Справа № 749/552/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/281/21
Категорія - ч.ч.2, 3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.309 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0000121 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , розлучений, освіта середня, не працює, раніше судимий: 19.05.2014 року Псковським міським судом Псковської області РФ за п. «г» ч.2 ст.161, ст.169, ч.ч.3, 5 ст.69 КК РФ до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

засуджений за:

- ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, - до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців;

- ч.1 ст.263-1 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 9 місяців;

- ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Згідно з п.1 «б» ч.1 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 08 травня 2020 року по час звільнення з-під варти, з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу його затримання - з 13 год. 50 хв. 08 травня 2020 року

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що у першій половині червня 2019 року, близько 18:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи біля приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », по вул. Незалежності, 2, у м. Сновськ, Чернігівської області, повторно, таємно, викрав смітник марки «Roll Тор», об`ємом 25 літрів, вартістю 400 грн., що належить фізичній особі підприємцю ОСОБА_9 .

На початку лютого 2020 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 проник до житлового будинку АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав речі на загальну суму 20528,27грн., що належать ОСОБА_10 .

Також, ОСОБА_8 , у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, у порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 р. №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року №622, діючи з прямим умислом, не маючи передбаченого законом дозволу на право поводження з вогнепальною зброєю, використовуючи власні навички, саморобним способом виготовив пістолет, який відповідно до висновку судової експертизи зброї № 583 від 26.05.2020 року є вогнепальною зброєю - одноствольним дульнозарядним пістолетом із ґнотовим запаленням, виготовленим саморобним способом, який до проведення пострілів придатний.

06.05.2020 р., у період часу з 10.15 год. до 15:38 год., у ході санкціонованого обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 , під стріхою ґанку житлового будинку, виявлено та вилучено предмет, схожий на саморобний пістолет, який зберігав обвинувачений.

Крім того, у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_8 незаконно придбав два патрони, які разом з виготовленим саморобним пістолетом у порушення вимог Положення про дозвільну систему затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 року № 576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та ін. зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальній снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року № 622, незаконно зберігав у належному йому на праві власності будинку, по АДРЕСА_1 без мети збуту, знаючи, що дані предмети відносяться до боєприпасів, і не можуть перебувати у власності громадян.

06.05.2020 р., у період часу з 15.40 год. до 16.17 год., у ході санкціонованого обшуку домоволодіння, за вищевказаною адресою, у приміщенні житлового будинку виявлено та вилучено два предмети, схожі на патрони до нарізної вогнепальної зброї.

Відповідно до висновку судової експертизи зброї № 583 від 26.05.2020 року вилучені під час обшуку два предмети, схожі на патрони до нарізної вогнепальної зброї, являються боєприпасами: один патрон з маркуванням « НОМЕР_1 », є бойовим 7,62-мм (7,62x39) проміжним патроном з кулею зі сталевим сердечником, ще один патрон без маркувальних позначень, є 5,6-мм гвинтівочним спортивно-мисливським патроном кільцевого запалення, патрони придатні до стрільби.

Також, ОСОБА_8 у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, незаконно придбав рослини коноплі для власного вживання без мети збуту. Стебла, верхівкові частини та листя рослин коноплі, він переніс до господарства, за місцем свого проживання, де їх висушив, чим незаконно виготовив наркотичний засіб - каннабіс, та у подальшому продовжував незаконно зберігати для власного вживання шляхом куріння, без мети збуту.

06.05.2020 року, в ході обшуку домоволодіння, за вищевказаною адресою, в приміщенні житлового будинку працівниками Сновського відділення поліції виявлено та вилучено верхівкові частини та листя речовини рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № 404(х) від 19.05.2020 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - каннабісом, маса якого, в перерахунку на висушену речовину становить 6,756 г, нашаровану на поверхні пристрою для куріння коноплі речовину, яка згідно висновку експерта № 404(х) від 19.05.2020 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - екстрактом каннабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,639 г.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч.2 ст.185 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.1 ст.263-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць; за ч.1 ст.309 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. В обґрунтування скарги послався на безпідставне застосування судом ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання. Зазначив, що місцевий суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_8 скоїв нетяжкі та тяжкі кримінальні правопорушення, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив нові правопорушення через незначний проміжок часу після відбування покарання за попереднім вироком.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, котрі просили залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_8 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній формально позитивно характеризується, повністю визнав вину у скоєному, щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду, від його дій негативні наслідки не настали.

Разом з тим, оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

Так, суд не дав належної оцінки встановленій ним обставині, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час не працює, легальних джерел заробітку не має, а своє матеріальне становище поліпшував за рахунок крадіжок. Залишено і поза увагою суду кількість епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, які посягали на різні сфери, у тому числі, власність, громадську безпеку, обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Що стосується позиції потерпілих стосовно призначення не суворого покарання, оскільки шкода відшкодована і претензій до обвинуваченого вони не мають, то колегія суддів вважає, що у справах даної категорії ця позиція не є визначальною для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними пріоритету.

Наведеного місцевий суд повною мірою не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень за умови призначення покарання, із застосуванням ст.69 КК України.

Тому покарання, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між обраним судом та тим розміром покарання, яке б мало бути призначене та яке б не становило «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідало б справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, на переконання колегії суддів, призначене місцевим судом ОСОБА_8 покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є явно несправедливим, унаслідок його м`якості.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

А тому, призначаючи покарання ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, формально позитивно характеризується за місцем проживання; обставини, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання; колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання саме у виді позбавлення волі, без застосуванням ст.69 КК України, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід рахувати з часу його фактичного затримання, зарахувавши йому у строк покарання строк перебування його під вартою.

За таких обставин, вирок місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного йому покарання.

ОСОБА_8 призначити покарання за:

- ч.2 ст.185 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

- ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч.1 ст.263-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

- ч.1 ст.309 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з часу його фактичного затримання - з 13 год. 50 хв. 08 травня 2020 року, зарахувавши у строк покарання строк перебування його під вартою з 08 травня 2020 року, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4