Справа № 309/3555/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/591/20 за апеляційною скаргою прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 24. 12. 2019.
Цим вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із неповною середньою освітою, студент 3 курсу Хустського професійного ліцею сфери послуг, неодружений, непрацюючий, не судимий, засуджений:
- за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді у виді штрафу в сумі 1700 грн.
Речові докази: компакт-диск з записом камер відео-спостереження залишено у матеріалах кримінального провадження; светр чорного кольору, пару взуття сіро-чорного кольору та портфель зелено-чорного кольору, 1000 грн. залишено власнику ОСОБА_6 ; мобільний телефон «Самсунг А5», банківську картку «ПриватБанку» № НОМЕР_1 , банківську картку «Ощадбанку» № НОМЕР_2 , дисконтні карти: «LEONLUXE», «KARI CLAB», «АПТЕКА 24/7», «EVA», «BROCARD», «WATSONS», «PROSTOR», картонний папір розмірами 7 см. х 4,5 см, зв`язку ключів у кількості чотири штуки без брилка, зв`язку ключів у кількості дві штуки із бриликом зеленого кольору, жіночу сумочку чорного кольору та силіконовий чохол до мобільного телефону повернуто ОСОБА_11 ; мотоцикл марки «Вайпер» червоно-чорного кольору, без номерного знаку з номером рами НОМЕР_3 залишено власнику ОСОБА_12 .
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1884 грн. 12 коп. процесуальних витрат за проведення товарознавчої експертизи.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 12. 10. 2019 приблизно о 16 год. 05 хв., знаходячись на вул. Августина Волошина в м. Хусті та керуючи мотоциклом марки «Вайпер», без державного номерного знаку, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, побачивши випадкову жінку, а саме ОСОБА_11 , яка рухалась лівим тротуаром по вул. Августина Волошина, напроти магазину «Берізка», в напрямку центру м. Хуст та тримала в правій руці жіночу сумочку чорного кольору, почав рухатись на мотоциклі в попутному їй напрямку по тротуару та зрівнявшись з останньою, вирвав з її руки, тобто відкрито

-2-

заволодів її жіночою сумочкою чорного кольору фірми «Silviardsa» вартістю 435 грн., в якій знаходились: мобільний телефон марки «Samsung А5» вартістю 3837 грн., із силіконовим чохлом вартістю 63 грн., та сім картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн.; жіночий гаманець сірого кольору вартістю 50 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 1000 грн.; банківська карта «ПриватБанку»; банківська карта «Ощадбанку»; дисконтні карти магазинів «Leonluxe», «Каrі Club», «Watsons», «Brocard Prostor» та «Аптека 24/7»; дві зв`язки ключів від квартири та відрізок паперу з ПІН кодом від банківської карти «ПриватБанку», чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 5347 грн.
Того ж дня о 16 год. 58 хв. ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні супермаркету «Сільверленд» та маючи викрадену банківську карту «ПриватБанку» та ПІН код до неї, в банкоматі «ПриватБанку» зняв з вказаної карти грошові кошти в загальній сумі 8200 грн.
Таким чином внаслідок свої злочинних дій, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 13 547 грн.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим просить вирок Хустського районного суду від 24. 12. 2019 щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадженні в суді першої інстанції. В обгрунтування своїх вимог прокурор вказує на те, що судом першої інстанції не враховано того, що ОСОБА_6 є неповнолітнім, а тому розгляд кримінального провадження щодо неповнолітньої особи має проводитись відповідно до глави 38 КПК України. Однак у оскаржуваному вироку зазначено лише характеристику, інші дані, що характеризують особу обвинуваченого залишились поза увагою суду, а тому числі і досудова доповідь органу з питань пробації стосовно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 . Звертає увагу на те, що судом хоч і виконано вимоги щодо складення досудової доповіді, однак в мотивувальній частині вироку про висновки органу з питань пробації не зазначено, що свідчить про неналежне встановлення відомостей, які характеризують обвинуваченого, а відтак неналежне виконання судом вимог положень глави 38 КПК України. Також звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження відбувся без участі потерпілої ОСОБА_11 , яка судом повідомлялася тільки про призначення підготовчого судового засідання, в наступні ж судові засідання потерпіла не повідомлялась належним чином, що свідчить про порушення права потерпілої на участь в розгляді справи в суді.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, його захисника- адвоката ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 , про законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-3-

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22. 03. 2018 у справі № 521/11693/16-к, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
Проте, зміст журналу судового засідання від 18. 12. 2019 та звукозапис цього судового засідання свідчать про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції дотримані не були, оскільки суд першої інстанції, після виконання дій, передбачених статтею 348 КПК України, у зв`язку із повним визнанням ОСОБА_6 вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, прийняв рішення не досліджувати всі докази у кримінальному провадженні та продовжив розгляд даного кримінального провадження без роз`яснення ОСОБА_6 положень ч. 3 ст. 349 КК України, відповідно до яких суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно обвинувачений та інші учасники судового розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання вини обвинуваченим є добровільним, та не роз`яснив сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Разом з тим, незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково.
Згідно з ч. 1 ст. 351 КПК допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання потерпілим, іншими обвинуваченими, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим і суддями. Головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей.
Як встановлено з аудіозапису судового розгляду в суді першої інстанції, було визначено скорочений порядок розгляду справи з урахуванням позиції ОСОБА_6 , який визнав свою винуватість, однак відмовився від дачі показань.
У порушення вимог закону судом не допитано обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно обставин вчинення злочинних діянь, зокрема, щодо часу, місця, способу їх вчинення, переліку та вартості викраденого майна, а лише зазначено у вироку, що ним вони не оспорюються.
Як вбачається з аудіозапису ходу судового розгляду в суді першої інстанції, допит обвинуваченого ОСОБА_6 не проводився судом, оскільки він від дачі показань відмовився. За таких обставин, суд першої інстанції, не здійснив допит обвинуваченого, однак показання якого поклав у якості доказу в обґрунтування вироку.

-4-

Факт визнання обвинуваченим правильності обставин вчинення злочинних діянь, наведених прокурором в обвинувальному акті, як слідує із аудіозапису судового засідання від 18. 12. 2019, не може вважатись допитом обвинуваченого судом у розумінні ст. 351 КПК.
Відповідно до вимог п.1), п.2) п.7) ч. 3 ст. 56 КПК України потерпілий під час судового провадження в будь-якій інстанції має право бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні, оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно зі ст. 325 КПК України питання про проведення судового розгляду без потерпілого суд вирішує залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини справи і лише в тому разі, якщо потерпілий не прибув, але був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлень.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 глави 11 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Ці вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані не були.
Із журналів судових засідань, вбачається, що судові засідання від 11. 12. 2019, 18. 12. 2019 та 24. 12. 2019 відбулись за відсутності потерпілої ОСОБА_11 , даних про її належне повідомлення про час і місце судового засідання в матеріалах кримінального провадження немає.
В матеріалах кримінального провадження містяться лише заява потерпілої ОСОБА_11 , в якій вона зазначає про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, однак жодного волевиявлення потерпілої з приводу своєї подальшої участі в судовому засіданні дана заява не містить.
Оскільки у матеріалах кримінального провадження підтверджень належного повідомлення потерпілої ОСОБА_11 про дату, час і місце судового засідання немає, то проінформованість потерпілої про розгляд справи щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції викликає сумніви, які дають підстави вважати, що її права як потерпілої порушені.
Ураховуючи наведене, через порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме статей 111, 136 КПК України, зокрема процесуальних прав потерпілої, що згідно зі ст. 412 КПК є істотним порушенням процесуального закону, вирок суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим.
Отже під час судового розгляду вказаного кримінального провадження не забезпечено додержання прав потерпілої ОСОБА_11 , що є істотним порушенням кримінального процесуального закону і тягне за собою скасування судового рішення.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

-5-

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачене пунктом 5 частини другої статті 412 цього Кодексу.
Окрім того, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 є неповнолітнім, а розгляд кримінального провадження щодо неповнолітньої особи відповідно до глави 38 ( ст. ст.484-502 ) КПК України передбачає особливий порядок кримінального провадження.
Відповідно до ст. 485 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, окрім обставин, передбачених статтею 91 КПК України також з`ясовуються: повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього: його вік (число, місяць, рік народження), стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, умови життя та виховання неповнолітнього, наявність дорослих підбурювачів чи інших співучасників кримінального правопорушення, а також згідно ст. 487 цього Кодексу, з`ясувати умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого.
Цих вимог закону суд також не дотримався, оскільки не з`ясував: рівень розвитку неповнолітнього обвинуваченого, умови життя та виховання неповнолітнього, чи були дорослі підбурювачі або інші співучасники злочину, тощо.
Також всупереч вимог ст. 496 КПК України в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про повідомлення відповідної служби у справах дітей та уповноваженого підрозділу органів внутрішніх справ про час і місце судового розгляду за участю неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 .
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 314-1 КПК України досудова доповідь не може використовуватися у кримінальному провадженні як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, однак висновки досудової доповіді характеризують особу обвинуваченого, і не повинні ігноруватися судом при вирішенні питання щодо виду та міри покарання.
Відповідно ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
На виконання вказаних норм права, судом першої інстанції не надано оцінку досудовій доповіді Хустського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_13 щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно якої, враховуючи особу обвинуваченого та історію правопорушення, орган пробації дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе, оскільки ризик вчинення повторно кримінального правопорушення оцінено як низький (а.к.п. 105-107).
Згідно п. 3 ч. 1, 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Окрім того, суд першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_6 не дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, і при призначенні покарання визначив розмір штрафу тільки у грошовій сумі без визначення у певній кількості неоподатковуваних мінімуму доходів громадян.
Частиною 1 ст. 53 КК України визначено, що штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

-6-

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу.
Тобто, мінімальний розмір штрафу, який призначається неповнолітньому, становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 53 КК). Максимальний же розмір штрафу для неповнолітнього визначається санкцією статті Особливої частини КК, але не може перевищувати п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В свою чергу ч. 1 ст. 99 КК України передбачено, що штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення, між тим даних про працевлаштування обвинуваченого матеріали провадження не містять.
Окрім того, санкцією ч.1 ст.186 КК України передбачено можливість призначення покарання особі у виді штрафу в розмірі від 50 до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Виходячи із змісту цієї норми кримінального закону, у резолютивній частині вироку суд, якщо дійде висновку про можливість призначення особі такого виду покарання як штраф, має призначити його у неоподаткованих мінімумах доходів громадян та перевести у грошовий еквівалент.
Тобто грошова сума призначеного вироком суду покарання за ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу має бути кратною, встановленому законодавством України неоподаткованому мінімуму доходів громадян, визначеного для сплати штрафів у кримінальному судочинстві.
Проте, суд першої інстанції допустив неправильне тлумачення кримінального закону, яке суперечить його точному змісту, та при призначенні покарання ОСОБА_6 всупереч вимогам санкції ч.1 ст.186 КК України, призначив покарання у виді штрафу тільки у грошовому еквіваленті.
Так відповідно до постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 01. 10. 2015 справа №5-154кс15 встановлено, що при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, цей розмір визначається в певній кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із зазначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
Згідно з вимогами кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення норм КПК.
Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Колегія суддів зауважує, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

-7-

Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обгрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів вважає, що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого, потерпілого, які перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження і вплинули на постановлення законного й обґрунтованого вироку, а тому такий підлягає до скасування.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини справи, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги, дати відповідну оцінку доказам в їх сукупності та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 24. 12. 2019 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України скасувати і призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: