Справа № 760/4056/21
Провадження № 1-кс/760/1401/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: адвоката ОСОБА_3 (свідоцтво № 4949/10 від 26.07.2012р. про право на заняття адвокатською діяльністю та договір про надання правової допомоги), слідчого ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання представника володільця майна ТОВ «МАНГО-ГРУП» ОСОБА_5 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000416 від 13.08.2020р., -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.
Подане клопотання обґрунтоване тим, що слідчими дев`ятого ВРКП СУ ГУ ФР ДФС в м. Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000416 від 13.08.2020р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.
10.12.2020р. ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/23945/20, провадження № 1-кс/760/7583/20) задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416 від 13.08.2020р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України та накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку 28.10.2020р., проведеного на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.10.2020р., за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гвардійська, 31/1, а саме: бензин марки А-95 у кількості 18 260 літрів, жорсткий диск s/n: WX71A54D7ASR, з метою збереження речових доказів.
На думку представника володільця майна ТОВ «МАНГО-ГРУП» ОСОБА_5 арешт на вказане майно був накладений необґрунтовано, оскільки незважаючи на те, що 28.10.2020р. був проведений обшук на підставі ухвали від 21.10.2020р., однак в результаті його проведення слідчим було безпідставно вилучено майно, дозвіл на вилучення якого слідчим суддею не надавався. Крім того, на думку представника володільця майна, вилучене майно належало на праві власності ТОВ «МАНГО-ГРУП» та не має ніякого відношення до обставин, які є предметом розслідування в даному кримінальному провадженні.
Тому, представник володільця майна ТОВ «МАНГО-ГРУП» ОСОБА_5 просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.12.2020р.р., на майно, вилучене під час обшуку 28.10.2020р., проведеного на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.10.2020р., за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: бензин марки А-95 у кількості 18 260 літрів, жорсткий диск s/n: WX71A54D7ASR.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала подане клопотання та просила його задовольнити в повному обсязі.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання представника володільця майна, оскільки арешт на дане майно був накладений обґрунтовано, оскільки вилучене під час обшуку майно містить відомості, які відповідають критеріям ст. 98 КПК України
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.
Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали клопотання та матеріали клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000416 від 13.08.2020р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України (справа № 760/23945/20, провадження № 1-кс/760/7583/20), слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В ході судового розгляду клопотання встановлено, що слідчими дев`ятого ВРКП СУ ГУ ФР ДФС в м. Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000416 від 13.08.2020р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.
10.12.2020р. ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/23945/20, провадження № 1-кс/760/7583/20) задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416 від 13.08.2020р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України та накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку 28.10.2020р., проведеного на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.10.2020р., за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: бензин марки А-95 у кількості 18 260 літрів, жорсткий диск s/n: WX71A54D7ASR, з метою збереження речових доказів.
Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно прийшов до висновку, що вилучені в ході обшуку, проведеного 28.10.2020р., на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.10.2020р., за адресою: АДРЕСА_1 , речі, а саме: бензин марки А-95 у кількості 18 260 літрів, жорсткий диск s/n: WX71A54D7ASR, за версією слідства, містять відомості, які свідчать про реалізацію незаконно виготовлених підакцизних товарів (паливно-мастильних матеріалів, що не відповідають діючим вимогам ДСТУ.
Тому, враховуючи правові підстави для накладення арешту на вказане майно, можливість використання його як доказу в кримінальному провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що тимчасово вилучені за адресою: АДРЕСА_1 , речі, а саме: бензин марки А-95 у кількості 18 260 літрів, жорсткий диск s/n: WX71A54D7ASR, арешт на які просить накласти прокурор, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тому вбачає наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, слідчий суддя, дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Наведене свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця ТОВ «МАНГО-ГРУП», оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи вказані обставини та проаналізувавши зазначені в ухвалі слідчого судді від 10.12.2020р. правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що арешт на вказане вище майно був накладений обґрунтовано та в жодному разі не призвів до надмірного обмеження прав власника, а також в повній мірі відповідав принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини, відповідно до практики ЄСПЛ.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання представника володільця майна ТОВ «МАНГО-ГРУП» ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника володільця майна ТОВ «МАНГО-ГРУП» ОСОБА_5 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000416 від 13.08.2020р. відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1