ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1333/21 Справа № 206/399/21 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

08 квітня 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2021 року щодо ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2021 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області та обвинуваченим ОСОБА_3 від 01 березня 2021 року, визнано ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення, вирішити питання про повернення застави, а також долю речових доказів, а саме 4 пляшок шампуню, які були викрадені обвинуваченим.

Дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що у відкритті провадження по апеляційній скарзі слід відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскарженні судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, крім інших, вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.4 ст.394 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Як слідує з оскаржуваного вироку від 01 березня 2021 року між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості останнім у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та погоджено міру покарання.

Судом першої інстанції перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості виконано вимоги, передбачені ч.ч.4, 6, 7 ст.474 КПК України.

При цьому суд першої інстанції переконався, що укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_3 , який згідно цієї угоди повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення затвердженої цієї угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Як слідує з апеляційної скарги обвинувачений оскаржує вирок на підставі угоди про визнання винуватості з підстав, що не передбачені п.1 ч.4 ст.394 КПК України.

Імперативна вказівка у цій процесуальній нормі щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч.2 ст.473 КПК України. Так, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їхнього права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З огляду на викладене, вважаю необхідним відмовити у відкритті провадження за даною апеляційною скаргою, надавши роз`яснення, що вимоги ОСОБА_3 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, щодо вирішення питання про повернення застави та щодо долі речових доказів вирішуються судом першої інстанції в порядку ст.ст.537, 539 КПК України та відмова у відкритті провадження не перешкоджає ОСОБА_3 у доступі до правосуддя.

Керуючись ст.ст.394, 399 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2021 року - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя ОСОБА_2