Дата документу 17.05.2021 Справа№ 311/2968/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 311/2968/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/614/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Василівського районного суду Запорізької області

розглянула 17 травня 2021 року у відкритому судовому засіданні в (в режимі відеоконференції)м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, з середньо-спеціальною, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

25 липня 2020 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні зальної кімнати будинку АДРЕСА_2 , де на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останній два удари кулаком в обличчя, в область носу та верхньої губи, внаслідок чого, потерпіла впала на підлогу, а ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, наніс їй не менше двох ударів ногою по лівій боковій стороні тулубу в області ребер та один удар ногою в область лівого стегна з зовнішнього боку, чим заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я більш ніж 6 діб, але менше ніж 21 добу, та синців на обличчі і кінцівках, які кваліфікуються як кожне окремо так і в сукупності, як легкі тілесні ушкодження.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді 2-х (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки та поклавши відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді арешту строком на 6 місяців.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про неврахування судом в повній мірі особу обвинуваченого, який не працює, суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується негативно, є соціально не активним, повагою серед оточуючих не користується, періодично зловживає спиртними напоями і в цей період має негативні вади в поведінці в суспільстві, а також наявність чотирьох обставини, які обтяжують покарання, а саме: вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, вчинення злочину у присутності дитини, вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та відсутність пом`якшуючих обставин.

Крім того, прокурор вказує, що обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку не визнав, не покаявся, належних висновків для себе не зробив, вибачення у потерпілої ОСОБА_10 не попросив, а навпаки, у всіх судових засіданнях продовжував виражатися образливими словами на адресу останньої.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений посилаючись на позитивні відомості щодо його особи, просить відхилити апеляційні вимоги прокурора.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора.

Обвинувачений та захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних у провадженні доказах, оцінених судом.

Фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора.

Відповідаючи на доводи прокурора про необґрунтованість застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України, то колегія визнає їх слушними з огляду на наступне.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті, зокрема виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд також має враховувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції повинен був належним чином дослідити й оцінити всі обставини, які мають значення для справи, у тому числі обставини вчинення злочину, ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення та належним чином обґрунтувати підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

Разом з тим, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції недостатньо врахував конкретні обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 і не навів переконливих доводів призначення покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України.

Звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 із застосуванням статей 75, 76 КК України від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів вважає таким, що повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним проступку, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а отже і досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України.

Оскільки по кримінальному провадженню має місце невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання на підставі ст. 414 КПК України підлягає скасуванню з постановленням у відповідності до положень ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Колегія суддів, при постановленні вироку, бере до уваги наступні факти: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, яке згідно ст. 12 КК України віднесене до проступку, наявність чотирьох обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, в присутності дитини та щодо особи з інвалідністю.

Крім того, заслуговують на увагу і інші обставини. Так, обвинувачений офіційно непрацевлаштований, надана при апеляційному розгляді довідка лише свідчить про проходження обвинуваченим стажування у ТОВ «Аерлайн», у остатнього відсутні стійкі соціальні зв`язки.

Одночасно колегія суддів зважує на відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Судова колегія не знаходить виключних обставин провадження, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання.

Наведені негативні відомості стосовно особистості ОСОБА_7 поряд із наявністю чотирьох обтяжуючих покарання обставин, у своїй сукупності вказують на недоцільність застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Наявність першого притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності та позитивні відомості відносно особи обвинуваченого, викладенні в наданій стороною захисту до заперечення характеристиці, судова колегія відносить на користь призначення обвинуваченому ОСОБА_7 менш обтяжливого виду покарання у виді арешту і не в максимальному розмірі, встановленої санкцією ч.2 ст. 125 КК України, але у реальному його вимірі, що буде домірним скоєному і відповідатиме визначеній ст. 50 КК України меті призначення покарання та особі обвинуваченого.

Наведені обставини обумовлюють часткове задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4