Справа №487/3591/21
Провадження №1-кс/487/2931/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.05.2021 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , в присутності прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання адвоката ОСОБА_5 в порядку ст.206 КПК України, про негайне звільнення з під варти ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:
28.05.2021 до Заводського районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , в якому заявник просить негайно звільнити з-під варти ОСОБА_4 , який знаходиться в ІТТ №1 ГУНП в Миколаївській області.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 28.05.2021 слідчим суддею для розгляду даної клопотання визначено суддю ОСОБА_1 .

Вимоги клопотання мотивовані тим, що 27.05.2021 слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 складено протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. Згідно з цим протоколом, ОСОБА_4 фактично затримано о 13 год. 35 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 191 КК України. Підставами для затримання зазначено п.1, 2 ч.1 ст. 208 КПК України, а саме: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Вважає, що в протоколі затримання невірно зазначено час фактичного затримання, оскільки його підзахисний зранку приймав участь в проведенні слідчих дій та перебував у кайданках. ОСОБА_4 не було повідомлено про підстави затримання за ч.2 ст.15 ч.3 ст.191 КК України. Крім того, ОСОБА_4 затримано через 5 місяців після початку досудового розслідування.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 вимоги клопотання підтримав, з підстав, викладених у ньому. Зазначив, що про факт незаконного затримання ОСОБА_4 повідомив ТУ ДБР, розташованого в м.Миколаєві. Інформація щодо внесення згаданих відомостей до ЄРДР на час розгляду клопотання відсутня.

Затриманий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію захисника. Пояснив, що він був присутнім під час проведення обшуку за своїм та своєї співмешканки місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 . Після проведення обшуку зазначеного вище приміщення, він разом з працівниками правоохоронних органів поїхали до СТО за адресою: АДРЕСА_3 , де було проведено обшук його транспортного засобу. Затримано його було неподалік квартири, де проживають його батьки.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що адвокат ОСОБА_5 фактично оскаржує обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 , що не відноситься до компетенції слідчого судді у межах розгляду питання щодо законності/незаконності затримання. Зауважив, що у протоколах обшуку зазначено про неможливість осіб, присутніх під час проведення обшуку, залишати місце слідчої дії. Підозрюваний на законних підставах перебував у ІТТ №1 ГУНП в Миколаївській області. Жодних процесуальних порушень, які б вимагали його негайного звільнення, працівниками правоохоронних органів допущено не було. Звернув увагу на те, ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 191 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2021.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість скарги, виходячи з наступного.

Положеннями статтей 3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права. Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 4 ст. 208, п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Пунктом С частини 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення

Згідно з ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Положеннями ст. 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Відповідно до ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Аналіз наведених норм свідчить, що слідчий суддя повинен перевірити законність фактичних підстав затримання. Крім того, за приписами ст. 206 КПК України, слідчий суддя може прийняти рішення лише про звільнення особи у разі його незаконного затримання.

В судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001703 від 04.12.2020, з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.185 КК України.

27.05.2021 до ЄРДР було внесено відомості за №0000024 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.15 ч.3 ст.191 КК України

Постановою прокурора Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 від 27.05.2021 матеріали зазначених вище кримінальних проваджень об`єднані в одне провадження під за №0001703 від 04.12.2020.

27.05.2021 за місцем проживання ОСОБА_4 співробітниками СУ ГУНП в Миколаївській області на підставі ухвал слідчого судді Корабельного районного суду м.Миколаєва від 26.05.2021 з 09 год.45 хв. до 11 год.11 хв. та з 11 год.40 хв. до 12 год.36 хв. було проведено обшуки.

Слідчий суддя приймає до уваги посилання адвоката ОСОБА_5 на незазначення в ухвалах слідчого судді Корабельного районного суду м.Миколаєва від 26.05.2021 (справа №488/1747/21, провадження 1-кс/488/280/21 та 1-кс/488/283/21) номеру кримінального провадження, в рамах якого було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 та транспортного засобу, яким останній користується, при цьому зауважує, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

27.05.2021 старшим слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 о 14 год.10 хв. 14 год.45 хв. складено протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. Згідно з цим протоколом, ОСОБА_4 фактично затримано о 13 год. 35 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 191 КК України.

Згідно з ч. 5 ст. 208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

З аналізу статей 104, 208 КПК України вбачається, що відомості, внесені до протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, мають бути чіткими та не можуть мати подвійного трактування.

Так, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.05.2021 підставами для затримання ОСОБА_4 зазначено п.1, 2 ч.1 ст. 208 КПК України, а саме: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Таким чином, у згаданому протоколі лише процитовано пункти ст.208 КПК України без зазначення конкретних підстав.

Постановою т.в.о. начальника відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 від 28.05.2021 змінено кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0001703 від 04.12.2020 з ч.2 ст15 ч.3 ст.191 КК України на ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України за фактом, що мав місце 27.05.2021 як замах на таємне викрадення майна, що належить АТ «Укрзалізниця», шляхом проникнення у сховище, за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий суддя ставиться критично до посилання прокурора на те, що ОСОБА_4 затримано відразу після вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, як на підставу правомірності визначення підстави затримання з огляду на наступне.

Так, відповідно до долученої прокурором копії витягу з ЄРДР 27.05.2021 до ЄРДР було внесено відомості за №0000024 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст15 ч.3 ст.191 КК України з фабулою: 27.05.2021 посадові та службові особи АТ «Укрзалізниця», діючи за попередньою змовою з невстановленими мешканцями м.Миколаєва, вчинили замах на привласнення майна АТ «Укрзалізниця» на території м.Миколаєва.

Як вбачається з тексту повідомлення про підозру, пред`явленої 28.05.2021 ОСОБА_4 , досудовим розслідуванням встановлено, що в грудні 2020 точного часу та дати в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення дизельного палива, належного АТ «Укрзалізниця» з локомотивів, що перебувають у користуванні вказаної установи. Для реалізації вказаного злочинного умислу ОСОБА_8 залучив ОСОБА_4 , який реалізовував вказане паливо через підконтрольну йому АЗС, а також забезпечував розподіл отриманих внаслідок реалізації викраденого палива грошових коштів між учасниками злочинної змови та інших. При цьому обставини скоєння ним злочину 27.05.2021 року не зазначені.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність беззаперечних підстав вважати, що інкриміноване ОСОБА_4 правопорушення скоєне останнім саме 27.05.2021, а тому і не можна стверджувати, що його було затримано як особу, яку застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення.

Також, слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно з якою, відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду». Отже, ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу. Таким чином, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищевикладеного слідчий суддя, керуючись ст.206 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_5 в порядку ст.206 КПК України, про негайне звільнення з під варти ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затриманого 27.05.2021 року по кримінальному провадженню, внесеному 04.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001703 - звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1