Ухвала

іменем України
04 березня 2021 року

м. Київ
справа № 643/16690/17
провадження № 51-1099ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006445, щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання та реєстрації в Україні, раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Московського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбуття покарання засудженому визначено обчислювати з 07 листопада 2017 року.
Зараховано ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 07 листопада 2017 року.
Запобіжний захід щодо засудженого залишено у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 11 215,99 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Скасовано арешт на майно, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року.
Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_4 31 жовтня 2017 року близько о 10:20, точного часу в ході судового розгляду не встановлено, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , побачив відчинене вікно квартири АДРЕСА_3 за вказаною адресою та, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, проник через вікно до однієї з кімнат (спальні) вищевказаної квартири, де, оглядаючи її, виявив на меблевій антресолі грошові кошти в сумі 110 грн, якими заволодів, поклавши їх до кишені своїх штанів. Після цього, продовжуючи оглядати квартиру на предмет наявності цінного майна, зайшов до іншої кімнати (зали), де виявив телевізор «Самсунг» моделі UE32H4500АK вартістю 4053 грн, який стояв на тумбочці біля вікна. Відключивши телевізор, ОСОБА_4 переніс його з тумбочки до дивана, приготувавши його для подальшого викрадення, та продовжив оглядати шафи меблевої стінки зазначеної кімнати з метою викрадення будь-якого майна, що має чималу вартість. У цей час мешканка квартири ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, глухонімою та інвалідом з дитинства і яка перебувала на кухні вищевказаної квартири, зайшла до кімнати, де вже був засуджений, та виявила протиправні дії останнього. ОСОБА_4 , розуміючи, що його протиправні дії стали очевидними та явними для потерпілої, бажаючи довести до кінця свій злочинний намір, спрямований на заволодіння майном потерпілої, напав на неї, і, діючи із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоровя потерпілої, заподіяв їй тілесні ушкодження, завдаючи ударів кулаками в ділянку голови і тулубу, від чого ОСОБА_6 впала на підлогу, а засуджений з метою заволодіння її майном продовжив завдавати їй численних ударів кулаками в ділянку голови і тулубу. Після того як потерпіла намагалась чинити опір, кликати на допомогу, засуджений коліном придушив шию останньої, одночасно завдаючи ударів у ділянку тулубу, чим спричинив ОСОБА_6 ушкодження, що належать до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які тягнуть за собою тривалий розлад здоров`я. Далі ОСОБА_4 почувши, що у двері вказаної квартири почала дзвонити сусідка потерпілої ОСОБА_7 , яка відгукнулась на звуки та крики потерпілої на допомогу, не зміг заволодіти телевізором «Самсунг» і грошовими коштами в сумі 110 грн, оскільки, залишаючи місце вчинення кримінального правопорушення, вистрибнув через вікно, через яке проник у вищевказану квартиру, залишивши телевізор та грошові кошти, які випали з кишені засудженого та згодом були вилучені під час огляду місця події 31 жовтня 2017 року.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 01 грудня 2020 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишив без змін, а апеляційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і, як наслідок, безпідставну кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 187 КК, просить змінити вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині визначення правової кваліфікації кримінального правопорушення. На думку захисту, дії засудженого підлягали кваліфікації за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 122 КК, чого не взято до уваги судами під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 . Захисник вважає, що оскаржувані судові рішення суперечать вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК)
Мотиви Суду
Перевіривши доводи викладені в касаційній скарзі захисника, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
За змістом касаційної скарги захисник, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує їх достовірність та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірки згідно зі ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Доводи в касаційній скарзі захисника про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій ч. 3 ст. 187 КК під час кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , є необґрунтованими.
Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, відповідний висновок суд, незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у предявленому обвинуваченні, зробив на підставі аналізу показань, наданих у судовому засіданні: потерпілою ОСОБА_6 , яка вказала, що є глухонімою та інвалідом з дитинства, 31 жовтня 2017 року приблизно о 10:20 вона перебувала на кухні, у квартирі АДРЕСА_4 . Коли прийшла у спальну кімнату, звернула увагу, що там відчинене вікно, після цього пішла до другої кімнати (зали), де побачила незнайомого чоловіка, запитала, що він робить, однак він одразу вдарив її в ділянку носа та почав бити кулаками в обличчя й тулубу, повалив її на підлогу, продовжуючи завдавати ударів кулаками та ногами по тулубу, однією ногою придушив їй шию. Вона чинила опір, намагалася захиститися, кричала, стукала у стінку, на що він продовжував завдавати їй ударів, закривав їй рот. Потім вона побачила дзвінок у квартиру, який мигає та одночасно видає звук, у цей момент нападник залишив її та пішов із зали в спальню і покинув квартиру. Зазначала, що у неї все обличчя було в крові. Далі вона відчинила двері, біля яких була сусідка ОСОБА_7 . Згодом, коли прийшла її дочка, вони викликали швидку допомогу та поліцію. Крім того, зазначила, що коли ОСОБА_4 пішов, вона побачила, що телевізор, який стояв на тумбочці, лежав на дивані поряд із курткою останнього. При цьому вказала, що того дня дочка залишила їй грошові кошти на серванті для придбання продуктів, куди поділись вказані кошти, не пам`ятає. Також потерпіла вказала, що ОСОБА_4 це та особа, яка вчинила щодо неї злочин; свідком ОСОБА_7 , яка повідомила, що проживає у квартирі АДРЕСА_5 за тією ж адресою, що й потерпіла, в сусідньому з нею під`їзді, їх квартири розташовані через стінку. У жовтні 2017 року приблизно о 10:0010:30, точної дати і часу не пам`ятає, вона почула стук у стінку та крик з боку квартири ОСОБА_6 , після чого вона вийшла на вулицю, постукала у вікно її квартири, а потім зайшла у підїзд та подзвонила у дзвінок квартири потерпілої. Двері квартири відкрила ОСОБА_6 , яка була вся побита, обличчя, руки, ноги у неї були в крові, коли свідок зайшла у кімнату, то побачила там безлад, а також куртку і телевізор, що лежали на дивані. Вона допомогла потерпілій змити кров з обличчя. Працівників поліції та швидку допомогу вона не викликала, оскільки не розуміла, що потерпіла їй говорить; свідком ОСОБА_8 , яка повідомила, що є дочкою потерпілої, 31 жовтня 2017 року приблизно о 15:00, коли вона прийшла з роботи додому, двері квартири відкрила мати, обличчя якої все було в синцях і крові, та взагалі мати була у тяжкому стані. Після того, мати повідомила їй, що у квартиру через вікно заліз грабіжник, який її побив та душив. Далі вона викликала поліцію і швидку допомогу, після приїзду швидкої допомоги матір відвезли до лікарні. Крім того, вона вказала, що, коли зайшла до квартири, побачила, що в залі був безлад, на дивані лежала чоловіча куртка чорного кольору і телевізор, який раніше стояв у них на тумбочці. Зі слів доньки ОСОБА_9 , вона дізналася, що грошові кошти, які лежали у спальні на серванті, робітники поліції знайшли біля батареї; свідком ОСОБА_9 , яка зазначила, що є онукою потерпілої і що 31 жовтня 2017 року близько 16:00 після телефонного дзвінка своєї матері, яка їй повідомила про проникнення до квартири невідомого і побиття бабусі, вона приїхала додому. Коли приїхала до квартири, там були бабуся у тяжкому стані, мати, працівники поліції, швидка допомога. Коли свідок зайшла до зали, то побачила там безлад, на дивані лежала чоловіча куртка і телевізор, який раніше стояв у них на тумбочці, на килимі була кров, а у спальні біля батареї та вікна, через яке проник грабіжник, працівники поліції знайшли грошові кошти в розмірі 110 грн, що лежали у спальні на серванті.
Також вину засудженого підтверджено іншими зібраними у справі доказами, дослідженими судом першої інстанції, а саме даними: заяви потерпілої ОСОБА_6 від 31 жовтня 2017 року про вчинене кримінальне правопорушення, в якій вона просила притягнути до відповідальності невідомого кавказької зовнішності, який через вікно проник у її квартиру та намагався здійснити крадіжку її майна, однак, побачивши її, заподіяв їй тілесні ушкодження; рапорту Московського ВП ГУНП в Харківській області від 31 жовтня 2017 року, відповідно до якого вказаної дати о 16:46 надійшло повідомлення зі служби 102; протоколу огляду місця події від 31 жовтня 2017 року та ілюстрованим матеріалом до нього, відповідно до якого вбачається, що місцем події є квартира АДРЕСА_4 , прибудинковий майданчик та засаджений газон. Біля будинку з тильної сторони, де виходить вікно кімнати № 1, наявний слід підошви взуття, у кімнаті № 2 на ліжку чоловіча спортивна куртка, на підлозі кімнати № 2 сліди речовини бурого кольору, в кімнаті № 1 під вікном було виявлено грошові кошти у розмірі 110 грн номіналом купюр по 50, 50, 10 грн; протоколу предявлення особи для впізнання за фотознімками від 06 листопада 2017 року, відповідно до якого потерпіла серед пред`явлених осіб, зображених на фотознімках для впізнання, впізнала особу за № 4 ОСОБА_4 , як особу, яка намагалася вчинити грабіж її майна та спричинила тілесні ушкодження; протоколу огляду предметів від 21 листопада 2017 року; постанови про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 21 листопада 2017 року, згідно з якою предмети, зазначені в протоколі огляду від цієї дати, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні; висновку судово-медичної експертизи від 21 листопада 2017 року № 1312-А/17, в якому вказано, що у зв`язку з подією, можливо, 31 жовтня 2017 року в ОСОБА_6 мали місце пошкодження: закрита черепно-мозкова травма з наявністю синців на обличчі, пластинчастого субдурального крововиливу на рівні лівої гемісфери головного мозку, забиття головного мозку, крововилив на шиї, забій лівої легені, посттравматична лівостороння пневмонія. Перераховані пошкодження утворилися від впливу тупих твердих предметів, могли виникнути за обставин, викладених у постанові, у своїй сукупності належать до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які тягнуть за собою тривалий розлад здоров`я; протоколу проведення слідчого експерименту від 22 листопада 2017 року за участю потерпілої та спеціаліста судово-медичного експерта ХОБСМЕ ОСОБА_10 у присутності понятих із фототаблицею до протоколу, в ході якого потерпіла вказала місце вчинення злочину, розповіла та показала про обставини і механізм вчинення злочину ОСОБА_4 , дані протоколу узгоджувалися з показаннями останньої, даними в ході судового розгляду; висновку судово-медичної експертизи від 22 листопада 2017 року № 1399-А/17, в якому вказано, що у зв`язку з подією, можливо, 31 жовтня 2017 року в ОСОБА_6 мали місце пошкодження: закрита черепно-мозкова травма з наявністю синців на обличчі, пластинчастого субдурального крововиливу на рівні лівої гемісфери головного мозку, забиття головного мозку, крововилив на шиї, забій лівої легені, посттравматична лівостороння пневмонія. Перераховані пошкодження утворилися від впливу тупих твердих предметів, могли виникнути за обставин, викладених у постанові, у своїй сукупності відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які тягнуть за собою тривалий розлад здоров`я. Тілесні ушкодження, наявні у потерпілої, могли утворитися за обставин, на які вона посилається в протоколі слідчого експерименту від 22 листопада 2017 року. Вказані ушкодження потерпілої не могли бути утворені в результаті самовільного падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню; висновку судово-цитологічної експертизи від 16 листопада 2017 року № 1336-Ц/17, висновку судової - дактилоскопічної експертизи від 15 листопада 2017 року № 1642, відповідно до якої на трьох відрізках прозорої липкої стрічки розмірами 23х56 мм, 30х42 мм, 27х38 мм, наданих на дослідження, відкопійовано три сліди пальців рук розмірами 11х50 мм, 21х35 мм, 15х40 мм, визнані придатними для ідентифікації особи. Ці три сліди залишені особою, дактилокарта якої заповнена на ім`я « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_2 ; висновку товарознавчої експертизи від 01 листопада 2017року № 344, яким встановлено, що вартість телевізора «Самсунг» становить 4053 грн, та іншими наведеними у вироку доказами.
Оцінивши показання потерпілої, свідків, підтверджені іншими доказами, які досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), поєднаного з проникненням у житло.
Крім того, суд обґрунтовано відхилив посилання захисту з приводу неправильної кваліфікації дій ОСОБА_4 , а саме про те, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 122 КК, оскільки відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечним для життя чи здоров`я насильством є умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Згідно з наданими поясненнями потерпіла підтвердила, що засуджений завдавав їй ударів кулаками та ногами, а також душив її. Крім того, заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які тягнуть за собою тривалий розлад здоров`я, підтверджується висновком судово-медичної експертизи. Потерпіла була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, і будь-яких обставин, які би могли давати їй підстави для обмови засудженого, судом не було встановлено.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до роз`яснень п. 22 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднані з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж чи розбій, вчинене слід кваліфікувати відповідно за ч. 3 ст. 186 КК або ч. 3 ст. 187 КК, що і мало місце в цьому випадку, оскільки дії засудженого, розпочаті як таємне викрадення, у зв`язку з виявленням потерпілою, переросли у розбій унаслідок застосування до потерпілої, насильства, що було доведено дослідженими доказами в судовому засіданні.
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, повністю доведена і дії засудженого кваліфіковано правильно.
Незгода захисника з висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч. 2 цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Із долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд під час перегляду вироку суду першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі захисника, які є аналогічними доводам у її касаційній скарзі, та із зазначенням мотивів прийнятого рішення залишив вирок без зміни.
Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, за обставин, встановлених судом, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.
При цьому суд обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту з приводу неправильної кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 187 КК та можливості перекваліфікації їх на ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 122 цього Кодексу, оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.
Таким чином, суд, урахувавши показання потерпілої ОСОБА_6 та висновок судово-медичної експертизи від 22 листопада 2017 року № 1399-А/17, правильно зазначив, що в цьому випадку, як вбачається з обставин кримінального правопорушення, перебуваючи в квартирі потерпілої, засуджений застосував до неї насильство, ще не маючи реальної можливості розпорядитися майном, після того як спрацював дзвінок у квартиру, який мигає та одночасно видає звук, у цей момент він залишив потерпілу й пішов із зали в спальню і покинув квартиру. При цьому відповідно до протоколу огляду місця події від 31 жовтня 2017 року в кімнаті № 1 під вікном було виявлено грошові кошти в розмірі 110 грн, а згідно з показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у спальні біля батареї та вікна, через яке проник грабіжник, працівники поліції знайшли грошові кошти, в сумі 110 грн, що лежали у спальні на серванті, у зв`язку з чим з огляду на викладене неможливо було стверджувати про те, що засуджений після застосування до потерпілої насильства не мав наміру на заволодіння майном. А залишення засудженим куртки, телевізора на дивані та грошових коштів не свідчить, що насильство застосоване лише з метою уникнення затримання і засуджений не мав наміру заволодіти майном після того, як його дії були викриті.
Разом із цим судом слушно відхилено доводи захисту з приводу того, що потерпіла, побачивши ОСОБА_4 у квартирі, сама не випускала його та схопила, а він намагався вирватися шляхом заподіяння їй тілесних ушкоджень, з огляду на вік потерпілої, яка є глухонімою, вік засудженого, наявні в неї відповідно до висновку експертизи тілесні ушкодження, які у сукупності належать до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що тягнуть за собою тривалий розлад здоров`я.
Суд погоджується з наведеними висновками суду апеляційної інстанції.
На переконання колегії суддів касаційного суду, перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника здійснено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає приписам статей 370, 419 КПК, а тому доводи захисника про порушення судом апеляційної інстанції норм кримінального процесуального закону є безпідставними.
Тих істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли бути безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, Суд не встановив.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3