Зіньківський районний суд Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/882/21
Номер провадження 1-кс/530/208/21

У Х В А Л А
іменем України

07.06.2021 р. м.Зіньків

Слідчий суддя Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , начальника СВ ВП № 4 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_5 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про зміну способу арешту майна та передачу на відповідальне збереження у кримінальному провадженні №0000307, -
ВСТАНОВИВ:
До Зіньківського районного суду Полтавської області 03.06.2021 року надійшло клопотання ОСОБА_3 про зміну способу арешту майна та передачу на відповідальне збереження у кримінальному провадженні №0000307.
В обґрунтування клопотання заявник ОСОБА_3 посилається на те, що ухвалою слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області ОСОБА_6 , від 14.06.2019 року накладено арешт з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №000214, а саме: на автомобіль марки «DAF XF 95430» 2002 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого відповідно до довідки територіального сервісного центру №5345РСЦ МВС в Полтавській області від 13.06.2019 року являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 20.12.2011 року Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області, також на автомобіль виписаний поліс обов`язкового страхування №АО/3147617 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , з полупричепом на якому знаходиться металева ємність об`ємом близько 25 метрів кубічних, марки LAG GSA-24, VIN84426, д.н.з. НОМЕР_4 власником якого являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 20.12.2011 року Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області, також на автомобіль виписаний поліс обов`язкового страхування №АО/3147618 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області ОСОБА_7 від 25.11.2019 року клопотання адвоката ОСОБА_8 про зняття арешту на вантажний автомобіль, причіп та передачі його на зберігання власнику в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України задоволено частково.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області від 14 червня 2019 року у кримінальному провадженні за №0000214 від 12 червня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 292 ч.3 ст.15 ч.4 ст. 185 КК України скасувати в частині визначення місця зберігання автомобіля марки «DAF XF 95430» 2002 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та полупричіп на якому знаходиться металева ємність об`ємом близько 25 метрів кубічних, марки LAG GSA-24, VIN84426, д.н.з. НОМЕР_4 , територія майданчика тимчасово затриманих автотранспортних засобів ГУНП в Полтавській області м. Полтава, вул. Половка, 103. Передати на відповідальне зберігання автомобіль марки «DAF XF 95430» 2002 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та полупричіп на якому знаходиться металева ємність об`ємом близько 25 метрів кубічних, марки LAG GSA-24, VIN84426, д.н.з. НОМЕР_4 власнику ОСОБА_3 проживаючому за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області ОСОБА_6 від 27.11.2019 року задоволено клопотання заступника начальника СВ Котелевського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню, внесеному 26.08.2019 року до ЄРДР за №0000307 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 292, ч.3 ст.15 ч.4 ст. 185 КК України.
Накладено арешт з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №000307, а саме: на автомобіль марки «DAF XF 95 430» 2002 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого відповідно до довідки територіального сервісного центру №5345РСЦ МВС в Полтавській області від 13.06.2019 року являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 20.12.2011 року Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області, також на автомобіль виписаний поліс обов`язкового страхування №АО/3147617 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , з полупричепом на якому знаходиться металева ємність об`ємом близько 25 метрів кубічних, марки LAG GSA-24, VIN84426, д.н.з. НОМЕР_4 власником якого являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 20.12.2011 року Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області, також на автомобіль виписаний поліс обов`язкового страхування №АО/3147618 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_11 від 12.02.2021 року заявлене клопотанняслідчого СВ ВП № 4 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавськiй області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 погоджене з прокурором Котелевського відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_13 про продовження строку досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000307 від 26.08.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.292, ч.3 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України задоволено частково. Продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000307 внесеному 26.08.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 292, ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України на шість місяців, тобто до 25.08.2021.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те що на даний час експертизи відносно транспортного засобу та полупричепу проведені і в подальшому в застосуванні арешту на майно відпала потреба, ОСОБА_3 просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області ОСОБА_6 від 27.11.2019 року у кримінальному провадженню, внесеному 26.08.2019 року до ЄРДР за №0000307 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 292, ч.3 ст.15 ч.4 ст. 185 КК України на автомобіль марки «DAF XF 95 430» 2002 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 з полупричепом на якому знаходиться металева ємність об`ємом близько 25 метрів кубічних, марки LAG GSA-24, VIN84426, д.н.з. НОМЕР_4 власником якого відповідно до довідки територіального сервісного центру №5345РСЦ МВС в Полтавській області від 13.06.2019 року являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 20.12.2011 року Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області. Передати на відповідальне зберігання автомобіль марки «DAF XF 95 430» 2002 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 з полупричепом на якому знаходиться металева ємність об`ємом близько 25 метрів кубічних, марки LAG GSA-24, VIN84426, д.н.з. НОМЕР_4 , який знаходиться на майданчику тимчасово затриманих автотранспортних засобів ГУНП в Полтавській області м. Полтава, вул. Половка, 103 власнику, ОСОБА_3 .
Розгляд вищезазначеного клопотання про скасування арешту на майно, яке надійшло до слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області було призначено на 04.06.2021, 04.06.2021 від слідчого ОСОБА_14 надійшла заява про перенесення розгляду, оскільки він не може бути присутнім на судовому засіданні, у зв`язку з чим розгляд клопотання перенесено на 07.06.2021 року.
В судове засідання 07.06.2021 представник заявника з`явився, клопотання підтримав, просив задовільнити з підстав викладених в клопотанні, є власником рухомого майна є фізичною особою підприємцем на сьогодні. Слідчний просив відмовити по клопотанню.
Слідчий суддя заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, приходить до висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.
Відповідно до приписів ч.3 ст.170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Частиною 4 ст.170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати, крім випадків арешту майна для забезпечення конфіскації, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана або могла бути отримана юридичною особою.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Вищезазначені відомості повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно дост. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.
Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.
Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.
Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.
Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.
Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік (далі - Узагальнення), правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.
Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколудо Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За правилами ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Накладення арешту на певне майно може бути здійснено лише за наявності передбачених у КПК України нормативних підстав, а саме за ст.170 КПК України за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно: є речовим доказом злочину; підлягає спеціальній конфіскації; підлягає конфіскації як покарання чи заходу кримінально-правового характеру щодо юридичних осіб; для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому, можливість накладення арешту за відповідними змінами до ст.170 КПК України окремо встановлюється для: 1) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого; 2) третіх осіб; 3) для юридичних осіб щодо яких застосовуються заходи кримінального провадження.

Згідно ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Відповідно до Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з рорзгляду цивільних та кримінальних справ від 7.02.2014 року вказано, що згідно ч 1 ст.167 КПК України Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України вказано, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Накладення арешту на певне майно може бути здійснено лише за наявності передбачених у КПК України нормативних підстав, а саме за ст.170 КПК України за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно: є речовим доказом злочину; підлягає спеціальній конфіскації; підлягає конфіскації як покарання чи заходу кримінально-правового характеру щодо юридичних осіб; для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому, можливість накладення арешту за відповідними змінами до ст.170 КПК України окремо встановлюється для: 1) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого; 2) третіх осіб; 3) для юридичних осіб щодо яких застосовуються заходи кримінального провадження.

Згідно ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Відповідно до ухвали слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області від 27.11.2019 року задоволено клопотання заступника начальника СВ Котелевського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню, внесеному 26.08.2019 року до ЄРДР за №0000307 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 292, ч.З ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України. Накладено арешт з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №000307, а саме: на автомобіль марки «DAF XF 95.430» 2002 року випуску, VIN НОМЕР_5 , синього кольору, державний номер НОМЕР_2 та напівпричеп з цистерною LAG GSA-24, 1985 року випуску, номер НОМЕР_6 , білого кольору, державний номер НОМЕР_7 . Визначено місце зберігання автомобіля майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Виходячи зі змісту ухвал суду, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000307 внесеному 26.08.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 292, ч.З ст.15, ч.4 ст. 185 КК України - на шість місяців, тобто до 25.08.2021.
Вказане майно було вилучене працівниками поліції, в середині 2019 року, зберігається на відкритому майданчику, де на нього діють зовнішні фактори такі як дощ, град та сніг, сонце, все це негативно впливає на технічний стан автомобіля.
З часу вилучення прийшов тривалий термін для проведення всіх можливих експертних досліджень та слідчих дій, однак даний автомобіль та напівпричіп перебувають і по сьогоднішній день під арештом, не використовуються за призначенням чим псуються та втрачають свою вартість, крім цього позбавлять ОСОБА_3 можливості отримувати дохід від його використання за призначенням.
З моменту ухвалення рішення про арешт вищезазначеного майна, минуло більше року, проте на теперішній час будь-кому, в тому числі ОСОБА_3 , який є власником вищезазначеного майна, про підозру в рамках кримінального провадження, повідомлено не було.
Слідчим не надано суду доказів, що дане майно може бути приховано, пошкоджено, зіпсовано, втрачено, знищено, відчужено.

В судовому засідані не було здобуто доказів, що ОСОБА_3 є підозрюваним в кримінальному провадженню №0000307 в порядку передбаченому ст. 276-279 КПК України.

Відповідно до ухвали слічого судді про продовження строку досудового розслідування від 12.02.2021 року, жодна слідча дія слідчим не проведена.

Вказівки слідчого управління ГУНП в Полтавській області від 28.12.2020 року невиконано.

Продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, може призвести до порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є України.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої влади й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при внесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист прав власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.)
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
З огляду на приписи п.18 ч.1 ст.3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
Більше того, на думку слідчого судді, вказаний процесуальний строк був в повній мірі достатнім стороні обвинувачення для прийняття процесуального рішення про повідомлення про підозру відповідних осіб, у випадку, якби факт ймовірних кримінально-протиправних дій в рамках такого кримінального провадження знайшов своє підтвердження.
Натомість, на теперішній час складається ситуація, за якої власник арештованого майна, недобросовісність набуття якого у встановленому законом порядку встановлена не була, зазнає втручання у здійсненні та реалізації гарантованого Конституцією України та законами України права власності такої особи.
Викладене, не може свідчити про те, що на теперішній час в рамках кримінального провадження №0000307 дотримуються вимоги розумності та співмірності, в зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність задоволення поданого клопотання та про зміну способу арешту майна та передачу на віповідальне збереження накладеного ухвалою слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області від 26.08.2019 року арешту майна.
Враховуючи викладене, вважаю, що на теперішній час відсутні підстави для збереження майна відкритому майданчику вГУ НП в Полтавській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132, 170, 174, 350, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про зміну способу арешту майна та передачу на відповідальне збереження у кримінальному провадженні №0000307по справі 530/882/21 задоволити.
Зміни спосіб арешту майна: автомобіля марки «DAF XF 95.430» 2002 року випуску, VIN НОМЕР_5 , синього кольору, державний номер НОМЕР_8 і напівпричепа з цистерною LAG GSA-24, 1985 року випуску, номер НОМЕР_6 , білого кольору, державний номер НОМЕР_7 які належать ОСОБА_3 на праві власності та передати ОСОБА_3 на відповідальне зберігання вказане майно, заборонивши його відчудження.
Зобов`язати слідчого СВ ВП № 4 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_14 повернути власнику ОСОБА_3 автомобіль марки «DAF XF 95.430» 2002 року випуску, VIN НОМЕР_5 , синього кольору, державний номер НОМЕР_8 і напівпричепа з цистерною LAG GSA-24, 1985 року випуску, номер НОМЕР_6 , білого кольору, державний номер НОМЕР_7 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 та НОМЕР_10 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Слідчий суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1