Номер провадження: 21-з/813/32/21
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту майна у рамках об`єднаного кримінального провадження № 0003479, № 0003481, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2013 року.

встановив:

07.04.2021 року до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання від представника потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 про скасування арешту на майно, яке належить засудженому ОСОБА_5 , та яке арештоване постановою старшого слідчого ОР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 від 21.09.2012 року під час досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , засуджених вироком апеляційного суду Одеської області від 05.04.2018 року за ч. 2 ст. 286 КК України.
В обґрунтування заявленого клопотання, представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначив те, що вказаним вироком вирішено питання щодо цивільних позовів потерпілих, відповідно до яких загальна сума солідарного грошового зобов`язання засудженого ОСОБА_5 складає 1 055 767,27грн. Для примусового виконання вироку в частині вирішення цивільних позовів потерпілих, 05.04.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчі листи та 16.05.2018 року виконавчою службою відкрито виконавчі провадження, у межах яких державним виконавцем прийнято рішення про звернення стягнення на належне засудженому ОСОБА_5 нерухоме майно. Однак, враховуючи наявність не скасованих заходів забезпечення кримінального провадження, вжитих на стадії досудового розслідування кримінального провадження унеможливлює звернення стягнення на будинок, який належить засудженому шляхом його продажу з електронних торгів.
Враховуючи наведене, з посиланням на п.14 ч. 1 ст. 537, ч. ч.1, 2 ст. 539 КПК України, представник потерпілого ОСОБА_7 просить скасувати арешт на все майна, що належить засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що накладений на підставі постанови старшого слідчого ОР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 від 21.09.2012 року.
В судове засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду клопотання, інші учасники кримінального провадження не прибули, про поважні причини неявки апеляційний суд не повідомили, в зв`язку з чим, зважаючи на положення ст.405 та ч.5 ст.539 КПК України, апеляційний суд вважає за можливим провести судовий розгляд за участю сторін, які прибули у судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання представника потерпілого; вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи наведені в клопотанні, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Частиною ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Як вбачається з матеріалів справи, у даному об`єднаному кримінальному провадженні 21 вересня 2012 року старший слідчий ОР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 своєю постановою наклав арешт на все нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_5 з метою забезпечення цивільних позовів потерпілих.
Вироком апеляційного суду Одеської області від 05.04.2018 року, який залишений без змін ухвалою Верховного Суду від 16.05.2019 року, скасовано вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання, вирішення цивільних позовів потерпілих та постановлено в цій частині новий вирок.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Положення п.12 ч.1 ст.368 КПК України кореспондуються із положенням п.8 ч.1 ст. 264 ЦПК України, якими визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи є підстави для скасування заходів забезпечення кримінального провадження.
Разом з тим, як вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 30.06.2016 року так і вироком апеляційного суду Одеської області від 05.04.2018 року не вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, які було вжито на стадії досудового розслідування, а саме арешту майна, яке належить ОСОБА_5 , який накладено з метою забезпечення цивільного позову.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Відповідно до статті 126 КПК України (в редакції1960 року), чинного на час накладення слідчим арешту на майно засудженого, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Після закінчення кримінальної справи відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після закінчення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Під час розгляду справи колегія суддів апеляційного суду керується тим, що арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_5 було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна обвинуваченого, поширюються норми КПК України 1960 року.

Після завершення кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, та у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17.

При цьому, апеляційним судом врахована правова позиція викладена і постанові від 30 червня 2020 року, в якій Велика Палата Верховного Суду у справі № 727/2878/19 зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 р. та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, яке є однією із стадій закінчення досудового розслідування слід розглядати за правилами цивільного судочинства.
За таких обставин вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що у задоволені клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту майна, яке належить засудженому ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 419, 424 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Відмовити у задоволені клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , в порядку ст. 539 КПК України про скасування арешту майна, яке належить засудженому ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3