Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/667/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000114 від 10.04.2020 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, не інваліда, не депутата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.04.2020 року близько 12 год. 00 хв. гр. ОСОБА_4 , знаходився на території кладовища, яке розташоване по АДРЕСА_2 , де в нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення наруги над місцем поховання, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи громадською моральністю у сфері шанобливого ставлення до померлих та місць їх поховання, а також честі і гідності померлих, демонструючи зневагу до місця поховання померлого, тобто з хуліганських мотивів, застосовуючи власну фізичну силу підійшов до могили, де похований ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та витягнув з дерев`яного хреста фото, яке кріпилось до хреста та перебувало в дерев`яній рамці під склом та в подальшому зруйнував його.
Продовжуючи свій злочинний умисел, нехтуючи засадами суспільства в частині поваги до померлих та місць їхнього поховання ОСОБА_4 зруйнував квітник, розкидав в різні боки вінки, таким чином вчинив наругу над могилою, де похований ОСОБА_7 .
Прокурор в судовому засіданні просить визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав, послідовно та в повній мірі підтвердив обставини вчиненого ним злочину, щиро розкаявся, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, у зв`язку з цим, просить суд не досліджувати докази, його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку суду він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності, обставини викладені в обвинувальному акті підтримує повністю, претензій матеріального і морального характеру не має. Просить призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене кримінальним кодексом України.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Враховуючи пояснення обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.297 КК України, оскільки він вчинив наругу над могилою.
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
При призначенні покарання суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а саме: ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, негативно ставиться до вчиненого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, характеризується по місцю проживання позитивно, раніше не судимий, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Тому, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України,якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Зважаючи на вказані обставини у їх сукупності суд вважає, що покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів має бути призначене обвинуваченому в межах санкції ч.1 ст.297 КК України у виді обмеження волі зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням згідно із ст.ст. 75, 76 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину з точки зору справедливості, розумності та достатності. При цьому суд зазначає, що враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, така міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), а також достатньою для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою органом пробації довів своє виправлення.
Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Арешт на майно ОСОБА_4 не накладався.
Речових доказів та витрат на залучення експертів немає.
Керуючись ст.ст. 50, 65, 297 КК України ст.ст. 2, 8, 9, 22, 368, 370 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду

Суддя: ОСОБА_1