КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судових засідань ОСОБА_4 о
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
перекладача ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві з застосуванням відеоконференцзвязку апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Білоцерківського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000567 щодо ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
УхвалоюБілоцерківського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 вересня 2021 року.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини справи та існуючи ризики на підставі чого прийшов до висновку що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити заставу.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом, при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не враховано даних про його особу, зокрема, наявність постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків.
Посилається захисник і на відсутність обґрунтованої підозри та ризиків його неналежної процесуальної поведінки.
Також, апелянт звертає увагу, що суд безпідставно не визначив ОСОБА_7 розмір застави, оскільки навіть на думку сторони обвинувачення останній безпосередньо не вчиняв насильницьких дій та не висловлював таких погроз.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Білоцерківського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000567 щодо ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
УхвалоюБілоцерківського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 вересня 2021 року.
Постановлене рішення суд мотивував тим, що сукупність матеріалів справи дають підстави вважати, що саме такий вид запобіжного заходу може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_7 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя.
З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які, у відповідності до ст. 12 КПК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, за які передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, характер соціальних зв`язків та спосіб життя взагалі, зокрема, те, що він є громадянином іноземної держави, не має постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків та роду занять на території України, не працює, суспільно корисною працею не займається, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Дані про особу обвинуваченого на які посилається захисник були враховані судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак вони не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для його зміни.
Ті обставини, що ОСОБА_7 уклав договір про оренду житла у м. Києві не можуть свідчити про наявність у останнього постійного місця проживання на території України, оскільки такий договір має тимчасовий характер та сам по собі не несе ніяких стримуючих факторів неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_7 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Також, враховуючи характер пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визначення йому, при продовженні тримання під вартою, розміру застави, що не суперечить положенням ст. 183 КПК України.
Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Білоцерківського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , а відтак апеляційна скарга його захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 13 вересня 2021 року, без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3