Справа № 201/1873/21
Провадження № 1-кс/201/620/2021
УХВАЛА
Іменем України
24 лютого 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю заступника начальника сектору дізнання ОСОБА_3 , представника власника майна ТОВ «Газовоз» ОСОБА_4 , розглянувши клопотання заступника начальника сектору дізнання Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000500 від 06.11.2020р., внесеного за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 272 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника сектору дізнання Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилався на те, що сектором дізнання Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000500 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 272 КК України, за фактом використання завідомо підробленого документу працівниками ТОВ «Газовоз», а також за фактом порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою співробітниками ТОВ «Газовоз».

02 лютого 2021 року надійшла ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 про надання дозволу на проведення обшуку за здійснення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовоз» роздрібною торгівлі пальним за адресою: місто Дніпро, бульвар Зоряний, 1-Г.

18 лютого 2021 року співробітниками Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено обшук за адресою: місто Дніпро, бульвар Зоряний, 1-Г. на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 від 03.02.2021 року (справа № 201/1020/21, провадження № 1-кс/201/313/2021)

У ході проведення обшуку, було виявлено та вилучено:

-Файл в якому знаходиться копія ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: м.Дніпро, бульвар Зоряний 1-Г АЗС;

-Ксерокопія ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;

-Ксерокопія сертифікати відповідності;

-Копія товарно-транспортної накладної;

-Два файли з бланками;

-Книга відгуків та пропозицій;

-Журнал передачі зміни АЗС №3;

-Книга обліку розрахункових операцій №РЗ на 78 аркушах;

-Пусті товарні чеки ФОП « ОСОБА_6 »;

-Відомість заправки автомобілів ФОП « ОСОБА_7 »;

-Відомість заправки автомобілів « ОСОБА_8 »;

-Відомість заправки автомобілів «Галустян»;

-Відомість заправки автомобілів «Величко»;

-Відомість заправки автомобілів «BS Групп»;

-Відомість заправки автомобілів «ДМС»;

-Відомість заправки автомобілів «Юрьев»;

-Відомість заправки автомобілів «Педелька»;

-Відомість заправки автомобілів;

-Файл з відомістю заправки автомобілів;

-Бейджик ТОВ «ГазоВОЗ» на оператора заправки ОСОБА_9

-ОСОБА_10 ;

-Посвідчення №9644 на ім`я ОСОБА_9 ;

-Газозаправна колонка з шлангом та цистерною для зберігання газу.

Дізнавач вказує, що вилучене в ході обшуку майно є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а також існують підстави вважати, що дані предмети є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, та на них можуть зберігатися сліди та вони можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Тому з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна, а також збереження речових доказів, дізнавач просив накласти арешт на вищевказане майно.

У судовому засіданні заступник начальника сектору дізнання Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 на задоволенні клопотання наполягала з підстав, зазначених у ньому.

Представник володільця майна адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечила. Вказала на безпідставність вилучення майна, оскільки ТОВ «Газовоз» має ліцензію і дозвіл на здійснення своєї діяльності. Надала слідчому судді підтверджуючі документи.

Відповідно до ст. 107 КПК України здійснювалося повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та додані до нього документи, приходить до наступних висновків.

Сектором дізнання Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000500 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 272 КК України, за фактом використання завідомо підробленого документу працівниками ТОВ «Газовоз», а також за фактом порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою співробітниками ТОВ «Газовоз».

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем здійснення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовоз» роздрібною торгівлі пальним за адресою: місто Дніпро, бульвар Зоряний, 1-Г.

18 лютого 2021 року співробітниками Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено обшук за адресою: місто Дніпро, бульвар Зоряний, 1-Г, в ході якого виявлено та вилучено:

-Файл в якому знаходиться копія ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: м.Дніпро, бульвар Зоряний 1-Г АЗС;

-Ксерокопія ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;

-Ксерокопія сертифікати відповідності;

-Копія товарно-транспортної накладної;

-Два файли з бланками;

-Книга відгуків та пропозицій;

-Журнал передачі зміни АЗС №3;

-Книга обліку розрахункових операцій №РЗ на 78 аркушах;

-Пусті товарні чеки ФОП « ОСОБА_6 »;

-Відомість заправки автомобілів ФОП « ОСОБА_7 »;

-Відомість заправки автомобілів « ОСОБА_8 »;

-Відомість заправки автомобілів «Галустян»;

-Відомість заправки автомобілів «Величко»;

-Відомість заправки автомобілів «BS Групп»;

-Відомість заправки автомобілів «ДМС»;

-Відомість заправки автомобілів «Юрьев»;

-Відомість заправки автомобілів «Педелька»;

-Відомість заправки автомобілів;

-Файл з відомістю заправки автомобілів;

-Бейджик ТОВ «ГазоВОЗ» на оператора заправки ОСОБА_11

-ОСОБА_10 ;

-Посвідчення № НОМЕР_1 на і`мя ОСОБА_11 ;

-Газозаправна колонка з шлангом та цистерною для зберігання газу.

Постановою заступника начальника сектору дізнання ОСОБА_3 від 18.02.2021 року вказані речі визнані речовими доказами.

Також слідчим суддею встановлено наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що під час проведення досудового розслідування у формі дізнання стало відомо, що ТОВ «Газовоз» на території м. Дніпро ведуть господарську діяльність з об`єктами підвищеної небезпеки АГЗП та АЗС без дозвільних документів відповідних органів, чим порушують Закон України «Про об`єкти підвищеної небезпеки»; Указ Президента України від 16 січня 2013 № 20 «Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій»; постанову Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 р. № 1043 «Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки Державною службою з надзвичайних ситуацій»; наказ МВС України 06.02.2017 № 92 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 березня 2017 р. за №276/30144 «Про затвердження Інструкції з організації перевірок діяльності міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту»; наказ МВС України від 30.12.2014 №1417 зареєстроване Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 252/26697 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; наказ МВС України від 06.06.2017 № 470 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 червня 2017 р. за № 795/30663 «Про затвердження Правил пожежної безпеки на ринках України»; наказ МВС України від 02.11.2015 №1337 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 листопада 2015 р. за № 1467/27912 «Деякі питання проведення перевірок, щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки», законодавство у сфері Земельного кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу пального» та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів».

Згідно інформації, яка знаходиться у вільному доступі в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі Міністерства юстиції України за посиланням http//usr.minjust.gov.ua ТОВ «Газовоз», повна назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Газовоз», , розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, офіс 627. Засновниками є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Серед видів діяльності Товариства зазначеного: 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 47.30 Роздрібна торгівля пальним.

Під час проведення досудового розслідування у формі дізнання, в порядку ст. 93 КПК України було направлено запит до ГУ Держпраці у Дніпропетровській області. На підставі запиту, ГУ Держпраці у Дніпропетровській області було надано відповідь, згідно якої стало відомо, що ТОВ «Газовоз» отримало дозвіл від 08.02.2017 № 0156.17.12 на експлуатацію машин, механізмів, устаткування, підвищеної небезпеки за адресою: м. Дніпро, бульвар Зоряний, 1-Г.

В свою чергу, процедура видачі дозволів регламентована Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107.

Відповідно до п.10 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затв. Наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 №15, до таких робіт зокрема віднесено роботи з надзвичайно займистими, легкозаймистими, займистими та вибухонебезпечними речовинами.

Пунктом 3.1. Розділу ІІІ Правил безпеки систем газопостачання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.05.2015 р. №285 передбачено, що роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки відповідно до вимог Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1107.

Пунктом 3.3. Розділу ІІІ Правил безпеки систем газопостачання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.05.2015 №285 передбачено, що власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) відповідає за технічний стан і безпечне користування газопроводами, газовими приладами, димовими та вентиляційними каналами.

Частиною 3 ст. 21 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Таким чином, під час проведення досудового розслідування стало відомо, що працівники АГЗП ТОВ «Газовоз», що розташований за адресою: м. Дніпро, бульвар Зоряний, 1-Г здійснюють діяльність з роздрібної торгівлі пальним без передбаченого законом обов`язкового дозволу на проведення газонебезпечних робіт та робіт у вибухопожежонебезпечних зонах, а також без дозволу на заповнення, злив балонів, інших ємностей із зрідженим, вибухонебезпечним газом.

Саме відсутність дозволу на проведення газонебезпечних робіт та робіт у вибухопожежонебезпечних зонах, а також без дозволу на заповнення, злив балонів, інших ємностей із зрідженим, вибухонебезпечним газом, а також наявність в діях посадових осіб ТОВ «Газовод» складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України слугувало підставою для проведення обшуку та підставою для подання клопотання про накладання арешту на вилучене в ході обшуку майно.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки слідчим не доведено наявність підстав, передбачених КПК України, для накладання арешту на майно.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 272 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо це порушення створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого. При цьому створення загрози загибелі людей повинно бути реальним, свідчити про його виникнення в конкретному виробничому процесі або внаслідок його такого небезпечного стану (загрози), коли з великою долею вірогідності можуть настати передбачені законом наслідки. Тобто, реальність загрози має бути виражена у конкретній ситуації, що виникла у зв`язку з порушенням правил безпеки, і саме ця обстановка підлягає відображенню у пред`явленому обвинуваченні, підтверджується доказами та утворює об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України.
В даному випадку слідчий суддя погоджується з доводами представника володільця майна щодо відсутності в диспозиції статті 272 КК України вимоги наявності дозволу ГУ Держпраці.
Слідчим вказані доводи представника володільця майна не спростовані.

Згідно абз. 2 п. 21 ППВСУ № 7 від 12.06.2009 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини проти безпеки виробництва» як поняття "загроза загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків" (ч. 1 ст. 272, ч. 1 ст. 273, ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст. 275 КК України) необхідно розуміти такі зміни у стані виробничих об`єктів, підприємств, унаслідок яких виникає реальна небезпека життю людей або реальна небезпека заподіяння (настання) шкоди вказаним у цих статтях благам.

При цьому, реальність загрози визначається з урахуванням наявності чи відсутності людей, матеріальних об`єктів у сфері дії шкідливих факторів, які приводяться до руху порушеннями правил виконання робіт з підвищеною небезпекою; кількістю та ступенем шкідливості певних речовин; тривалості, місця та часу вчинення діяння тощо.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Жодних підтверджень можливості настання реальної небезпеки життю людей або реальної небезпеки заподіяння (настання) шкоди слідчим у судовому засіданні не доведено.

Крім того, стаття 98 КПК України розкриває поняття речових доказів. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст.173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий вказує, як мету арешту - збереження речових доказів з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна, при цьому, до матеріалів клопотання долучено протокол обшуку від 18.02.2021 року, за яким газозаправну колонку залишено під зберігальну розписку ОСОБА_11 , який, як встановлено слідчим суддею є оператором газозаправної станції.

Вказані дії суперечать змісту абзацу другого частини першої статті 170 КПК України, а оскільки завдання арешту за вказаних обставин не може бути досягнуто, питання його недоцільності є очевидним.

Слідчим не доведено необхідність накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, а саме: файл в якому знаходиться копія ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: АДРЕСА_1 ; Ксерокопія ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним; Ксерокопія сертифікати відповідності; Копія товарно-транспортної накладної; Два файли з бланками; Книга відгуків та пропозицій; Журнал передачі зміни АЗС №3; Книга обліку розрахункових операцій №РЗ на 78 аркушах; Пусті товарні чеки ФОП « ОСОБА_6 »; Відомість заправки автомобілів ФОП « ОСОБА_7 »; Відомість заправки автомобілів «Миколенко»; Відомість заправки автомобілів «Галустян»; Відомість заправки автомобілів «Величко»; Відомість заправки автомобілів «BS Групп»; Відомість заправки автомобілів «ДМС»; Відомість заправки автомобілів «Юрьев»; Відомість заправки автомобілів «Педелька»; Відомість заправки автомобілів; Файл з відомістю заправки автомобілів; Бейджик ТОВ «ГазоВОЗ» на оператора заправки ОСОБА_9 . Бейджик ОСОБА_14 ; посвідчення № НОМЕР_1 на і`мя ОСОБА_11 , газозаправну колонку з шлангом і цистерною для зберігання газу, та те, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слідчим не доведено, яким чином вищевказане майно має значення для кримінального провадження і яким чином воно доводить створення з боку ТОВ «Газовоз» загрози загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, як передбачено диспозицією ч. 1 ст. 272 КК України.

Також слідчий в клопотанні не вказав індивідуальні ознаки газозаправної колонки з шлангом і цистерною для зберігання газу, а саме: назву, номер, об`єм, дату випуску, що також позбавляє слідчого суддю вирішити питання про накладання арешту на це майно.

Слідчий в клопотанні також не вказав, яким шляхом потрібно накласти арешт на вказане майно.

Разом з цим, як встановлено слідчим суддею, саме відсутність дозволу на проведення газонебезпечних робіт та робіт у вибухопожежонебезпечних зонах, а також без дозволу на заповнення, злив балонів, інших ємностей із зрідженим, вибухонебезпечним газом слугувало підставою для проведення обшуку та підставою для подання клопотання про накладання арешту на вилучене в ході обшуку майно.

У спростування вказаного, в судовому засіданні представником володільця майна адвокатом ОСОБА_4 слідчому судді була надана ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним № 1900490 від 29.08.2019 року, видана ТОВ «Газовоз» на місце торгівлі пальним за адресою: м.Дніпро, бульвар Зоряний, 1-г. Строк дії ліцензії до 29.08.2024 року.

Також адвокат надав дозвіл № 0156.17.12 від 08.02.2017 року, за яким ТОВ «Газовоз» дозволено експлуатувати устаткування, пов`язане з використанням, зберіганням, транспортуванням небезпечних речовин (пропан-бутан), а саме: на резервуар наземний для зріджених вуглеводневих газів «Ph-9.9», V-9.9 м3, 2016 р.в.; колонка паливно-роздавальна Астра-2-0.2, 2011 р.в., за адресою: м.Дніпро, бульвар Зоряний, 1-г. Строк дії дозволу до 07.02.2022 року.

Крім того, адвокат надав дозвіл № 0840.19.12 від 16.08.2019 року, за яким ТОВ «Газовоз» дозволено виконувати газонебезпечні роботи та роботи у вибухопожежонебезпечних зонах. Строк дії дозволу до 16.08.2024 року.

На переконання слідчого судді вказані дозволи підтверджують спроможність ТОВ «Газовоз» забезпечити дотримання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки: газонебезпечних робіт та робіт у вибухопожежонебезпечних зонах; заповнення, злив ємностей із зрідженим та вибухонебезпечним газом, та забезпечити дотримання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки обладнання, призначене для експлуатації (застосування) в потенційно вибухонебезпечному середовищі.

При цьому адвокатом зазначено наступне.

Відповідно до п. 14 постанови КМУ від 26 жовтня 2011 р. № 1107 Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, дія дозволу поширюється на всю територію України. Роботодавець, який отримав дозвіл і має намір виконувати роботи підвищеної небезпеки та/або експлуатувати (застосовувати) машини, механізми, устатковання підвищеної небезпеки (у тому числі відокремленим підрозділом), повинен письмово повідомити про це територіальний орган Держпраці за місцем виконання таких робіт та/або експлуатації (застосування) таких машин, механізмів, устатковання не пізніше ніж за десять робочих днів до початку їх виконання та/або експлуатації (застосування) з наданням копії дозволу.

Адвокат повідомив, що ТОВ «Газовоз», маючи дозвіл № 0840.19.12 від 16.08.2019 року на виконання газонебезпечних робіт та робіт у вибухопожежонебезпечних зонах, та дозвіл № 0156.17.12 від 08.02.2017 року на експлуатацію устаткування, пов`язане з використанням, зберіганням, транспортуванням небезпечних речовин (пропан-бутан), а саме: на резервуар наземний для зріджених вуглеводневих газів «Ph-9.9», V-9.9 м3, 2016 р.в.; колонка паливно-роздавальна Астра-2-0.2, 2011 р.в., за адресою: м.Дніпро, бульвар Зоряний, 1-г, повідомив територіальний орган Держпраці за місцем експлуатації (застосування) таких машин, а саме за адресою: м.Дніпро, бульвар Зоряний, 1-г.

Отже, на думку адвоката, необхідність отримувати дозволу на виконання газонебезпечних робіт та робіт у вибухопожежонебезпечних зонах за адресою: м.Дніпро, бульвар Зоряний, 1-г, законодавчими нормами не передбачено.

Слідчим в силу ст. 22 КПК України (принцип змагальності) вказані доводи адвоката не спростовані. Слідчим не надано жодного документу, в якому вказувалось би про те, що незважаючи на наявність у ТОВ «Газовоз» дозволу № 0840.19.12 від 16.08.2019 року, за яким ТОВ «Газовоз» дозволено виконувати газонебезпечні роботи та роботи у вибухопожежонебезпечних зонах, товариству необхідно отримати дозвіл на виконання газонебезпечних робіт та робіт у вибухопожежонебезпечних зонах саме за адресою: м.Дніпро, бульвар Зоряний, 1-г.
Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до частини 8ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Разом з цим, слідчим не зазначено вартість шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з метою відшкодування якої може бути подано цивільний позов, будь-яка особа набула статусу підозрюваного у зазначеному кримінальному провадженні, або щодо будь-якої юридичної особи здійснюється провадження.

Крім цього, санкцією ст. ч.1 ст. 272 КК України не передбачено такого виду покарання як конфіскація, а слідчим не наведено підстав вважати, що вилучене майно може бути піддане спеціальній конфіскації.

Крім того, у відповідності до п. 2 розділу 2.6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому, таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.

Щодо осіб, які не є підозрюваними або обвинуваченими, або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
При вирішенні клопотання слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ.

Так, застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n.50, Series A № 98). ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагають визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Крім того, відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь- яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" та "Кушоглу проти Болгарії"). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

На даний момент жодній посадовій особі ТОВ «Газовоз» не повідомлено про підозру в рамках кримінального провадження № 0000500, тобто в порушення усталеній практиці ЄСПЛ процесуальний статус суб`єкта, на майно якого слідчий просить накласти арешт, не визначений.

На переконання слідчого судді, у даному випадку має місце порушення гарантованого права власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, як безпідставно обмежене в силу положень національного законодавства, так і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а вилучення його майна порушує його право на вільне користування та розпорядження своїм особистим майном, закріплене ст. 41 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання заступника начальника сектору дізнання Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Повернути майно, вилучене в ході обшуку, проведеного 18 лютого 2021 року за адресою: місто Дніпро, бульвар Зоряний, 1-Г, особі, у якої його було вилучено.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії.

Повний текст ухвали оголошений 01 березня 2021 року о 08-45 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1