Провадження № 11-кп/4808/173/21
Категорія ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв"язку матеріали кримінального провадження №0001668 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє: вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2017 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільненого 16 серпня 2019 року по відбуттю строку покарання,

визнано невинним та виправдано за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення, та визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_9 визнано невинним та виправдано за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення, а також визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту затримання, а саме з 16 липня 2020 року, зарахувавши в строк відбуття покарання термін перебування під вартою.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою продовжено до 00 год. 00 хв. 14 лютого 2021 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 липня 2020 року близько 14 години 45 хвилин у ОСОБА_9 , який, будучи раніше судимим за злочини проти власності, судимість за які не знята та не погашена, перебуваючи на території Тернопільського ринку, що по вул. Живова, 9, поруч із магазином «Світоч», виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , перебуваючи на території Тернопільського ринку, що по вул. Живова, 9, поруч із магазином «Світоч», 16 липня 2020 року близько 14 години 45 хвилин, діючи умисно з корисливих мотивів і з мотивів незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, підійшов до ОСОБА_11 , без застосування насильства щодо неї, відкрито викрав із сумочки потерпілої, яка знаходилась у неї на плечі грошові кошти у сумі 300 гривень та банківську карту банку «ПриватБанк» із номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 ..

В подальшому ОСОБА_9 із карткою для виплат банку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 місце вчинення злочину покинув.

Із викраденим майном ОСОБА_9 , із місця вчинення злочину втік, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 300 гривень.

Окрім того, органом досудового розслідування та прокурором ОСОБА_9 було пред`явлене обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за наступних обставин.

Так, 12 липня 2020 близько 16 години 20 хвилин, у ОСОБА_9 , який, будучи раніше судимий за злочини проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, перебуваючи на території Тернопільського ринку, що по вул. Оболоня, навпроти будинку № 49, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , перебуваючи на території Тернопільського ринку, що по вул. Оболоння, навпроти будинку № 49, 12 липня 2020, близько 16 години 20 хвилин, діючи умисно з корисливих мотивів і з мотивів незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, скориставшись відсутністю продавця, усвідомлюючи, що його дії не будуть помічені стороні особами, увійшов до торгового кіоску 77-ш, який на праві власності належить ОСОБА_12 , звідки взяв, а саме зі металевої шкатулки, яка знаходилась у приміщенні кіоску грошові кошти в розмірі 9 200 гривень.

У вчиненні вказаного злочину ОСОБА_9 визнано невинним та виправдано за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 , його захисник адвокат ОСОБА_10 та прокурор Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_9 просив скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2020 року. Стверджує, що інкриміновані йому злочини не вчиняв та вважає, що потерпіла безпідставно звинувачує його у вчиненні злочину, якого він не вчиняв. Вказує, що він дійсно знайшов пластикову картку біля магазину та просив поліцейського повернути її власнику. Вважає, що потерпіла не може бути свідком по справі та надає суперечливі показання стосовно обставин вчиненого правопорушення. Вважає, що судові засідання в суді першої інстанції відбувалися з порушення його конституційних прав та КК України, зокрема, судом було допитано осіб, які не були свідками події.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просив вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2020 року в частині визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 357 КК України, скасувати, визнати його невинним та виправдати у зв`язку із недоведеністю ним вчинення даних кримінальних правопорушень.

Зокрема захисник вважає, що суд обґрунтував вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих злочинів, недопустимими доказами, а саме:

- протоколом огляду від 16.07.2020 року, оскільки огляд в порушення вимог ч.3 ст. 214 КПК України проведений до внесення відомостей до ЄРДР. Водночас, в даному протоколі всупереч вимогам п.1 ч.3 ст. 104 КПК України не зазначено час проведення даної слідчої дії. При цьому, отримання оперативним працівником відеодиску суперечить вимогам ч.1,2 ст. 41 КПК України, оскільки оперативний працівник без доручення слідчого не уповноважений здійснювати процесуальні дії з власної ініціативи, а таке доручення відсутнє в матеріалах кримінального провадження. Крім того, під час огляду оперативним працівником було вилучено банківську картку, проте правом витребувати від будь-якої особи необхідні речі, документи, відомості, наділений слідчий, а не оперативний працівник, а тому таке вилучення підтверджує недопустимість відомостей, що містяться в даному протоколі, а банківську картку недопустимим доказом у відповідності до ст. 89 КПК України. Аналогічні правові висновки були викладені у постанові ККС ВС у справі №607/14707/17 від 07.08.2019. Також звертає увагу на те, що згідно протоколу добровільної видачі від 16.07.2020 року ОСОБА_9 була видана банківська картка КБ Приватбанк № НОМЕР_2 , однак в протоколі огляду зафіксовано огляд банківської картки за іншим номером - № НОМЕР_1 , при цьому на цій картці відсутні дані про те, що вона належить потерпілій ОСОБА_11 . Таким чином вважає, що протокол огляду від 16.07.2020 року є неналежним доказом в розумінні ст. 85 КК України, оскільки не підтверджує жодну обставину, яка підлягає доказуванню в даному кримінальному провадженні.

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_11 від 16.07.2020 року, оскільки зазначені в ньому факти не узгоджуються з показаннями потерпілої під час судового розгляду даного провадження. Так, у протоколі зазначено, що остання впізнавала ОСОБА_9 за зовнішніми рисами обличчя, волоссям, тілобудовою, проте в судовому засіданні потерпіла повідомила, що не бачила обличчя особи, яка викрала в неї майно, але бачила виключно, що особа була лиса та одягнена в чорну футболку та шорти. При цьому, під час допиту свідка ОСОБА_13 було з`ясовано, що він разом з потерпілою бачили ОСОБА_9 16.07.2020 року у міському відділі поліції, тобто на момент пред`явлення для впізнання за фотознімками, ОСОБА_9 був затриманий, а тому слідчий мав можливість провести упізнання особи за зовнішнім виглядом, але не скористався цим, що потягло за собою порушення ним норм ст. 228 КПК України. Також звертає увагу на те, що у протоколі відсутні описи усіх осіб, які пред`являлись для впізнання за номерами від одного до чотирьох.

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_14 від 17.07.2020 року, оскільки під час пред`явлення були допущені аналогічні порушення вимог процесуального законодавства. Крім того, під час допиту в судовому засіданні було встановлено, що свідок не була очевидцем даного кримінального правопорушення, а бачила виключно як ОСОБА_9 намагався здійснити розрахунок банківською карткою в магазині Малинка та факт його затримання працівниками поліції близько 16:00 16.07.2020 року. Вважає даний протокол неналежним доказом відповідно до вимог ст. 85 КК України.

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_13 від 17.07.2020 року, оскільки під час пред`явлення були допущені аналогічні порушення вимог процесуального законодавства. При цьому, під час допиту в судовому засіданні свідок повідомив, що підписував протокол пред`явлення до впізнання 16.07.2020 року, однак даний протокол датований 17.07.2020 року, тобто зазначений невірний час проведення слідчої дії, що є порушенням КПК, та свідчить про його недопустимість.

Зважаючи на те, що надані стороною обвинувачення докази є недопустимими, на думку сторони захисту, вина ОСОБА_9 не доведена.

Прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_8 до початку апеляційного розгляду відмовився від апеляційної скарги на підставі ст. 403 КПК України, тому апеляційна скарга державного обвинувача колегією суддів не розглядалась.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_15 підтримали вимоги апеляційних скарг;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника;

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час і місце апеляційного розгляду була повідомлена належним чином, заяв про розгляд апеляційних скарг за її участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за відсутності потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції у повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України, не визнав та показав, що ні банківської картки, ні грошей у ОСОБА_11 він не викрадав, а банківську картку знайшов.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України, його вина підтверджується як показаннями потерпілої, свідків, так і дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_11 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 16 липня 2020 року близько 14 год. 40 хв. разом з своїм хлопцем ОСОБА_13 перебувала на території Тернопільського ринку. Підійшла до банкомату, що на вул. Живова, 9, зняла грошові кошти в сумі 200 грн., поклала їх в свою сумочку через плече. Після цього разом з хлопцем пішли навпроти магазину «Світоч», поряд з яким дівчина здійснювала продаж парфумів, придбала їх, поряд також придбала персики. Після цього спершу невідомий чоловік своїм корпусом тіла наштовхнувся на її праве плече та на плече її хлопця, при цьому побачила того чоловіка. В тому місці було велике скупчення людей, подивившись в сумочку, вона на той момент була закрита, виявила відсутність банківської картки та грошових коштів в сумі 300 грн., про це повідомила своєму хлопцеві. Кричала в слід того чоловіка, пробігла декілька метрів за ним, проте був великий потік людей та він зник з її поля зору. Він швидко рухався, біг. Згодом з`ясувалося, що тим чоловіком є ОСОБА_9 , в тій особі впізнала обвинуваченого. Після вказаних подій, близько 15 год. вирішила заблокувати свою картку, для цього зателефонувала в службу безпеки «Приват Банку» та повідомила про викрадення картки та вказала, щоб її заблокували. Близько 16 год. пішла до відділення «Приват Банку», що на вул. Руська, 23, з документами, що посвідчують особу, щоб зробити картку. Після того, як відновила картку, до неї зателефонували з служби безпеки банку і повідомили, що карткою, яку вона заблокувала мали намір розрахуватися за сигарети в магазині «Малинка». Як з`ясувалося, цією особою був обвинувачений. Було викликано поліцію та затримано обвинуваченого, доставлено до Тернопільського ВП. Надалі прийшла до Тернопільського ВП, що по вул. Шевченка, 10, де спілкувалась з слідчими, було проведено її допит, там писала заяву, яка надалі була зареєстрована. В особі, яка наштовхнулась на неї на ринку впізнала обвинуваченого. Він був одягнений в футболку чорного кольору та шорти довжиною нижче коліна чорно-білого кольору. Впізнала його по зовнішніх ознаках.

Вищевказані показання потерпілої ОСОБА_11 є детальними та послідовними, що свідчить про їх правдивість та відповідність фактичним обставинам. Вказані показання потерпілої повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , який підтвердив, що 16 липня 2020 року в період 14.30 год. 15.00 год., коли він з ОСОБА_11 перебували зі сторони автовокзалу, придбавали фрукти, в дівчини була сумка через плече, в тому місці вузький прохід, багато людей, в той момент підбіг чоловік, штовхнув їх двох і пішов далі, глянули в сумочку, виявили відсутність банківської картки та грошових коштів в сумі 300 грн. Пройшовши кілька кроків, кричали в його сторону, він не озирався. Велика кількість людей не давала можливості пройти, втратили його з поля зору. Надалі зателефонували в банк і заблокували картку, взяли документи, що посвідчують особу, пішли в банк відновлювати картку. В той час зателефонували з служби безпеки банку і повідомили, що даною карткою хтось намагався розрахуватися в магазині, та запитали чи надає згоду ОСОБА_11 на те, щоб з нею зв`язалися, вона погодилася, до неї зателефонували з поліції, у зв`язку з чим прийшли до Тернопільського МВ, що по вул. Шевченка, 10, де надалі їх допитували. В тій особі, яка наштовхнулась на них на ринку, впізнав обвинуваченого. В поліції ОСОБА_11 показували фотокартки, вона впізнавала особу. Пригадує, що ця особа була одягнена в чорних шортах та футболці. Обвинуваченого впізнав на впізнанні по прикметах.

Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснила, що влітку, ймовірно в липні, обвинувачений прийшов до магазину, в якому вона працює, проте в той час за касою перебувала її колега, вона при цьому перебувала поряд, на відстані 5 м. Він запитав чи можна дізнатися про залишок коштів на картці, на що відповіли, що вони про це не повідомляють, потрібно звернутися до банку. Надалі він попросив пачку сигарет, провели карткою і потрібно було ввести пін код, проте він не зміг цього зробити, бо це була не його картка. Згодом він повідомив, що знайшов цю картку. Це була картка «Приват Банку», не «чипована», деталей не бачила. На той момент відійшла, а той чоловік перебував в магазині, при цьому була відкрита кладовка, в якій вони залишали особисті речі, він зайшов туди, побачивши це, вигукнула до власника, та повідомила про побачене. В післяобідню пору, 15 год. чи 16 год., власник викликав поліцію і вони його допитували. По приїзду поліції обвинуваченого затримали. В цій особі впізнала обвинуваченого. Впізнала його по очах, він був одягнений в кепку (блайзер) синього кольору, спортивку з капюшоном темно-синього кольору. Також пригадала й те, що за 2 тижні до вказаних подій обвинувачений з ще одним чоловіком приходили до магазину 2 рази, до обіду та після обіду та намагалися викрасти крабові палички. Зауважила на тому, що ймовірно впізнала обвинуваченого, коли він знімав маску в магазині.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України, послався на сукупність письмових доказів у кримінальному провадженні, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Зокрема, згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 липня 2020 року та довідкою до протоколу, ОСОБА_11 на фото №3 впізнала особу, яка перебуваючи на території Тернопільського ринку, поруч із магазином «Світоч», по вул. Живова, 9 відкрито викрала у неї грошові кошти та банківську картку. ОСОБА_11 впізнала особу на фото №3: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за зовнішніми рисами обличчя, а саме: за ознаками обличчя (форма обличчя, вуха, брови, ніс, губи), волоссям, тіло будовою.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 липня 2020 року та довідки до протоколу, ОСОБА_13 на фото №1 впізнав особу, яка перебуваючи на території Тернопільського ринку, поруч із магазином «Світоч», по вул. Живова, 9 відкрито викрала у його дівчини ОСОБА_11 її грошові кошти та банківську картку. ОСОБА_13 впізнав особу на фото №1: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за зовнішніми рисами обличчя, а саме: за ознаками обличчя (форма обличчя, вуха, брови, ніс, губи), волоссям, тіло будовою.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 липня 2020 року, ОСОБА_14 на фото №2 впізнала особу, яка перебуваючи в приміщенні магазину «Малинка», по вул. Білогірська, 18В в м. Тернополі, взяла продукти та намагалась здійснити оплату карткою. ОСОБА_14 впізнала особу на фото №2: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за зовнішніми рисами обличчя, а саме: за ознаками обличчя (форма обличчя, вуха, брови, ніс, губи), волоссям, тіло будовою.

Згідно з протоколом огляду від 16 липня 2020 року, оглянуто банківську картку банку «ПриватБанк», яка 16 липня 2020 року була добровільно видана гр. ОСОБА_9 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що він повністю визнає, факт добровільної видачі банківської картки, яку він нібито випадково знайшов біля магазину.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що згідно протоколу добровільної видачі від 16.07.2020 року ОСОБА_9 була видана банківська картка КБ ПриватБанк № НОМЕР_2 , однак в протоколі огляду зафіксовано огляд банківської картки за іншим номером - № НОМЕР_1 , при цьому на цій картці відсутні дані про те, що вона належить потерпілій ОСОБА_11 .

Колегія суддів вважає, що незначні розбіжності у номері картки свідчать про наявність помилки, яка носить суто технічний характер і не має істотного значення у даному випадку, оскільки сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що вказана банківська картка КБПриватБанк належала саме потерпілій ОСОБА_11 та була викрадена в неї при обставинах, які були встановленні судом.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи захисника обвинуваченого про визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з потерпілою ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_13 недопустимими доказами через недостовірність їх показів щодо зовнішніх рис обвинуваченого. Так, відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. На виконання даної вимоги закону, суд першої інстанції, безпосередньо допитавши у судовому засіданні потерпілу та свідка про обставини справи, дав належну оцінку цим показанням, обґрунтовано врахував їх при прийнятті рішення та навів такі у вироку.

При цьому вказані процесуальні дії виконані відповідно до вимог частин 6, 7 ст. 228 КПК України, згідно якої за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Таким чином, відповідно до вимог закону за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками. Як вбачається з матеріалів провадження, свідкам ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілій ОСОБА_11 було пред`явлено фотознімки ОСОБА_9 разом з іншими фотознімками осіб, яких було четверо і вони не мали різких відмінностей у віці та зовнішності. Апеляційний суд звертає увагу на те, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпіла ОСОБА_11 були допитані в суді першої інстанції та прямо вказують на ОСОБА_9 як на особу, яка вчинила злочин та намагалась використати викрадену банківську картку.

Не погоджується колегія суддів з доводами апеляційної скарги захисника щодо недопустимості протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_14 , оскільки свідок хоча і не була очевидцем відкритого викрадення майна у потерпілої, проте бачила обставини використання ОСОБА_9 викраденої банківської картки потерпілої.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що потерпіла або свідки мали мотиви для обмови обвинуваченого у вчиненні злочинів, які він не вчиняв.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, конкретні обставини вчинення ним злочинів, його суспільну небезпечність, дані про особу винного, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка просила призначити обвинуваченому максимальне покарання, а також відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України, у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, у зв`язку з чим вирок суду необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5