ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/215/21Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 699/1136/18 Категорія: ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання за участі: прокурорів обвинуваченого захисника представника потерпілого - адвокатаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000351 за апеляційною скаргою прокурора Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Цибулів Монастирищенського району Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, за відсутності у діях складу даних кримінальних правопорушень.
Витрати за проведення експертизи в сумі 1001 грн. віднесено за рахунок держави,

в с т а н о в и л а :

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 01.07.2016, у невстановлений досудовим розслідуванням час, діючи умисно, у графі «Орендодавець» додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 02.01.2014, укладеної між СТОВ «Деренківець» (орендар) ЄДРПУ 32898214 і ОСОБА_11 , паспорт НОМЕР_1 виданий 15.06.1996 Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , (Орендодавець), датованої 01.07.2016, підробив договір шляхом підпису за останню, що підтверджується висновком експерта № 1/1691 від 27.09.2018, яку в подальшому особисто надав до СТОВ «Деренківець», та який в подальшому був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.
Також ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, у невстановлений досудовим розслідуванням час і дату 2016 року, діючи умисно, з корисливою метою, у графі «Орендодавець» додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 02.01.2014, укладеної між СТОВ «Деренківець» (орендар) ЄДРПУ 32898214 і ОСОБА_11 , паспорт НОМЕР_1 виданий 15.06.1996 Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , (Орендодавець), датованої 01.07.2016, підробив договір шляхом підпису за останню, що підтверджується висновком експерта № 1/1691 від 27.09.2018, який в подальшому був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 358 КК України як підроблення офіційного документа, з метою його використання підроблювачем.

Судом першої інстанції, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, виправдано ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Виправдовуючи ОСОБА_8 суд, посилаючись на п. а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходив з тих міркувань, що наведений в обвинувальному акті зміст обвинувачення останнього не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 358 КК України, а не зазначення органом досудового розслідування кваліфікуючих ознак диспозиції відповідної частини статті КК України, є порушенням права обвинуваченого на захист, тому суд позбавлений можливості постановити обвинувальний вирок за висунутим із порушенням права на захист обвинуваченням та обвинуваченням, відповідальність за яке не передбачена Кримінальним кодексом України.
Судом звернуто увагу на те, що за ч. 1 ст. 358 КК України відповідальність настає за підроблення документа, який видається чи посвідчується підприємством, у той же час додаткова угода про оренду земельної ділянки, підроблення якої інкриміновано ОСОБА_8 , таким документом не являється, оскільки угода не видається і не посвідчується, а вона укладається між сторонами. Тому додаткова угода оренди земельної ділянки не є предметом злочину, передбаченого ст. 358 КК України. Крім того, надана додаткова угода № 1 від 01.07.2016 з підписом ОСОБА_8 на останньому аркуші, складається з семи аркушів, які не скріплені між собою, що унеможливлює їх ідентифікацію як єдиного документу або змінення змісту угоди без її пошкодження. До того ж аркуш, який містить підпис ОСОБА_8 , виконаний від його імені, а не від імені ОСОБА_11 , що, на думку суду, свідчить про те, що обвинувачений не підробляв підпис від імені іншої особи.
З огляду на наведене, судом констатовано, що прокурор не довів у суді, що ОСОБА_8 , на момент проставляння підпису, був ознайомлений зі змістом додаткової угоди і розумів, що він підписує саме додаткову угоду № 1 від імені своєї матері.
Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України є похідним від складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за яким ОСОБА_8 виправдано, суд зазначив про виправдування останнього і за даною статтею обвинувачення.
Додатково судом зазначено, що прокурором не спростовано доводи ОСОБА_8 про те, що він виконав свій підпис на наданому йому ОСОБА_12 аркуші відразу та повернув його, тому підпис на документі, який виготовлений посадовою особою товариства та нею ж надано на підпис ОСОБА_8 , не може бути трактовано як особисте надання до товариства підробленого документа.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим та призначити покарання за: ч. 1 ст. 358 КК України 1 рік обмеження волі; ч. 4 ст. 358 КК України 1 рік 6 місяців обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити до відбування покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор, посилаючись на положення ст.ст. 370, 374 КПК України та постанову пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зазначає, що розглядаючи обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 по суті суд допустив однобічність і неповноту судового слідства, упередженість і суб`єктивність при дослідженні та оцінці доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, оскільки поверхнево, однобічно проаналізував докази, не дав їм належної оцінки, як кожному окремо, так і в сукупності.

Зокрема, висновки суду про виправдування ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Зазначає, що показання обвинуваченого, покладені в основу вироку, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_12 , яка вказувала на те, що надала ОСОБА_8 саме примірник додаткової угоди, а не інші документи, щоб він відніс його матері ОСОБА_11 та остання його підписала, роз`яснила, що даний документ є додатковою угодою, яка продовжує строк дії попереднього договору оренди землі. Дана додаткова угода містила підпис та печатку Орендаря, в ній була проставлена дата. У подальшому ОСОБА_8 приніс угоду та вказав, що підписав її особисто, оскільки мати за станом здоров`я не могла це зробити сама. За даним договором ОСОБА_8 особисто отримував орендну плату, а в кінці 2017 заявив, що угоду не підписував та звернувся до суду з позовною заявою про її розірвання.

Судом не дано оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що на момент підписання додаткової угоди він не мав повноважень на її підписання, оскільки прийняв спадщину та зареєстрував право на земельну ділянку лише у жовтні 2017, однак протягом 2015-2018 років отримував орендну плату у Орендаря як за життя матері, так і після її смерті. Ця обставина, на думку прокурора, свідчить про те, що обвинувачений усвідомлював, що між СТОВ «Деренківець» та його матір`ю існують цивільно-правові правовідносини, які ґрунтувалися на укладеному договорі оренди землі та додатковій угоді до неї і приймав її виконання.

Посилаючись на правові позиції ВС прокурор стверджує, що додаткова угода від 01.07.2016 до договору оренди містить інформацію, яка підтверджує і посвідчує певні події, факти, що були здатні спричинити наслідки правового характеру у вигляді зміни певних прав і обов`язків як для самого Орендодавця так і для Орендаря, а тому є офіційним документом та предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України. Зокрема, інформація, що міститься в додатковій угоді, посвідчувала можливість СТОВ «Деренківець» орендувати земельну ділянку та сплачувати на законних підставах Орендодавцю орендну плату за її використання.

Звертає увагу на те, що відомості про право оренди земельної ділянки за додатковою угодою № 1 до договору оренди землі між ОСОБА_11 та СТОВ «Деренківець» від 01.07.2016, було внесено до Державного реєстру речових прав.

Крім того зазначає, що судом невмотивовано виправдування ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 358 КК України, а посилання на те, що дане кримінальне правопорушення є похідним від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на думку прокурора, є недостатнім.

Вважає за доцільне в ході апеляційного розгляду повторно допитати обвинуваченого, свідка ОСОБА_12 , дослідити усі наявні в кримінальному провадженні докази, надані суду першої інстанції, а також характеризуючі дані на ОСОБА_8

18.03.2021 прокурором уточнено перелік доказів з посиланням на аркуші провадження, які, на виконання вимог ст. 404 КПК України, пропонується повторно дослідити з метою повного та об`єктивного розгляду апеляційної скарги, про що подано відповідне письмове клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 про законність, обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог сторони обвинувачення, представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 в підтримку апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та оцінивши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 до задоволення не належить.

За змістом ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Серед засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

При встановленні обставин, передбачених ч. 1 ст. 373 КПК України суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок, який має відповідати вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України.

Перевіривши, в межах повноважень наданих ст. 404 КПК України, обставини, встановлені під час кримінального провадження, колегія суддів вважає, що місцевим судом виконані вимоги ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості вироку, тому будь-які підстави, передбачені ст. 409 КПК України для його скасування, на чому наполягає сторона обвинувачення, чи зміни відсутні.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 винуватість в інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнав та показав, що він приходив до СТОВ «Деренківець» замовити фінансову виплату за пай, оскільки на той час його матір була тяжко хворою і він здійснював за нею догляд. ОСОБА_12 дала йому підписати якісь документи, пояснивши, що вони стосуються того, чи буде він отримувати грошові кошти за пай, або буде отримувати зерно. Всього йому надали три аркуші, на яких він поставив три підписи. Йому ніхто не повідомив, що він підписав додаткову угоду. Наступного разу, коли він прийшов до СТОВ «Деренківець», йому дали якісь документи, які він не читаючи положив вдома. Лише після смерті матері у 2017 році він, передивляючись документи, виявив підписану додаткову угоду. Стверджує, що якби йому було відомо, що це додаткова угода, він би її не підписав. У наданих йому ОСОБА_12 аркушах ставив свій особистий підпис, підпис матері не підробляв.

На думку сторони обвинувачення, винуватість ОСОБА_8 у підробленні офіційного документа з метою його використання підроблювачем та у використанні завідомо підробленого документа, за наведених в обвинувальному акті фактичних обставин провадження, доводиться, зокрема, показаннями представника потерпілого СТОВ «Деренківець», свідка ОСОБА_12 та письмовими матеріалами кримінального провадження.

Так, представник потерпілого СТОВ «Деренківець» ОСОБА_10 суду першої інстанції показав, що Товариство не заявляє вимоги про стягнення з ОСОБА_8 збитків. Незважаючи на те, що обвинувачення є формальним, вина ОСОБА_8 у вчинені злочинів доведена прокурором, оскільки відомості про складену угоду були внесені до реєстру речових прав. ОСОБА_8 після смерті матері приходив до СТОВ «Деренківець» та отримував грошові кошти за оренду земельної ділянки. Документ, який був підроблений ОСОБА_8 міг мати матеріальні та правові наслідки.
Допитана судом свідок ОСОБА_12 показала, що працює бухгалтером у СТОВ «Деренківець» по роботі з пайовиками. СТОВ співпрацювало з матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_11 і з її сторони ніяких нарікань не було. У 2016 році орендну плату за пай отримував її син ОСОБА_8 . Він прийшов і повідомив, що хоче отримати гроші, оскільки мати дуже хвора і особисто це зробити не може. Вона надала йому додаткову угоду і сказала, що потрібно підписати. ОСОБА_8 сказав, що хоче її подивитися та забрав додому. Через кілька днів він прийшов із підписаною додатковою угодою. На її запитання ОСОБА_8 повідомив, що він особисто підписав угоду як спадкоємець, оскільки мати в тяжкому стані та надалі він особисто буде з ними співпрацювати. У 2016 році ОСОБА_11 померла. В кінці 2017 року ОСОБА_8 прийшов і заявив, що ніякої додаткової угоди він не підписував. При цьому, в 2018 році він також отримав кошти за оренду земельної ділянки.
Судом першої інстанції також безпосередньо досліджено наступні письмові докази сторони обвинувачення, зокрема, дані:

- протоколу огляду документів кримінального провадження № 0000351 від 02.07.2018, яким зафіксовано огляд документів долучених адвокатом ОСОБА_13 при написанні заяви до Корсунь-Шевченківського ВП про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України з метою внесення відомостей до ЄРДР;

- повідомлення СТОВ «Деренківець» в особі представника адвоката ОСОБА_13 про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України від 21.06.2018;

- договору оренди землі від 02.01.2014, укладеного між орендодавцем ОСОБА_11 та орендарем СТОВ «Деренківець» про строкове (5 років) платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення в межаж Деренковецької сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області № 119, загальною площею 0,9899 гектарів (кадастровий номер земельної ділянки: :04:001:0171);
- акта прийому передачі земельної ділянки в оренду СТОВ «Деренківець» від 02.01.2014;
- план схеми розміщення земельної ділянки (адмінмежі Деренковецької сільської ради) земельна ділянка № 119 (рілля) та кадастрового плану земельної ділянки, з кадастровим номером :04:001:0171;
- акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 02.01.2014;
- додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 01.07.2016, укладеної між орендодавцем ОСОБА_11 та орендарем СТОВ «Деренківець» в особі директора ОСОБА_14 ;
- інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.02.2018, про те, що відомості про право оренди земельної ділянки за додатковою угодою № 1 до договору оренди землі між ОСОБА_11 та СТОВ «Деренківець» від 01.07.2016, внесено до Державного реєстру речових прав;
- платіжної відомості СТОВ «Деренківець» № 53 на видачу грошових коштів за оренду земельного паю 2015 року, в тому числі ОСОБА_11 ;
- платіжної відомості СТОВ «Деренківець» № 91 від 23.11.2016 із зазначенням відомостей про виплату грошових коштів, у тому числі ОСОБА_11 ;
- платіжної відомості СТОВ «Деренківець» № 81 на видачу грошових коштів за оренду земельних паїв 2017 року, у тому числі ОСОБА_8 ;
- позовної заяви ОСОБА_8 до СТОВ «Деренківець» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та розірвання договору оренди землі від 02.01.2014, укладеного між СТОВ «Деренківець» та ОСОБА_11 ;
- висновоку експерта № 8/1/18 від 02.03.2018 про те, що підпис від імені ОСОБА_11 у графі «Орендодавець» на 7-й сторінці у Додатковій угоді № 1 до Договору оренди землі між ОСОБА_15 та СТОВ «Деренківець» від 02.01.2014, датованій 01.07.2016 виконаний ОСОБА_8 ;
- висновоку експерта від № 1/1691 від 27.09.2018, відповідно до якого, підпис від імені ОСОБА_11 у графі «Орендодавець» додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 02.01.2014, укладеної між СТОВ «Деренківець» і ОСОБА_15 , датованої 01.07.2016 виконаний ОСОБА_8 .
Оцінивши надані прокурором та досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, приймаючи до уваги той факт, що усі сумніви й припущення підлягають тлумаченню на користь обвинуваченого, а висунуте обвинувачення має ґрунтуватися виключно на підставі доказів, що відповідають критеріям, передбаченим ст.ст. 85, 86 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_8 складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Зокрема, колегією суддів встановлено, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження, в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, місцевим судом цілком повно, об`єктивно та всебічно досліджені здобуті та надані стороною обвинувачення докази і надано їм належну правову оцінку, на виконання вимог ст. 94 КПК України, а доводи прокурора про протилежне, визнає безпідставними.

Вирішуючи апеляційні вимоги прокурора про доведеність зібраними в кримінальному провадженні доказами того факту, що ОСОБА_8 вчинив інкриміновані йому органом досудового розслідування кримінальні правопорушення, а також належність і допустимість доказів, якими обґрунтовується пред`явлене йому обвинувачення, колегія суддів виходить з наступного.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 358 КК України підроблення офіційного документа з метою його використання підроблювачем та за ч. 4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа.

За диспозицією ч. 1 ст. 358 КК України кримінальна відповідальність настає за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, є: посвідчення або інший офіційний документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією незалежно від форми власності, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, та який надає права або звільняє від обов`язків; печатка, штамп, бланк підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, інші офіційні печатка, штамп або бланк.

За пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_8 01.07.2016, у невстановлений досудовим розслідуванням час, діючи умисно, у графі «Орендодавець» додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 02.01.2014, укладеної між СТОВ «Деренківець» (орендар) і ОСОБА_11 (орендодавець), датованої 01.07.2016, підробив договір шляхом підпису за останню, що підтверджується висновком експерта № 1/1691 від 27.09.2018, який особисто надав до СТОВ «Деренківець» та який в подальшому був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції про те, що зміст пред`явленого ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачення не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 358 КК України. Не зазначення у висунутому обвинуваченні кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 1 ст. 358 КК України, є порушенням права обвинуваченого на захист, тому суд, який діє в межах обвинувачення за обвинувальним актом, не може ухвалити обвинувальний вирок за обвинуваченням, відповідальність за яке не передбачена законом України про кримінальну відповідальність.

Бути негайно та детально проінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього є правом кожного обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, гарантованим ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому враховується, що додаткова угода № 1 до договору оренди землі не являється предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за якою відповідальність настає за підроблення документа, який видається чи посвідчується підприємством…., оскільки не видається і не посвідчується, а укладається між сторонами.

Крім того, як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_12 надала йому три аркуша на кожному з яких він проставив власний підпис. Крім того він заперечував той факт, що йому надавався увесь текст додаткової угоди.

В матеріалах кримінального провадження міститься додаткова угода №1 від 01.07.2016, яку за версією обвинувачення ОСОБА_8 підробив, яка складається з семи аркушів, на шести з яких описані умови угоди, а на сьомому містяться лише податковий номер, номер свідоцтва підприємства та підписи сторін, зокрема, орендодавця без розшифровки підпису та орендаря з відтиском печатки товариства. Аркуші додаткової угоди №1 не пронумеровані, не скріплені між собою, не містять підпису ОСОБА_8 , тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що сьомий аркуш угоди, який містить підпис ОСОБА_8 , є її невід`ємною складовою частиною. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що структурна будова документу додаткової угоди № 1 з різними інтервалами між рядками, з перенесенням підписів сторін на наступний аркуш є нелогічною, а її оформлення не переконує щодо неможливості внесення змін до змісту угоди без її пошкодження.

Наразі прокурором не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_8 надавалися на ознайомлення сім аркушів додаткової угоди № 1 саме того змісту, що міститься в матеріалах кримінального провадження.

Посилання прокурора на показання свідка ОСОБА_12 про те, що додаткова угода № 1 надавалась ОСОБА_8 в повному обсязі, він її забирав додому для ознайомлення, а потім приніс до СТОВ «Деренківець» з відповідним підписом, будь-якими іншими доказами не підтверджені та спростовуються показаннями обвинуваченого. Колегія суддів, за відсутності інших доказів що підтверджують показання свідка ОСОБА_12 , позбавлена можливості покласти їх в основу обвинувального вироку, в тому числі, з урахуванням того, що це безпосередньо стосується професійної діяльності свідка, яка в СТОВ «Деренківець» працювала з пайовиками і надання останньою стороні додаткової угоди оформленої неналежним чином, свідчило б про неналежне виконання нею своїх обов`язків.
Апеляційна інстанція звертає увагу на те, що під підробленням документа розуміється як повне виготовлення сфальсифікованого документа, так і часткова фальсифікація змісту справжнього документа. За версією обвинувачення, ОСОБА_8 підробив договір шляхом підпису за свою матір ОСОБА_11 . За змістом наявної в матеріалах кримінального провадження додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 01.07.2016, на її сьомому аркуші в графі «підписи сторін» наявний підпис орендодавця без його розшифрування. Відповідно до висновку експерта № 1/1691 від 27.09.2018, підпис від імені ОСОБА_11 у графі «Орендодавець» додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 02.01.2014, укладеної між СТОВ «Деренківець» (орендар) і ОСОБА_11 (орендодавець), датованої 01.07.2016 виконаний ОСОБА_8 .
Оскільки прокурором не доведено, що ОСОБА_8 на момент підписання додаткової угоди № 1 був ознайомлений з повним її змістом і розумів, що підписує саме додаткову угоду від імені ОСОБА_11 , відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_8 проставив підпис на додатковій угоді № 1 від 01.07.2016 не від власного імені, а від імені ОСОБА_11 , тобто відсутні докази, що він вчинив об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підробив угоду шляхом підпису за свою матір. Більш того, з показань свідка ОСОБА_12 слідує, що на момент отримання від ОСОБА_8 підписаної додаткової угоди № 1, було відомо, що вона підписана ним особисто як спадкоємцем, оскільки ОСОБА_11 за станом здоров`я перебувала в тяжкому стані. За наявності даних про те, що додаткова угода № 1 підписана не уповноваженою на те особою, у СТОВ «Деренківець» були відсутні підстави її виконувати, в тому числі подавати на його реєстрацію.
Щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що вказаний склад кримінального правопорушення, як вбачається з обвинувального акта, є похідним від складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за яким останнього виправдано, тому, оскільки органом досудового розслідування ОСОБА_8 інкримінують лише використання завідома підробного документа додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 01.07.2016, в його діях також відсутній і склад даного кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає також неспростованим прокурором той факт, що на наданому працівником СТОВ «Деренківець» ОСОБА_12 аркуші ОСОБА_8 виконав свій підпис, який одразу повернув, тому підпис на документі, який виготовлений посадовою особою товариства та нею ж наданий на підпис ОСОБА_8 , не являється особистим наданням підробленого документа, в чому обвинувачується останній за обвинувальним актом.

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зокрема, прокурор в апеляційній скарзі порушує питання про повторний допит обвинуваченого, свідка ОСОБА_12 та дослідження письмових доказів в кримінальному провадженні. В уточнюючому клопотанні від 18.05.2021 прокурор, окрім іншого, просить також допитани представника СТОВ «Деренківець». Як на підставу для повторного дослідження доказів стороною обвинувачення зазначено, що наведені докази були в повному обсязі досліджені судом, однак їм було надано невірну оцінку та не проведено їх аналіз в сукупності.

Оскільки передбачених законом підстав для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні прокурором не наведено, а колегією суддів не встановлено, останньому відмовлено в задоволенні відповідного клопотання, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

Доводи прокурора, викладені ним в апеляційній скарзі, були предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення у вироку, з якою колегія суддів повністю погоджується. Обставин для надання іншої оцінки таким доводам, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з твердженнями прокурора про вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, що, на думку прокурора, підтверджується зібраними в провадженні доказами, оскільки такі доводи не знайшли свого об`єктивного підтвердження. При цьому, як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду прокурором не наведено переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про відсутність в діях обвинуваченого складів інкримінованих кримінальних правопорушень.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що за наслідком ретельного дослідження та належної оцінки сукупності наданих прокурором доказів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав невинуватим ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та виправдав останнього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, а доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог процесуального законодавства судом першої інстанції в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Оскільки колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 , апеляційна скарга прокурора залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий:

Судді: