Справа №295/3577/21
УХВАЛА
Іменем України

26.03.2021 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання старшого дізнавача СД Житомирського РУП ГУНП України в Житомирській області лейтенант поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно та розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000481 від 23.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Старший дізнавач звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, що вилучене близько 13 год 20 хв 22.03.2021 року працівниками поліції, за адресою: м. Житомир, пр-кт Незалежності, 81, під час перевірки автомобіля, під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , марки «DAF» моделі «ХЕ 95.380», н.з. НОМЕР_1 , та виявлено факт вчинення самоправних дій останнім по перевезенню піску в напівпричепі ТМ «Кайзер» з н.з. НОМЕР_2 , без наявності належно оформлених дозвільних документів на придбання вказаного майна.
Відомості за даним фактом 23.03.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження № 0000481 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що в ході досудового розслідування, близько 13 год 20 хв 22.03.2021року працівниками поліції, за адресою: м. Житомир, пр-кт Незалежності, 81, під час перевірки автомобіля, під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , марки ««DAF» моделі «ХЕ 95.380», н.з. НОМЕР_1 , виявлено факт вчинення самоправних дій останнім по перевезенню піску в напівпричепі ТМ «Кайзер» з н.з. НОМЕР_2 , без наявності належно оформлених дозвільних документів на придбання вказаного майна.
В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було встановлено, що 22.03.2021 до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області надійшов рапорт поліцейського СРПП ВП №1 Житомирського РУП ОСОБА_5 , про те, що близько 13 год 20 хв 22.03.2021, за адресою: м. Житомир, пр-кт Незалежності, 81, під час перевірки автомобіля, під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (н.т. НОМЕР_3 ), марки «DAF» моделі «ХЕ 95.380», н.з. НОМЕР_1 , виявлено факт вчинення самоправних дій останнім, а саме перевезення піску в напівпричепі з н.з. НОМЕР_2 , без дозвільних на те документів.
При огляді вказаного автомобіля у вищеописаному напівпричепі було виявлено пісок, орієнтованою вагою 30 тон.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що напередодні здійснив завантаження піску в с. Стрижівка, Житомирського р-ну, перевозив вулицями м. Житомир, зберігав пісок для власних потреб. При цьому, відомостей щодо відправника свідком в ході допиту надано не було.
В ході огляду місця події 22.03.2021 було вилучено до Житомирського РУП свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію напівпричепа серії НОМЕР_5 , автомобіль марки «DAF» моделі «ХЕ 95.380», н.з. НОМЕР_1 разом з напівпричепом ТМ «Кайзер» з н.з. НОМЕР_2 , в середині з піском (зі слів ОСОБА_4 , вагою близько З0 т), який в подальшому було поміщено до майданчику тимчасового утримання, що розташований за адресою м. Житомир вул. Слобідська, 35.
Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу спеціалізований вантажний (спеціалізований сідловий тягач Е) серії НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - спеціалізований напівпричіп, серії НОМЕР_5 , автомобіль марки «DAF» моделі «ХЕ 95.380», н.з. НОМЕР_1 спеціалізований напівпричіп марки «Кайзер» н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_4
23.03.2021 року вищезазначене майно визнано речовими доказами, про що винесено відповідну постанову.
Враховуючи, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження, тому у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію напівпричіпа серії НОМЕР_5 , автомобіля марки «DAF» моделі «ХЕ 95.380», н.з. НОМЕР_1 , разом з напівпричепом ТМ «Кайзер» з н.з. НОМЕР_2 . ґрунтової суміші подібної до піску, вилучена в ході огляду місця події, орієнтованою вагою 30 т., що належать ОСОБА_4 .
У судове засідання старший дізнавач СД Житомирського РУП ГУНП України в Житомирській області лейтенант поліції ОСОБА_3 не з`явилася, підтримала дане клопотання та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.
Представник власника майна ОСОБА_4 також не з`явився, надіслав заяву, в якій просив в задоволенні клопотання відмовити, оскільки вилучення майна здійснено незаконно, так як на даний пісок була надана накладна, яка долучена до матеріалів кримінального провадження.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання старшого дізнавача не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

За правилами ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
22.03.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 356 КК України про те, що 22.03.2021 року 13 год 20 хв за адресою: м. Житомир, пр-кт Незалежності, 81, під час перевірки автомобіля, під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (н.т. НОМЕР_3 ), марки «DAF» моделі «ХЕ 95.380», н.з. НОМЕР_1 , виявлено факт вчинення самоправних дій останнім, а саме перевезення піску в напівпричепі з н.з. НОМЕР_2 , без дозвільних на те документів.
При застосуванні заходів забезпечсення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно до ст.ст. 94, 132 , 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтовувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватися вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає, аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою негативних наслідків.
Однак, зазначених вимог закону слідчий та прокурор не дотрималися.
При вирішенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя враховує підстави для арешту майна, зокрема, що арешт майна застосовується з метою забезпечення збереження речових доказів, тощо.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчим не доведено, що існують обставини, які підтверджують, що не застосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Положеннями статей 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вищевказані положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Слідчим не надано будь-яких доказів на підтвердження повідомлення будь-кому про підозру.
Статтею 2 КПК України закріплено, що завдання кримінального провадження є захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в якій заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).
Питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).
При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.
Поряд з тим, є необґрунтованим клопотання слідчого в накладенні арешту на автомобіль марки «DAF» моделі «ХЕ 95.380», н.з. НОМЕР_1 , на спеціалізований напівпричіп марки «Кайзер» н.з. НОМЕР_2 , ґрунтову суміш подібну до піску, що належить ОСОБА_4 , так як ці речі не відносяться до предметів, засобів, знарядь та речових доказів у кримінальному провадженні № 0000481 від 23.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України, яка передбачає відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність який оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
Власнику автомобіля марки«DAF» моделі «ХЕ 95.380», н.з. НОМЕР_1 , в рамках кримінального провадження № 0000481 від 23.03.2021року станом на даний час не повідомлено про підозру, при цьому підстав, передбачених ч. 4 ст. 170 КПК України за матеріалами провадження не вбачається. Власником майна до клопотання було надано накладну № 145 від 19.03.2021 року, яка засвідчує факт придбання піску на суму 5400 грн.

Враховуючи викладене мотивування клопотання, слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а відтак слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином оцінив надані докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення та прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого в цій частині, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 169, 98, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, зокрема, на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу спеціалізованого вантажного (спеціалізований сідловий тягач Е) серії НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу | спеціалізованого напівпричепу, серії НОМЕР_5 , на автомобіль марки «DAF» моделі «ХЕ 95.380», н.з. НОМЕР_1 , на спеціалізований напівпричіп марки «Кайзер» н.з. НОМЕР_2 , ґрунтову суміш подібну до піску, вилучену в ході огляду місця події, орієнтованою вагою 30 тонн, із забороною володіння, користування, розпорядження вищенаведеним майном - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1