Ухвала
іменем України
16 серпня 2021 року

м. Київ
справа № 752/5772/21

провадження № 51-3948 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь в розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 186 КК до покарання у виді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 залишена без задоволення, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно із вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим за те, що він 24 липня 2019 року приблизно о 06:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 на території автомийки "Піна", яка належи ОСОБА_7 ; Аванесов Г.І.", діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до адміністратора в ОСОБА_8 йки Толчакова О.В. та здійснюючи моральний тиск, змусив останнього надати йому ключ від сейфу, який знаходився в приміщенні вказаної автомийки, після чого, отримавши ключ, у присутності адміністратора відкрив сейф та відкрито заволодів грошовими коштами у розмірі 9 300 грн, що н ОСОБА_7 ілому Аванесову Г.І. та з місця вчинення злочину з викраденим зник.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд в апеляційному суді у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
На обґрунтування своїх доводів щодо м`якості при ОСОБА_5 рання Ковальову С.В., прокурор посилається на те, що:
судами першої й апеляційної інстанції не враховано положення ст.65 КК та роз`яснення, що містяться в п.п. 2 і 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»;
суд першої інстанції безпідставно визнав, а суд апеляційної інстанції погодився з тим, що перевихов ОСОБА_5 лення Ковальова С.В. можливе без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді штрафу, що на думку сторони обвинувачення може становити високу небезпеку для суспільства, оскільки під час судового розгляду провадження не здобуто даних, які б дозволяли вважати обґрунтованим перевиховання обвинуваченого без призначення покарання у виді позбавлення волі;
поза увагою суду залишились дані про підвищену суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який своїми умисними діями, попередньо спланованими, змусив потерпілого надати доступ до сховища грошей, вчинив зухвале, відкрите заволодіння грошима потерпілого в сумі 9 300 грн, що значно перевищує суму штрафу, призначеного вироком суду;
не враховано того, що обвинувачений не одружений і не має сталих соціальних зв`язків, має схильність до вчинення корисливих злочинів проти власності, не працює, через що для сплати призначеного судом штрафу у нього не має законних джерел доходу;
судом безпідставно враховано пом`якшуючу покарання обставину щире каяття обвинуваченого, який визнав лише факт вчинення ним злочину, а не свою вину, також він не відшкодував в повному обсязі заподіяну злочином шкоду з моменту вчиненого кримінального правопорушення по теперішній час.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.
Що стосується доводів прокурора викладених в касаційній скарзі про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони на думку Суду є необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається із вироку, що міститься в Єдиному реєстрі судових рішень, суд першої інстан ОСОБА_5 ченні Ковальову С.В. покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК належить до категорії нетяжких злочинів, що обвинувачений працевлаштований неофіційно, неодружений.

Поряд з цим судом враховано:

- пом`якшуючу покарання обставину щире каяття обвинуваченого, дані про його особу, який раніше не судимий, на обліку в медичних закладах у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обтяжуючі покарання обставини відсутні.
Врахувавши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов висновку про те, що перевихов ОСОБА_5 лення Ковальова С.В. можливе без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання за ч.1 ст. 186 КК (в редакції Закону України № 270-VI від 15 квітня 2008 року) у виді штрафу, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
В той же час, як вбачається із змісту ухвали апеляційного суду, наведені у апеляційній скарзі прокурора доводи щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання у виді штрафу ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, які є аналогічними доводам касаційної скарги, належним чином перевірені апеляційним судом і на них зазначено відповідні мотиви.
Апеляційний суд, погоджуючись з вироком суду в частині пр ОСОБА_5 рання Ковальову С.В. у виді штрафу в розмірі 1 700 грн, зазначив про обставини, які враховані судом першої інстанції, зокрема:

? про врахування ступеню тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК, яке належить до нетяжких злочинів та особу обвинуваченого, який не одружений, працевлаштований неофіційно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий;

- про врахування обставини, що згідно ст. 66 КК пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, а обставини, що згідно ст. 67 КК обтяжують покарання, судом не встановлено;

- що перевихов ОСОБА_5 лення Ковальова С.В. можливе без ізоляції від суспільства, а призначення йому покарання за ч. 1 ст. 186 КК у виді штрафу буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Врахувавши та погодившись з наведеними у вироку мотивами при ОСОБА_5 рання Ковальову С.В. суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі.
Доводи апеляційної скарги першого заступника керівника Київської міської прокуратури щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, суд апеляційної інстанції не визнав обґрунтованими та зазначив в ухвалі, що в апеляційній скарзі не наведено достатнього обґрунтування на підтвердження того, що покарання, призначене обвинуваченому у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, як за своїм видом, так і розміром, є явно несправедливим через м`якість.
Посилання прокурора у апеляційній скарзі на те, що призначене обвинуваченому покарання не може досягнути мети покарання через його невідповідність вимогам статей 50, 65 КК, та що судом явно порушений принцип індивідуалізації покарання, суд апеляційної інстанції визнав безпідставними, оскільки саме з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, на підставі загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 цього Кодексу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинуваченому має бути призначене покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 186 КК, у виді штрафу, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети покарання.
Крім того, з доводами апеляційної скарги про те, що судом недостатньо враховано тяжкість кримінального правопорушення, яке складає підвищену суспільну небезпеку, а також відверто проігноровано зухвалий та небезпечний характер заволодіння обвинуваченим грошовими коштами потерпілого, апеляційний суд не погодився, оскільки, всупереч доводам скарги, за обставин, визнаних судом доведеними, обвинувачений без застосування будь-якого насильства або погроз, змусив надати йому ключ від сейфу, де знаходилися готівкові кошти не потерпілого адмін ОСОБА_8 мийки Толчакова О.В., яка належить сам ОСОБА_7 у ФОП «Аванесов Г.І.».
При цьому суд апеляційної інстанції врахував та зазначив в ухвалі про те, що під час апеляційного розгляду, на час вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, останній неофіційно працював ОСОБА_7 ФОП «Аванесов Г.І.», який обіцяв йому грошову винагороду за якісну роботу але своєї обіцянки не виконав.
Отже апеляційний суд дійшов висновку, з яким погоджується й колегія суддів, що доводи апеляційної скарги про те, що інкриміновані обвинуваченому дії вказують на підвищений рівень суспільної небезпеки, як вчиненого діяння, так і особи обвинуваченого, не можуть бути визнані такими, що відповідають дійсності та ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тим більше, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, а вчинений ним злочин є нетяжким.
Твердження доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані на підтвердження цієї обставини, що визнання вини обвинуваченим, свідчить про намагання уникнути справедливого покарання за вчинений злочин, суд апеляційної інстанції визнав безпідставними та заз ОСОБА_5 лі, що Ковальов С.В. під час судового розгляду не тільки повністю визнав свою вину та не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним, не оспорювалися, а дійсно щиро покаявся, про що свідчить не лише той факт, що обвинувачений самостійно з`явився до поліції та зізнався у вчиненому, а той факт, що прокурор, який брав учать у розгляді справи в суді першої інстанції, переконавшись у щирості обвинуваченого, а не у його намаганні уникнути справедливого покарання, також пропонував суду призначити йому покарання у виді штрафу.
Приймаючи до уваги ці та інші обставини справи, зокрема дані про особу обвинуваченого та мотиви вчинення ним кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку та зазначив в ухвалі, що призначене обвинуваченому покарання є справедливим, тому відсутні підстави для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, які наведені в апеляційній скарзі прокурора. Закону України № 270-VI від 15 квітня 2008 року), що залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Враховуючи вищезазначене, Суд не вбачає підстав вважати, що постановлена в даному провадженні ухвала суду апеляційної інстанції є незаконною з огляду на невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості. На думку Суду, ухвала апеляційного суду є обґрунтованою і вмотивованою. Суд враховує також те, що апеляційна скарга потерпілою стороною на вирок суду першої інстанції не подавалася, провадження переглядалося за апеляційною скаргою прокурора.
З урахуванням встановлених судом першої та апеляційної інстанції обставин кримінального провадження, ступеня ОСОБА_5 ного Ковальовим С.В. злочину, який є нетяжким злочином, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, хоча неофіційно, але працює, щиро покаявся у вчиненому злочині, доводи у скарзі прокурора про неврахування судами того, що обвинувачений не відшкодував в повному обсязі заподіяну злочином шкоду з моменту вчиненого кримінального правопорушення по теперішній час, що відкрите заволодіння грошима потерпілого в сумі 9 300 грн значно перевищує суму штрафу, призначеного вироком суду, в цілому не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанці ОСОБА_5 ного Ковальову С.В. покарання у виді штрафу, в розмірі 1 700 грн, яке за своїм розміром - 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є максимальним, з урахуванням редакції ч.1 ст.186 КК згідно Закону України № 270-VI від 15 квітня 2008 року. Суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції про призначення йому покарання у виді штрафу. Крім того, Суд враховує те, що потерпілою стороною касаційна скарга на судові рішення в частині призначеного обвинуваченому покарання, не подавалася.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційно ОСОБА_4 прокурора Гапон О.Є., яка брала участь в розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 рок ОСОБА_5 а Сергія Вікторовича відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_9 sed Light"'>каровець ОСОБА_2 В.К. Маринич ОСОБА_3 В.В. Король