Справа № 646/2878/21
№ провадження 1-в/646/206/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.05.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
представника установи виконання покарань ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника- адвоката ОСОБА_5 ,
секретар судових засідань ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» подання начальника Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» начальника арештного дому ОСОБА_7 , погоджене заступником голови спостережної комісії ОСОБА_8 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торчиця Ставищанського району Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, засудженого 04.07.2011 вироком Бородянського районного суду Київської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194, ст.70 КК України до 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

У С Т А Н О В И В:
До Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшло подання начальника Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» начальника арештного дому ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 .
Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 засуджено вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2011 року до 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Червонозавдського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2016 року зараховано ОСОБА_4 в строк відбуття покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2011 року строк попереднього ув`язнення з 11 березня 2010 до 21 вересня 2011 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. За період відбування покарання в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)» характеризується позитивно, вимоги режиму тримання порушував 1 раз, адміністрацією установи заохочувався 23 рази. 21 травня 2020 року на підставі постанови начальника колонії переведений з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, де характеризується позитивно, вимоги режиму тримання та розпорядок дня не порушує, працевлаштований на дільниці соціальної реабілітації підсобним робітником з погодинною оплатою праці. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у вільний від роботи час займається самоосвітою, читає художню літературу, підтримує доброзичливі стосунки з матір`ю та братами. За характером спокійний, в колективі засуджений не конфліктний. У скоєному злочині вину визнає. Добровільно сплачено судові витрати за вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2011 року в загальному розмірі 912 грн. 13 коп. Станом на 28 квітня 2021 року засуджений ОСОБА_4 відбув 12 років 7 місяців 26 днів, невідбута частина складає 1 рік 10 місяців 4 дні. На підставі викладеного адміністрація ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» разом із спостережною комісією в Основ`янському районі м.Харкова вважають, що засуджений ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тому на підставі ст. 81 КК України його можливо звільнити умовно-достроково.
У судовому засіданні представник Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» ОСОБА_3 підтримав подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 .
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 .
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала подання, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_4 на день розгляду подання відбув ѕ частини строку призначеного йому покарання, за цей час має 23 заохочення, застосовані до нього стягнення погашені у встановленому законом порядку, за весь час відбування покарання залучався до праці, за що йому нараховувалась заробітна плата, отже належною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, крім того, має міцні зв`язки з сім`єю, яка його підтримує, судові витрати за вироком суду добровільно сплачені.
Засуджений у судовому засідання підтримав подання та просив суд його задовольнити.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та оглянувши матеріали особової справи на засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання: про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Статтею 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, в тому числі і про умовно дострокове звільнення.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2011 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194, ст.70 КК України до 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислюється з 11 березня 2010 року.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2011 року вирок Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2011 року залишено без змін.
Вирок Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2011 року набрав законної сили 21 вересня 2011 року.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2016 року зараховано ОСОБА_4 у строк відбуття покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2011 року строк попереднього ув`язнення з 11 березня 2010 до 21 вересня 2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала Червонозавдського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2016 року набрала законної сили 15 лютого 2016 року.
Початок строку відбування покарання 11 березня 2010 року.
Кінець строку відбування покарання 01 березня 2023 року.
Зі змісту характеристики на засудженого, складеної начальником дільниці соціальної реабілітації ОСОБА_9 , погодженої заступником начальника колонії з соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_10 та затвердженої начальником ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» ОСОБА_7 слідує, що засуджений ОСОБА_4 у місцях позбавлення волі знаходиться з 21 березня 2010 року.
З 21 березня 2010 року по 10 липня 2011 року перебував у Державній установі «Житомирська виправна колонія (№8)», де характеризувався негативно, вимоги режиму тримання порушував 2 рази, заохочень не мав, до праці не залучався.
З 10 липня 2011 року по 11 жовтня 2011 року перебував у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень не мав, до праці не залучався.
З 24 жовтня 2011 року відбуває покарання в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», за час перебування вимоги режиму тримання порушував 1 раз, стягнення погашено у встановленому законом порядку, адміністрацією установи заохочувався 20 разів, характеризується позитивно. З 21 травня 2020 року на підставі постанови начальника колонії від 20 травня 2020 року ОСОБА_4 переведений з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації колонії, де характеризується позитивно, вимоги режиму тримання не порушував, адміністрацією установи заохочувався 3 рази. Працевлаштований підсобним робітником на дільниці соціальної реабілітації установи з відрядною оплатою праці, до виконання поставлених завдань ставиться відповідально, дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні роботи. За характером спокійний, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує взаємовідносини із засудженими позитивної спрямованості. Утримує у чистоті та порядку спальне місце, має охайний зовнішній вигляд. Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Духовне відродження», до реалізації програм ставиться із зацікавленістю. Відповідно до ст. 126 КВК України прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, у вільний від роботи час займається самоосвітою, читає художню літературу. Відповідно до ст. 110 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, а саме: з матір`ю та братами, шляхом побачень, телефонних дзвінків, отримує передачі. За вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2011 року добровільно сплатив судові витрати на суму 912 грн. 13 коп.
Згідно з довідкою про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_4 має двадцять три заохочення, з яких одне це зняття раніше накладеного стягнення, має три стягнення, які на день розгляду клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення погашені у встановленому законом порядку.
З матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 вбачається, що 09 березня 2016 року комісією установи по розгляду матеріалів про переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації при колонії розглядалося питання про переведення засудженого ОСОБА_4 до дільниці соціальної реабілітаціїї при колонії відповідно до ст.101 КВК України, згідно з висновком комісії у застосуванні пільги відмовлено, у зв`язку з поданням останнім 15 лютого 2016 року заяви, в якій ОСОБА_4 просив не застосовувати до нього пільги, передбачені ст.100,101 КВК України у, зв`язку з тяжким матеріальним становищем рідних.
03 травня 2018 року комісією установи по розгляду матеріалів про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким розглядалося питання про застосування до засудженого ОСОБА_4 положень ст. 82 КК України, згідно з висновком комісії у застосуванні пільги відмовлено у зв`язку з поданням ОСОБА_4 заяви, в якій останній просив не застосовувати до нього пільгу, передбачену ст.82 КВК України, у зв`язку небажанням втратити робочу спеціальність.
24 липня 2019 року комісією установи по розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення з під варти засуджених розглядалося питання про застосування до засудженого ОСОБА_4 положень ст. 81 КК України, згідно з висновком комісії відмовлено в застосуванні пільги як особі, яка своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення.
З вказаними висновками комісії установи з розгляду заохочувальних норм до засуджених засуджений ОСОБА_4 ознайомлений під підпис.
Зі змісту довідки щодо працевлаштування вбачається, що засуджений ОСОБА_4 працевлаштований підсобним робітником в дільниці соціальної реабілітації установи з відрядною оплатою праці.
Згідно з довідкою про заробітну плату засуджений ОСОБА_4 у період з січня 2019 року по лютий 2021 року працював, за що отримував заробітну плату.
З довідки, виданої головним бухгалтером Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» ОСОБА_11 , вбачається, що засуджений ОСОБА_4 згідно з вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2011 року добровільно сплатив судові витрати у розмірі 912 грн. 13 коп.
За відомостями адміністрації установи виконання покарань станом на 28 квітня 2021 року засуджений ОСОБА_4 фактично відбув 12 років 7 місяці 26 дні, невідбута частина складає 1 рік 10 місяців 4 днів.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Згідно з ч.1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Відповідно до ч.3 ст.6 КВК України основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
Крім того, у п.2 вказаної Постанови зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК). Також умовно-дострокове звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого даних про його попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Свідчення того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.
Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Умовно-дострокове звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
При дослідженні матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 встановлено, що за час відбування покарання він має двадцять три заохочення та три стягнення, які у встановленому законом порядку погашені, за весь час відбування покарання залучався до праці, але наявними у справі документами підтверджується відпрацьований період лише з січня 2019 року по лютий 2021 року, враховуючи ту обставину, що засуджений ОСОБА_4 з 2011 року відбуває покарання у Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», дані щодо залучення засудженого до праці за період з 2011 по 2019 роки відсутні.

Аналіз даних про особу засудженого та його поведінку за весь час відбування покарання свідчить, що ОСОБА_4 рішенням комісії виправної колонії двічі відмовлялось у застосуванні заохочувальних норм на підставі ст.101 КВК України та 82 КК України як особі, яка раніше подала заяву щодо незастосування до останнього зазначених пільг через матеріальний стан його рідних та у зв`язку з небажанням втратити робочу спеціальність.

Відповідно до ст.101 КВК України засуджені, які стають на шлях виправлення, переводяться, зокрема, у колоніях мінімального і середнього рівня безпеки - до дільниці соціальної реабілітації після фактичного відбуття певниого строку покарання.
Відповідно до ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Зі змісту вказаних норм слідує, що переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є заходами заохочення та є своєрідним поліпшенням умов відбування покарання.
Проте, у судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 не зміг пояснити суду, у зв`язку з чим він відмовився від застосування до нього заохочувальних норм, яким чином застосування цих заохочень пов`язане з матеріальним станом його рідних та може мати наслідком втрату робочої спеціальності.

Тому у суду виникають сумніви з приводу того, чи дійсно підставою незастосування вказаних заохочувальних заходів щодо засудженого ОСОБА_4 була його відмова, яку він не зміг пояснити суду, чи той факт, що нас час розгляду питання щодо застосування вказаних пільг засуджений ще не довів свого виправлення.

Після чого, засудженому ОСОБА_4 рішенням комісії виправної колонії було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми на підставі ст. 81 КК України як особі яка не стала на шлях виправлення та не довела свого виправлення.

Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що 20 травня 2020 року під час повторного розгляду питання про застосування ст.101 КВК України до засудженого комісією установи було вирішено перевести засудженого ОСОБА_4 до дільниці соціальної реабілітації при установі.

Досліджені в судовому засіданні матеріали, які є досить суперечливими, оскільки ОСОБА_4 , який має 23 заохочення за період відбування покарання одночасно адміністрацією колонії було відмовлено тричі у застосуванні пільг за ст.ст.101 КВК України, ст.ст.81, 82 КК України, після чого, вже 20 травня 2020 року до засудженого застосовано як пільгу ст.101 КВК України та переведено до дільниці соціальної реабілітації, його ставлення до праці та поведінка звісно відображають процес того, що засуджений за період відбування покарання став на шлях виправлення, при цьому зміст вищезазначених матеріалів не свідчить про те, що засуджений ОСОБА_4 довів своє виправлення, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2011 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2011 року та вважає подання начальника Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» начальника арештного дому ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні подання начальника Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» начальника арештного дому ОСОБА_7 , погодженого заступником голови спостережної комісії ОСОБА_8 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а засудженим - у той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 31 травня 2021 року.
Суддя ОСОБА_1