Справа № 467/186/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження №0000113, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 грудня 2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх та/або непрацездатних осіб не має, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2020 року за ст. 126-1- КК України до 150 годин громадських робіт,-

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 15 грудня 2020 року близько 17 год. 00 хв., у ОСОБА_4 , який знаходився на території домоволодіння ОСОБА_6 , що розташоване по АДРЕСА_2 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна - металевої драбини, яка належить ОСОБА_5 , але тимчасово перебувала на території вказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, 15 грудня 2020 року, о 17 год. 00 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами, з метою обернення чужого майна на власну користь, перебуваючи з дозволу володільця ОСОБА_7 на території належного їй домоволодіння АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що остання за ним не спостерігає, таємно викрав металеву драбину, якою розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 231, 67 грн.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини його скоєння, що відображені в обвинувальному акті, зокрема, у частині часу, місця, способу вчинення і наслідків, що настали, у тому числі, й предмету злочину.

Так, допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що 15 грудня 2020 року у нього виник конфлікт із його співмешканкою ОСОБА_6 , яка в результаті цього вигнала його з дому.

Аби переночувати у сусіда, він вирішив викрасти належну потерпілій ОСОБА_5 металеву драбину, щоб за її рахунок придбати спиртне, так як сусід вживає алкогольні напої.

Тоді він відніс драбину на пункт приймання металобрухту, що знаходиться в смт. Арбузинка, де отримав за неї 60,00 грн. Коли вже йшов до сусіда, то до нього під`їхали поліцейські з приводу цієї крадіжки.

Обвинувачений вказав, що він знав, що драбина належить потерпілій ОСОБА_5 , однак, вона приблизно вже як два місяці перебувала на території домоволодіння його співмешканки ОСОБА_6 , оскільки остання зі згоди потерпілої взяла у неї драбину для тимчасового користування.

Також вказав, що вибачився перед потерпілою, пообіцяв зробити для неї нову драбину.

Потерпіла ОСОБА_5 , будучи допитаною в суді згідно із правилами ст. 353 КПК України, показала, що у неї в домогосподарстві є металева драбина, яку вона постійно використовує для різних потреб.

Одного разу до неї прийшла сусідка ОСОБА_6 та попросила драбину аби почистити басейн.

Через деякий час вона запитала ОСОБА_6 де її драбина, на що остання відповідала, що остання зникла. Додала, що коли ОСОБА_8 не виживав алкогольні напої, то драбина знаходилась на території її домоволодіння, а тоді зникла.

Потерпіла вказала, що давала ОСОБА_6 драбину для тимчасового користування, оскільки сама постійно використовує її в господарстві.

Наразі її драбину їй не повернули, однак, ОСОБА_8 обіцяв зробити нову.

Ці показання обвинуваченого і потерпілої, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб і сприймались судом безпосередньо, слід визнати допустимим, а також і належними, оскільки, вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, а так само й інших обставин, які мають для нього значення, у тому числі достовірність та/або недостовірність, можливість та/або неможливість використання інших доказів.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, обвинувачений і потерпіла погодились з недоцільністю дослідження доказів щодо обставин скоєного правопорушення, так як обвинувачений повністю згодний із тими обставинами, що установлені досудовим слідством і відображені в обвинувальному акті, не оспорює їх, а так само і не оспорює кваліфікацією своїх дій за ч.1 ст. 185 КК України.

При цьому, обвинувачений дав суду послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з викладеними фактичними обставинами вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому вони не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставинінкримінованого його діяння, добровільності та істинності його позиції щодо визнавальних показань і такої процедури розгляду справи.

А тому переконавшись, що учасники процесу, у тому числі й потерпіла, вірно розуміють зміст обставин цього кримінального провадження, не оспорюють правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст. 185 КК України, за відсутності сумнівів у добровільності їх позицій стосовно даного питання, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши наслідки такого і переконавшись, що вони зрозумілі обвинуваченому і потерпілій, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого і потерпілої та дослідженням ряду зібраних досудовим слідством доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також інших даних, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації діяння та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, у тому числі й процесуальні документи щодо ходу слідства і речових доказів.

Зокрема, надані прокурором витяг з ЄРДР від 15 грудня 2020 року та протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 грудня 2020 року суд розцінює як документи і рішення, що свідчать про привід і початок досудового розслідування.

Протоколом огляду місця події від 15 грудня 2020 року із додатком фото таблицею (зображення №1-№5), що складений начальником СД Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області в присутності двох понятих, підтверджуються відомості щодо предмета кримінального правопорушення, а також місця його знаходження, як то, що обвинувачений дійсно обернув викрадене чуже майно на власну користь, так як розпорядився ним на власний розсуд та отримав за це грошові кошти.

Згідно висновку експерта №419/21 від 09 лютого 2021 року ринкова вартість металевої драбини, звареної з металевих кутів розміром 3х3 см, довжиною 378 см та шириною 41 см, з 10-ма перекладинами, на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 15 грудня 2020 року, становила 231,67 грн.

Зокрема, це джерело дає відомості, які визначають правову кваліфікацію діяння, як то дають змогу відмежувати кримінальну відповідальність від адміністративної за учинення дрібної крадіжки.

Висновок експерта здобутий у належному процесуальному порядку за наявності для того правової підстави постанови начальника СД Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області про призначення товарознавчої експертизи від 09 лютого 2021 року.

Постановою дізнавача СД Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від металеву драбину було визнано речовим доказом та відповідно до квитанції №329 від 16 грудня 2020 року передано на зберігання до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області, що визначає правовий режим поводження із предметом кримінального правопорушення.

Будь-яких інших доказів у розумінні положень ст. 84 КПК України в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, а також потерпілою, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, у межах висунутого обвинувачення і в межах положень ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи надані йому докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом згідно із стандартом «поза розумним сумнівом».

З огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При цьому, суд, крім іншого, виходив із роз`яснення, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, відповідно до яких крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну

вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі),

грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на

майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія ( п.2 постанови ВСУ).

Тож, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, в аспекті ступеня тяжкості вчиненого злочину, суд ураховує, що ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до проступків, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, у тому числі й загальний розмір спричиненої потерпілій матеріальної шкоди, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого, який свою провину визнав повністю, дав правдиві показання, не перешкоджав слідству та вибачився перед потерпіло, виразив намір відвернути шкідливі наслідки своїх дій.

В той час як обвинувачений не одружений, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, але фактично проживає за іншою адресою, має незняту і не погашену судимість за вчинення домашнього насильства, проживає однією сім`єю із ОСОБА_6 та двома її доньками, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває та не перебував, так само, як і на військовому обліку, станом на 17 березня 2021 року не перебуває на обліку уповноваженого органу з питань пробації.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, так як він засудив свій вчинок, просив вибачення у потерпілої, виразив готовність усунути наслідки свого діяння.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно із ст. 67 КК України, суд не установив.

За такого, суд переконаний, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт.

Водночас, суд, з огляду на тяжкість учиненого кримінального правопорушення (проступку) та майновий стан обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, ніких доходів не має, вважає за недоцільне призначати йому покарання у виді штрафу.

При призначенні покарання (виду і розміру) суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді громадських робіт, за таких обставин, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69, 69-1 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, отже, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, відносно ОСОБА_9 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили немає.

Долю речових доказів суд вирішує згідно і правилами ст. 100 КПК України, в витрати на залучення експерта підлягають стягненню із обвинуваченого відповідно до правила, установленого ч.2 ст. 124 того ж Кодексу.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 300 (триста) грн. 00 коп.

Речовий доказ металеву драбину повернути ОСОБА_10 , як законному володільцю.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1