Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 489/31/19
Провадження № 1-кп/490/10/2020
У Х В А Л А

12 лютого 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0002923 про обвинувачення

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Прокурор просив про продовження строку раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спираючись про те, що ризики, які були враховані під час обрання цього запобіжного заходу, наразі не усунуті та не зменшились.

2. Обвинувачений під час судового розгляду проти задоволення клопотання заперечував. Він зазначав, що висунута йому підозра не є належним чином обґрунтованою адже спирається на результати розслідування, яке містить суттєві прогалини. До таких прогалин обвинувачений відніс те, що під час вирішення питання про обґрунтування підозри не було перевірено його алібі, не було здійснено освідування особи, яку він підозрює у вчиненні злочину, під час досудового розслідування було порушено його право на захист, зокрема - право брати участь у слідчих діях.

Обвинувачений також пояснив, що його позиція із приводу неодноразового повторного розгляду справи, в останньому випадку, була зумовлена тим, що суд відмовив йому у повторному допиті свідка ОСОБА_6 , без чого він (обвинувачений) не міг обґрунтувати свою позицію. За такого, він змушений був просити про повторний судовий розгляд.

Обвинувачений також звернув увагу на те, що прокурором не доведені ризики, які зумовлюють обрання відносно нього найбільш суворого запобіжного заходу; він має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання.

3. Захисник у суді проти задоволення клопотання заперечував та просив про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі.

В обґрунтування послався про те, що обвинувачений перебуває під вартою протягом тривалого терміну, вказані прокурором ризики суттєво зменшились, а його належна процесуальна поведінка може бути забезпеченою за допомогою менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин

22 липня 2018 року приблизно о 04:30 годині, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту наніс своїй співмешканці ОСОБА_7 не менше чотирьох ударів ножем в область грудної клітки, внаслідок чого сталась її смерть.
Ці дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України - як умисне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

2. Обвинувачений у суді свою вину у вчиненні злочину не визнає.

3. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 липня 2018 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Подальшими ухвалами слідчих суддів Ленінського районного суду міста Миколаєва під час досудового розслідування строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - до 16 січня 2019 року.

Подальшими ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва, залишеними без змін відповідними ухвалами судів апеляційної інстанції, строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово.

4. Останньою ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 грудня 2020 року строк тримання обвинуваченого під вартою був продовжений до 21 лютого 2021 року включно.

5. Вказаною ухвалою встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та вчинити новий злочин.

6. Протягом періоду з січня 2019 року до теперішнього часу суд, за клопотанням обвинуваченого, двічі в повному обсязі дослідив надані сторонами докази та за клопотанням обвинуваченого наразі досліджує ці самі докази втретє.
Під час чергового дослідження доказів суд дослідив усі надані сторонами документи, повторно заслухав роз`яснення експерта щодо наданого ним висновку.

Наразі суду необхідно втретє, за клопотанням обвинуваченого, допитати свідка ОСОБА_6 . Проте організація такого допиту, з урахуванням кількості раніше проведених допитів цього свідка, є вкрай ускладненою.

До того ж, суду необхідно вирішити питання про необхідність повторної явки у судове засідання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є працівниками КНП «Обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської Обласної Ради.

7. Наразі на території України, зокрема - на території міста Миколаєва - запроваджені карантинні заходи, спрямовані на запобігання та зупинення спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; застосовані заходи передбачають певні обмеження, які у сукупності суттєво ускладнюють як можливість оперативної організації та проведення судових засідань, так й можливості виконання особами, які беруть участь у судовому розгляді, їх процесуальних обов`язків та реалізацію ними їх процесуальних прав.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

1. Відповідно до пункту 205 розділу ХІ "Перехідні положення" Кримінального Процесуального Кодексу України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено, що клопотання про продовження строку тримання особи під вартою у разі, якщо справа розглядається колегією суддів, може бути розглянуте, зокрема, головуючим у справі.

2. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

3. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

4. Відповідно до сталої практики Європейського Суду з прав людини, особа в будь-якому випадку повинна демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватись від використання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.

5. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

1. Стосовно обставин цієї справи суд в черговий раз відзначає, що оскільки по справі триває судовий розгляд, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

За такого, посилання ОСОБА_4 про необґрунтованість підозри суд до уваги не приймає.

2. Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя людини за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений може переховуватись від суду.

Додатковим підтвердженням такого ризику суд вважає наступне.

В цьому випадку позиція обвинуваченого загалом зводиться до того, що він, систематично використовуючи заходи, що затягують провадження у справі, утримуючись від використання засобів внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання, тим не менш наполягає на його звільненні з-під варти до розгляду справи по суті, спираючись, зокрема, на тривалість судового провадження. Таке доводить, що обвинувачений в дійсності не є зацікавленим у доведенні своєї невинуватості, але в той же час намагається у будь-який спосіб добитися свого звільнення з-під варти до ухвалення рішення по суті обвинувачення. Таке, в свою чергу, не може бути поясненим інакше, ніж тим, що обвинувачений вживає усіх доступних йому заходів для уникнення суду, тобто - щодо переховування від суду.

Обвинувачений, по суті, стверджує, що неодноразове повторне дослідження обставин справи сталось не в зв`язку з його неконструктивною позицією, а в зв`язку з непорозуміннями між ним та судом.

Але, з таким погодитись неможливо.

Так, обвинувачений користується допомогою захисника, що саме по собі позбавляє посилання що аналізується, сенсу.

До того ж, судом обвинуваченому неодноразово роз`яснювалось наслідки вчинення певних процесуальних дій, та обвинувачений зазначав, що роз`яснення суду йому зрозумілі.

Принагідно суд відзначає й те, що протягом судового розгляду кримінального провадження обвинувачений так й не спромігся викласти суть своїх заперечень проти обвинувачення та запропонувати порядок їх підтвердження; натомість намагається примусити суд до вчинення дій, які вочевидь не можуть мати наслідком перевірку висунутого обвинувачення та встановлення дотичних до нього обставин.

3. До того ж, ОСОБА_4 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних тяжких злочинів, пов`язаних із посяганням на особу; наразі обвинувачується у вчиненні злочину на тлі зловживання спиртними напоями, що негативно характеризує особу обвинуваченого як такого, що схильний до систематичної злочинної діяльності.

Таке доводить, високий ступінь ризику того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

4. Запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, не є можливим з огляду на характер цих ризиків.

До того ж, поведінка обвинуваченого під час судових засідань не дозволяє прийти до висновку про можливість забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків інакше, ніш шляхом тримання його під вартою.

5. Посилання захисту про тривалість перебування ОСОБА_4 під вартою в цьому випадку не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, адже така тривалість наразі зумовлена поведінкою самого обвинуваченого.

Посилання захисту на те, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання, не зменшує встановлених судом ризиків.

6. Посилання обвинуваченого, ніби вказані прокурором ризики не підтверджуються належними та допустимими доказами, є непереконливими, адже суперечать наведеним вище висновкам суду.

В зв`язку з таким суд доходе висновку про те, що підстави для зміни обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу є відсутніми, а його належну процесуальну поведінку можливо забезпечити лише шляхом подальшого застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 12 квітня 2021 року включно.
2.У задоволенні клопотання захисту - відмовити.

Ухвала може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів.

Головуючий суддя = ОСОБА_11 =