ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1087/21 Справа № 206/5470/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000756 відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоєгорівка, Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянина України, маючого середню освіту, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 1 ст. 119 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2021 року ОСОБА_10 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Запобіжний захід до ОСОБА_10 в даному кримінальному провадженні не застосувався.
Задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_10 та стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 19969,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом, ОСОБА_10 05 жовтня 2020 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, разом з раніше не знайомими йому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знаходились на даху споруди, прилеглої до стадіону «Локомотив» розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорній 2, де вживали алкогольні напої.
У цей час, тобто 05 жовтня 2020 року приблизно о 19:40 хвилин, між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які перебували на краю даху вказаної споруди, на ґрунті раптово виниклої неприязні, виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 повалив ОСОБА_12 спиною на землю, а сам в свою чергу сів зверху на ОСОБА_12 та почав висловлювати погрози застосування насильницьких дій відносно останнього.
Перебуваючи в той же день та час, в тому ж місці ОСОБА_11 , побачивши вищевказаний конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , бажаючи припинити протиправну агресивну поведінку ОСОБА_10 , підійшов до останнього зі спини та охопивши обома руками тулуб ОСОБА_10 намагався відтягувати його від ОСОБА_12 . У цей момент, у ОСОБА_10 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 з метою припинення активних фізичних дій останнього.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що він та ОСОБА_11 знаходяться на краю даху споруди, висота якої близько 3 м, не переслідуючи мети навмисного позбавлення його життя, не передбачаючи суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча в силу віку та життєвого досвіду, повинен був і міг їх передбачити, тобто проявивши, тим самим, злочинну недбалість, відштовхнув ОСОБА_11 від себе, долонею своєї лівої руки приклавши зусилля в область тулуба останнього, в результаті чого, ОСОБА_11 , не втримавши рівновагу, впав з даху вказаної споруди, з висоти близько 3 (трьох) метрів, вдарившись при цьому спиною та потиличною частиною голови об бетонне покриття, перемішане з битим склом та камінням.
Внаслідок дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , відповідно до висновку судово медичної експертизи №1977/565-Е від 12 листопада 2020 року, заподіяно тілесне ушкодження у вигляді: закритої черпно мозкової травми: два переломи у задній черепній ямці потиличної кістки ліворуч; садна у лобній ділянці та у потиличній ділянці; крововиливи під м`яку мозкову оболонку (на лівій потиличній частці з переходом на верхній полюс лівої скроневої частки з переходом на верхній полюс лівої лобної), крововилив на верхньому полюсі мозочків, ділянки забиття головного мозку (на випуклій частині правої та лівої лобної частки); крововилив в м`яких покровах голови у потиличній ділянці. Дані тілесні ушкодження спричиненні при життєво, за деякий час до настання смерті, від дії тупого твердого предмета або при ударі об такий, відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення (згідно «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України від 16 січня 1995 року») і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Також, при експертизі трупа було виявлено: садна на лівому передпліччі, у лівій поперековій ділянці, на спині, у проекції правого гомілково-ступневого суглобу; крововиливи в м`яких покровах тулуба (у верхній третині лівого плеча, у верхній третині правого плеча, у проекції верхнього кута лівої лопатки, на спині, в поперековій ділянці, в 7 та 8 міжреберних м`язах). Дані тілесні ушкодження спричиненні прижиттєво, за деякий час до настання смерті, від дії тупого твердого предмета або при ударі об такий, що стосовно до живих осіб відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень і не знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
05 жовтня 2020 року ОСОБА_11 каретою швидкої допомоги був доставлений до лікарні КЗ «ДОКЛ ім. І.І.Мечникова» за адресою: м. Дніпро, площа Соборна, 14, де ІНФОРМАЦІЯ_2 о 08 годині 50 хвилин від отриманого тілесного ушкодження останній помер.
Відповідно до висновку судово медичної експертизи №1977/565-Е від 12 листопада 2020 року смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепу, з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2021 року в частині призначеного ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 119 КК України покарання змінити та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.
Також, захисник просить змінити вказаний вирок в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_8 та зменшити розмір стягнутого відшкодування з урахуванням вимог розумності та справедливості.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що судом першої інстанції було призначено покарання, яке через свою суворість не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичним обставинам справи та особі обвинуваченого. Зокрема, сторона захисту вважає, що судом при призначенні покарання не було враховано, що ОСОБА_10 характеризується за місцем мешкання позитивно, мешкає в цивільному шлюбі з ОСОБА_13 , має на утриманні трьох дітей і все матеріальне забезпечення лежить саме на обвинуваченому, оскільки тільки він працює, так як дружина перебуває у декретній відпустці. Також, вважає, що судом не було прийнято до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинувачений повністю визнав свою провину та щиросердно розкаявся, сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.
Щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій, захисник звертає в своїй апеляційній скарзі увагу на практику, а саме Постанову Верховного Суду від 25 серпня 2020 року по справі №372/3192/18, відповідно до якої розмір відшкодування повинен визначатися залежно від характеру правопорушення, глибини душевних та фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням принципу розумності та справедливості.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні подану ним апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Обвинувачений в судовому засіданні повністю підтримав свого захисника, просив призначити йому покарання із застосуванням положень ст. ст. 75,76 КК України.
Представник потерпілої та потерпіла в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечували, просили не змінювати на більш м`яке призначене судом першої інстанції покарання.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_10 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_10 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти життя та здоров`я особи, за ознаками вбивства, вчиненого через необережність та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_10 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, наявність цивільного позову про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, який обвинуваченим в ході судового провадження так і не був визнаний, врахував і відсутність обставин, які відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України пом`якшують чи обтяжують покарання та призначив ОСОБА_10 мінімальне в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України покарання - у виді обмеження волі строком на 3 роки, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченого про те, що судом першої було призначене невідповідне обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого покарання, зокрема, без врахування ряду обставин, які пом`якшують покарання.
Колегія суддів не погоджується із думкою захисника про те, що позитивна характеристика обвинуваченого за місцем мешкання, наявність цивільного шлюбу та утримання трьох дітей, дають всі підстави вважати, що подальше виправлення та перевиховання ОСОБА_10 , з метою надання йому змогу забезпечувати коштами родину, можливо без реальної ізоляції його від суспільства, оскільки як вбачається з тих же матеріалів кримінального провадження, вчинений ОСОБА_10 злочин спричинив невідворотні наслідки і об`єктом даного злочинного посягання була найвища соціальна цінність життя людини, яка охороняється державою та нормами Конституції України. Окрім цього, при перегляді оскаржуваного вироку, колегією суддів також враховується думка потерпілої, яка втратила рідного племінника та яка заперечувала в судовому засіданні як проти обрання обвинуваченому більш м`якого покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, так і проти зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову і зменшення розміру відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що стягнутий судом першої інстанції розмір відшкодування моральної та матеріальної шкоди повинен відповідати практиці Верховного Суду, зокрема, постанові від 25 серпня 2020 року по справі №372/3192/18, відповідно до якої розмір відшкодування повинен визначатися залежно від характеру правопорушення, глибини душевних та фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням принципу розумності та справедливості, то колегія суддів вважає, що вирішуючи позовні вимоги потерпілої, суд першої інстанції вимог вказаної постанови дотримався в повному обсязі та стягнув з обвинуваченого відшкодування моральної та матеріальної шкоди, розмір яких повністю відповідає принципу розумності та справедливості.
Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди потерпіла ОСОБА_8 зазначила, внаслідок вчинення ОСОБА_10 зазначеного кримінального правопорушення загинув її рідний племінник ОСОБА_11 , який проживав з нею, в якого залишилася малолітня сестра, за якою той мав піклуватися, наразі виховання та піклування за вказаною дитиною лягло на її плечі, відтак від вказаних дій останнього вона страждала та продовжує страждати фізично та душевно, було суттєво змінено її звичайний ритм життя. Тож, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, а також з урахуванням обставин справи, душевного переживання та страждання потерпілої ОСОБА_8 , перенесення останньою душевного болю, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого суми морального відшкодування саме в розмірі 100000,00 грн., з чим колегія суддів погоджується, вважає, що саме така сума відповідатиме душевним стражданням потерпілої, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із злочинними діями обвинуваченого.
Щодо розміру відшкодованого матеріального збитку потерпілій, то в цій частині колегія суддів, також не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та зменшення розміру відшкодування, оскільки судом першої інстанції із заявлених потерпілою в цивільному позові 34969,00 грн. було лише стягнуто чітко підтверджений квитанціями матеріальний збиток, витрачений на поховання племінника, зокрема, витрати на послуги кремації та на поховальний обід, на загальну суму 19969,00 грн.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2021 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 119 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4