УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2021 року

м. Київ
справа №461/6131/17
провадження № 51-2148ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 серпня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 березня 2021 року щодо

ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК), і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 17 серпня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 81969,26 грн матеріальної шкоди та 20000,00 грн моральної шкоди.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 березня 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_5 11 червня 2017 року о 02:59, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «MERCEDES DAIMLERCHRYSLER» з реєстраційним номером Італії НОМЕР_1 та, рухаючись ним зі швидкістю близько 80 км/год у м. Львові по вул. Детька в напрямку вул. Замарстинівської, при проїзді нерегульованого перехрестя зазначених вулиць, не надав дороги автомобілю марки «MERCEDES-BENZ VITO» з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 та зіткнувся з ним. В результаті ДТП ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та легкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить скасувати судові рішення і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає ст. 65 КК. Свої вимоги мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій під час призначення ОСОБА_5 покарання не врахували обставин, які його пом`якшують, а саме, з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відвернення шкідливих наслідків злочину та сприяння поверненню майна потерпілого. На його думку, наведені обставини є підставою для призначення ОСОБА_5 покарання, не пов`язаного з його реальним відбуттям.

Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги захисника зводяться до незгоди із призначеним засудженому покарання.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.
Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_5 суд врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, дані про особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставиною, що пом`якшує покарання засудженого, суд визнав щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу засудженого та обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто в мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 286 КК.

Вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам ст. ст. 370, 419 КПК, є законними, обґрунтованими і вмотивованими.
Таким чином, призначене ОСОБА_5 покарання не порушує загальних засад його призначення, встановлених КК, та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості і не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування. Воно є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. У зв`язку з цим колегія суддів не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість.

Доводи касаційної скарги про наявність інших обставин, які пом`якшують покарання, та їх неврахування судами під час призначення покарання, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій видно, що всі вони були відомі судам попередніх інстанцій і враховувалися у ході вибору засудженому виду та розміру покарання. Вказаний аргумент сторони захисту не спростовує правильності висновків суду першої та апеляційної інстанцій щодо виду, розміру та способу виконання покарання.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 серпня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 березня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3