ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2388/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/82/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 119 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду 03 березня 2021 р. кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 грудня 2020 р., яким затверджено угоду про примирення від 30 жовтня 2020 року, укладену між потерпілим ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 грудня 2020 року затверджено угоду про примирення від 30 жовтня 2020 року, укладену між потерпілим ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_8 , якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків Київської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, такого, що не працює, раніше не судимого

визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено узгоджене сторонами кримінального провадження покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік з покладенням на нього відповідних обовязків.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи №7-220/20 від 28.08.2020 року.

Вирішено питання речових доказів.

Так, згідно вироку суду 08 липня 2020 року в пообідню пору доби між ОСОБА_8 та його батьком, ОСОБА_11 , по місцю їх спільного проживання у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті непорозумінь виникла сварка, яка переросла у конфлікт, що поєднувався із застосуванням ОСОБА_8 фізичної сили до ОСОБА_11 .

В ході конфлікту ОСОБА_8 , перебуваючи в коридорі вищевказаної квартири, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків для життя та здоров`я ОСОБА_11 , хоча повинен був та міг їх передбачити, штовхнув ОСОБА_11 правою рукою в область грудей, в результаті чого він, втративши рівновагу, вдарився спиною до кута стіни, після чого впав на тверде покриття підлоги на правий бік тулуба, а ОСОБА_8 пішов до однієї з кімнат вищевказаної квартири.

В подальшому ОСОБА_11 піднявся на ноги, продовжуючи конфлікт з ОСОБА_8 , зайшов у кімнату та замахнувся правою рукою з метою нанесення нею удару в ділянку голови ОСОБА_8 . В цей момент, ОСОБА_8 , ухиляючись від удару, не передбачаючи настання смерті ОСОБА_11 , хоча повинен був і міг це передбачити в обстановці, що склалася, схопив своєю лівою рукою праву руку ОСОБА_11 , а правою рукою захопив шию ОСОБА_11 та потягнув його на себе, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав спиною на скляні пляшки, що були розкидані на підлозі вищевказаної кімнати, а ОСОБА_8 , падаючи за інерцією на груди ОСОБА_11 , зігнув праву ногу в коліні, таким чином контактуючи ним з грудьми ОСОБА_11 з правої сторони в момент приземлення, придушивши при цьому його грудну клітку до поверхні, на яку впав ОСОБА_11 .

Внаслідок описаних вище подій потерпілому ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у виді травми грудей, а саме: закритого перелому тіла грудини, закритого уламкового перелому правої ключиці, численних закритих переломів 3,4,5,6.7.8,9.10 правих ребер по кількох анатомічних лініях, просторих крововиливів в м`яких тканинах грудної стінки в ділянках вказаних переломів, просторого синця на правій задньо-боковій поверхні грудей, що поширюється на бокові поверхні живота та правого стегна, синця на поверхні грудей справа, просторого синця в правій надплічній ділянці, що поширюється на праве плече.

Вищезазначена травма грудей супроводжувалась проявами правобічного гемопневмотораксу (скопиченням крові і повітря в правій плевральній порожнині), атеросклерозом правої легені та підшкірною емфіземою і в подальшому ускладнилась розвитком правосторонньої нижньодольової пневмонії та виникненням дихальної недостатності, що за ознакою небезпеки для життя належить до тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікувальному закладі.

ОСОБА_8 , виконуючи дії, спрямовані на ухилення від удару ОСОБА_11 , не передбачав можливості настання тяжких наслідків для ОСОБА_11 внаслідок падіння його на скляні пляшки, що були розкидані на підлозі кімнати, та натискання правим коліном ОСОБА_8 на грудну клітку ОСОБА_11 , враховуючи при цьому поверхневу характеристику місця, де відбувався конфлікт, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю та дотримуючись вимог обережності.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, тобто у вбивстві через необережність.

30 жовтня 2020 року згідно вимог ст. 471 КПК України було укладено угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , згідно якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого (підозрюваного) ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України за ознаками: вбивство через необережність.

Не погодившись із даним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження №0000300 від 15.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, направити до СВ Чортківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області для здійснення досудового розслідування.

Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що при затвердженні угоди про примирення між потерпілим та ОСОБА_8 судом не взято до уваги те, що укладення та затвердження угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальних провадженнях про кримінальні правопорушення, де настала смерть потерпілого, не допускається.

Наголошує на тому, що згідно п. п. 32-36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 (справа №439/397/17) саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) має право виразити свою волю про прощення винного. Таке право не може бути ніким присвоєне та не може бути ніким делеговане, воно є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками. Протилежний підхід означав би, що до близьких осіб потерпілого, який помер, та які були визнані потерпілими у кримінальному провадженні, переходять не лише права потерпілого, але і його воля (волевиявлення), що є неправильним, оскільки суперечить змісту як закону України про кримінальну відповідальність, так і змісту кримінального процесуального закону.

Вказує, що, вирішуючи питання про затвердження угоди про примирення та постановляючи вирок на її підставі, суд першої інстанції зобов`язаний перевірити не тільки дотримання вимог ч. 3 ст. 469 КПК України, але ще й вищезазначених вимог закону щодо законності рішення суду, що ним не було зроблено.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін. Вказує, що посилання прокурора в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 (справа №439/397/17) є неприйнятним. Зокрема, дана постанова регламентує визначення терміну потерпілий в кримінально-правовому значенні та стверджує про неможливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим на підставі ст. 46 КК України.

Зазначає, що в кримінальному провадженні, яке є предметом апеляційного розгляду, йдеться про укладення угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_8 , якою останньому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі і звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Наголошує на тому, що викладені висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 жодним чином не обмежують сторони в укладені угоди про примирення між підозрюваним ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 , який визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні, зважаючи на вимоги ст. 55 КПК України.

Звертає увагу на те, що дана угода про примирення відповідає вимогам чинного кримінального та кримінально-процесуального законодавства, а вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 грудня 2020 року про затвердження вищевказаної угоди є таким, що не суперечить вимогам ст. 370 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження №0000300 від 15.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, направити до СВ Чортківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області для здійснення досудового розслідування, обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі та постановив вирок, яким правомірно затвердив угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_8 , укладену 30 жовтня 2020 року.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що підозрюваний вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, та те, що згідно даної угоди підозрюваний та потерпілий дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України, за якою відповідно до ст. ст. 469, 471 КПК України узгодили вид і міру покарання.

Колегія суддів не погоджується із доводами апелянта, що в цьому кримінальному провадженні при затвердженні угоди про примирення суд залишив поза увагою необхідність дотримання судової практики, а саме висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 439/397/17) виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Тобто за змістом цієї норми закону суди мають враховувати висновки Верховного Суду про застосування норм права у подібних правовідносинах. Натомість фактичні обставини та правові механізми, застосовані у цьому провадженні та у названій постанові Великої Палати, не є подібними.

Окрім того, пунктом 3 частини 3 ст. 394 КПК України імперативно визначено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Разом з тим, прокурор оскаржує вирок, затверджений на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим з підстав узгодженої сторонами та призначеної судом міри покарання, тобто з підстав, з яких дане процесуальне рішення не може бути оскаржене прокурором.

За наведених обставин підстави для скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законний та обґрунтований вирок, який затверджено угоду про примирення, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, ч. 3 ст. 394, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 грудня 2020 р., яким затверджено угоду про примирення від 30 жовтня 2020 року, укладену між потерпілим ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_8 , - без змін.

Судді:

______________ ______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3