заробітної плати проводились виплати.

Однак, колегія суддів зазначає, що з матеріалів кримінального провадження наданих на огляд апеляційному суду вбачається, що слідчий формально підійшов до проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню за ч.1 ст.384 КК України та прийняв рішення, яке належним чином не мотивував та не навів достатніх підстав для його прийняття.

Водночас колегія суддів вважає, що під час проведення досудового розслідування слідчий допустив неповноту досудового розслідування в цій частині та не встановив у повному обсязі обставини, на які посилався прокурор під час самостійного виявлення кримінального правопорушення, що має важливе значення для прийняття рішення про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення.

В розумінні ч.1 ст.384 КК України, об`єктом зазначеного злочину є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальній справі, а об`єктивна сторона злочину полягає у завідомо неправдивому показанні свідка чи потерпілого.

При цьому, згідно доктрини кримінального права, злочини з формальним складом - це такі злочини, для наявності об`єктивної сторони яких закон вимагає встановлення лише діяння (дії або бездіяльності). Наслідки цих злочинів хоча і можуть іноді наставати, але перебувають за межами складу злочину.

Зазначене вказує на те, що склад злочину, передбачений ч.1 ст.384 КК України, є формальним.

Як свідчать матеріали кримінального провадження та оскаржувана постанова слідчого, наведені в заяві та протоколі допиту ОСОБА_11 обставини вчиненого злочину, належним чином слідчим перевірені не були, належного обґрунтування наслідкам надання ним таких показань та їх правової оцінки надано не було, що свідчить про допущену під час досудового розслідування неповноту та вказує на необхідність скасування такої постанови слідчого.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставного посилання слідчого в постанові на неправильне розуміння ОСОБА_11 питання слідчого, оскільки як свідчать матеріали провадження, свідок сам повідомив, що будь-якого рухомого або нерухомого майна він не має. Саме ці обставини підлягають ретельній перевірці та наданню відповідної правової оцінки діям ОСОБА_11 .

Також, на думку апеляційного суду, слідчий безпідставно вказав на відсутність в діях ОСОБА_11 правових наслідків, з урахуванням тверджень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про спричинення їм моральної шкоди, на що слідчий суддя також уваги не звернув та не надав належної оцінки зазначеному.

Крім того, висновки слідчого в частині закриття кримінального провадження за ч.1 ст.384 КК України ґрунтуються лише на показаннях ОСОБА_11 без зазначення інших доказів та їх оцінки у сукупності та взаємозв`язку.

Зазначені обставини вказують на те, що органом досудового розслідування не в повному обсязі виконані вимоги кримінального процесуального закону, досудове розслідування проведене неповно та односторонньо, що вказувало на необхідність задоволення скарги слідчим суддею та скасування постанови слідчого в частині закриття кримінального провадження за ч.1 ст.384 КК України як такої, що прийнята передчасно, у зв`язку з чим колегія суддів вважає доводи апеляційної скарг такими, що частково знайшли своє підтвердження.

Розглядаючи скаргу заявників, слідчий суддя не врахував у повному обсязі викладені ними у поданій до суду скарзі доводи, не надав їм належну правову оцінку, безпідставно послався на виконання слідчим у повному обсязі вимог закону, проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин справи і в тому числі відповідність постанови вимогам ст.110 КПК України, в зв`язку з чим припустився висновків, які суперечать фактичним обставинам справи та прийняв передчасне та помилкове рішення, яким відмовив у задоволенні скарги на постанову слідчого в частині закриття кримінального провадження за ч.1 ст.384 КК України.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині в частині відмови у задоволені скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на постанову від 04.01.2021 року про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК Україниз постановленням нової ухвали про скасування постанови слідчого в цій частині та направленню матеріалів кримінального провадження прокурору, для організації подальшого розслідування, в іншій частині ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 284,285, 392,393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Поновити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 березня 2021року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 березня 2021 року в частині відмови у задоволені скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на постанову від 04.01.2021 року про закриття кримінального провадження № 0001143 від 23.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України скасувати та постановити в цій частині нову.

Скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ Новобовабського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 від 04.01.2021 року про закриття кримінального провадження № 0001143 від 23.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України - скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 0001143 від 23.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України направити прокурору для організації досудового розслідування.

В решті ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 березня 2021 року щодо відмови у задоволені скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на постанову слідчого СВ Новобовабського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 від 04.01.2021 року в частині закриття кримінального провадження № 0001143 від 23.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, але в частині поновлення строку на апеляційне оскарження може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: