Справа № 352/830/21
Провадження № 1-кп/352/216/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 19.01.2021 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Липовиця, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 умисно спричинив середньої тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я за наступних обставин.

18.01.2021 о 15 год. 00 хв., ОСОБА_7 на законних підставах знаходився в приміщенні кухні житлового будинку АДРЕСА_1 .
В цей час під час словесної суперечки зі своєю дружиною ОСОБА_5 , яка виникла на ґрунті довготривалих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи настання таких наслідків щодо здоров`я потерпілої ОСОБА_5 , замахнувшись правою рукою, якою тримав металеву посудину з їжею, умисно, кинув вказану посудину в сторону потерпілої ОСОБА_5 .
В результатізлочинних дій, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої ліктьової кістки в нижній третині діафізу із зміщенням уламків, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №105 від 26.02.2021 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення.

Таким чином, вчинив умисні дії, які виразились у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав. Пояснив, що 18.01.2021 під час словесної суперечки зі своєю дружиною ОСОБА_5 замахнувся правою рукою, якою тримав металеву посудину з їжею, та кинув її в сторону ОСОБА_5 , чим наніс їй тілесні ушкодження. У вчиненому щиро кається.

Потерпіла в судовому засіданні просила ОСОБА_8 суворо не карати, просила врахувати його пенсійний вік, хронічні захворювання та те, що шкода ним відшкодована в повному обсязі, так як він оплатив її лікування. Зазначила, що обвинувачений більше не вчиняє проти неї протиправних дій.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме вчиненню умисних дій, які виразились у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, ОСОБА_7 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, по місцю проживання характеризується негативно, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №74/2021 від 05.04.2021 психічним захворюванням не страждає, перебуває у стані, при якому здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, відповідно до довідки №201 від 25.01.2021 у 2016 році отримував наркологічну допомогу, з того часу за медичною допомогою не звертався, згідно з довідкою №555 від 22.01.2021 перебував на стаціонарному лікування в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР».

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, відшкодування шкоди.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання не встановлено.

При цьому суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 69 КК України, особі може бути призначено основне покарання, нижче від нижчої межі, встановленої санкцією статті або інше покарання, не зазначене у санкції частини статті за інкримінований злочин. Так, на переконання суду, наявні обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття ОСОБА_7 , який повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та своєю активною позицією демонструє критичне ставлення та негативну оцінку своїм протиправним діям; відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та примирення з потерпілою.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, думку прокурора та потерпілої, які вважали за необхідне призначити покарання обвинуваченому покарання у виді штрафу, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому іншого покарання, не зазначеного у санкції частини статті за інкримінований злочин, призначивши обвинуваченому покарання у виді штрафу, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Витрати на залучення експерта під час досудового розслідування відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Речові докази відстуні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1