Дата документу 07.05.2021 Справа № 554/1912/21
Провадження № 1-кс/554/4316/2021
УХВАЛА
іменем України
07 травня 2021 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_4 на постанову прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 23 грудня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000250,-

В С Т А Н О В И В :

03 березня 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_4 на рішення прокурора, в порядку ст.303 КПК України (датована 25 лютого 2021 року), в якій він просить скасувати постанову прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 23 грудня 2020 року, по кримінальному провадженню №0000250 від 23 грудня 2020 року за ч.1 ст.367 КК України про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 .

Одночасно зі скаргою заявлено клопотання, у якому просить поновити строк для подачі скарги до слідчого судді на постанову прокурора від 23 грудня 2020 року, оскільки він є засудженим до довічного позбавлення волі, на даний час перебуває у ДУ «Полтавська УВП (№23)», копію оскаржуваної постанови прокурора отримав 31 грудня 2020 року, після чого скористався своїм правом на правничу допомогу та звернувся із заявою про призначення йому адвоката для складення документів процесуального характеру. Лише 17 лютого 2021 року вказану заяву ОСОБА_4 було розглянуто та призначено адвоката, якому видано відповідне доручення. 24 лютого 2021 року між адвокатом та засудженим відбулось конфіденційне побачення, після чого заявник отримав необхідні документи та звернувся до суду зі скаргою, а тому вважає вказані причини пропуску строку поважними.

В обґрунтування скарги ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000250 від 23 грудня 2020 року за ч.1 ст.367 КК України. Процесуальне керівництво здійснюють процесуальні прокурори Полтавської обласної прокуратури.

23 грудня 2020 року процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_5 винесено постанову, про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 , яка обґрунтована тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази завдання ОСОБА_4 моральної, фізичної та майнової шкоди.

Із вказаним рішенням заявник не погодився, зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови щодо відмови у визнанні потерпілим прокурор не врахував те, що відповідно до ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Тому вважає, що набув права і обов`язки потерпілого з 19 травня 2020 року. Вважає, що прокурор умисно не визнає його потерпілим, оскільки в інших кримінальних провадженнях прокурор також не надає йому статусу потерпілого та виносить відповідні постанови, які оскаржуються до слідчих суддів. Посилається на ухвали слідчого судді, якими було скасовано іншу постанову прокурора, а також задоволено відвід прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №001358. Також зазначає, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави мають бути належним чином мотивовані. Однак оскаржувана постанова, на думку заявника, є немотивованою та підлягає скасуванню. З цих підстав просить задовольнити вимоги поданої скарги.

Заявник ОСОБА_4 у судове засідання, призначене в режимі відеоконференції, не з`явився, надав до суду заяву про розгляд без його участі, але а участі представника, скаргу підтримує.

За таких обставин, враховуючи волевиявлення заявника та встановлені процесуальні строки розгляду скарги, слідчий суддя вважає можливим проводити розгляд скарги без участі заявника, оскільки представництво інтересів ОСОБА_4 у судовому засіданні здійснюється його адвокатом.

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала в повному обсязі, просила скаргу задовольнити.

Представник Полтавської обласної прокуратури у судове засідання не з`явився, на адресу суду прокурором надано заяву про розгляд без участі, в якій проти скарги заперечує, вважає постанову від 23 грудня 2020 року законною та вмотивованою. Натомість у заяві ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення, за якою були внесені відомості до ЄРДР, відсутні дані про заподіяння йому тяжких наслідків, їх розрахунок, документальне підтвердження. Тому, виходячи з визначення поняття потерпілого, яке міститься у ст.55 КПК України, прокурор вважає, що на момент подання заяви ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення шкода вже повинна бути завдана останньому від кримінального правопорушення. Проте на вказаній стадії неможливо стверджувати про наявність у нього будь-якої шкоди та відповідно про наявність підстав для визнання його потерпілим. Також повідомлено, що постановою прокурора матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000082 від 14.04.2020 року та №0000250 від 23.12.2020 року об`єднані в одне провадження під №0000082, і подальше досудове розслідування відбувається виключно в рамках даного провадження. З урахуванням викладеного, просив відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали скарги та долучені до скарги документи кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Зокрема, відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Установлено і це вбачається із представлених суду документів, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, на даний час перебуває кримінальне провадження №0000082 від 14.04.2020 року, до якого, зокрема, об`єднано в одне провадження матеріали досудового розслідувань у кримінальному провадженні №0000250 від 23.12.2020 року, і подальше досудове розслідування відбувається в рамках даного провадження №№0000082, чого не спростовано протягом розгляду скарги.

Як слідує зі змісту скарги, 19 травня 2020 року ОСОБА_4 звертався із заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно нього з боку слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 та на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 08.12.2020 року було зобов`язано службову особу Полтавської обласної прокуратури внести відомості до ЄРДР.

23 грудня 2020 року постановою прокурора у кримінальному провадженні прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000250 від 23.12.2020 року (а.с.9-11).

Копію вказаної постанови направлено заявнику через Державну установу «Полтавська установа виконання покарань (№23)» за вих.№31-5854-20 від 24.12.2020 року та отримано останнім 31 грудня 2020 року, чого не було спростовано під час розгляду даної скарги (а.с.20).

Дана постанова прокурора мотивована, зокрема тим, що за ст.367 КК України службова недбалість визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності: 1) діянням, яке полягає у невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків через несумлінне ставлення до них; 2) наслідками, що виявляються в істотній шкоді чи тяжких наслідках правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб чи тяжких наслідків; 3) причинним зв`язком між вчиненим діянням та наслідками. При цьому, відповідно до ч.3 примітки 1 ст.364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 365, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Відповідно до ч.4 примітки 1 ст.364 КК України тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян. У заяві ОСОБА_4 від 19.05.2020 року про кримінальне правопорушення, за якою були внесені відомості до ЄРДР, відсутні дані про заподіяння йому тяжких наслідків, їх розрахунок та документальне підтвердження. Виходячи з визначення поняття потерпілого, яке міститься у статті 55 КПК України (фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди), прокурор дійшов до висновку, що на момент подання заяви ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення, шкода вже повинна бути завдана останньому від кримінального правопорушення. З огляду на викладене, неможливо стверджувати на цій стадії про наявність у нього будь-якої шкоди та відповідно про наявність підстав для визнання його потерпілим.

Ураховуючи наведені заявником обставини, враховуючи його незгоду із рішенням прокурора про відмову у визнанні потерпілим, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, заявником ОСОБА_4 до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення йому дійсно завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як це передбачено ч.1 ст.55 КПК України.

Заявником не зазначено, в чому полягає спричинена йому шкода, а також не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому шкоди, імовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань тощо, в розумінні положень ч.1 ст.55 КПК України. Такі відомості відсутні й на момент розгляду скарги.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальне правопорушення, які внесені до ЄРДР за відповідною заявою, заявником не наведено конкретних фактів та достатніх даних щодо заподіяння йому шкоди нібито кримінальними правопорушенням, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак, відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови прокурора.

Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені ОСОБА_4 щодо залучення його до кримінального провадження як потерпілого, то останній на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні.

Тому слідчий суддя вважає, що прокурор на даному етапі досудового розслідування правомірно прийняв рішення на підставі ч.5 ст.55 КПК України, через відсутність очевидних та достатніх даних щодо завдання шкоди особі.

Отже, набуття особою статусу потерпілого за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода заявника із процесуальними рішеннями та діями правоохоронних органів у його кримінальній справі та під час розслідування не свідчить про набуття статусу потерпілого в ініційованих ним кримінальних провадженнях, що пов`язані із процедурою розслідування діянь, за які його засуджено, і вирок набрав законної сили.

В даному контексті, варто враховувати, що вироком апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року ОСОБА_4 визнано винним за п.п.4.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.2 ст.15 п.п.1,9 ч.2 ст.115 КК України. Ухвалою Верховного суду України від 27 жовтня 2005 року вирок апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року залишено без змін. Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 березня 2019 року касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах засудженого задоволено частково, зокрема, з мотивувальної частини вироку виключено посилання як на доказ на протокол явки з повинною ОСОБА_4 від 09.05.2004 року. В іншій частині вирок залишено без змін.

Разом із тим, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у об`єданому кримінальному провадженні №0000082 не завершене, наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє заявника можливості реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.

Наведене також свідчить, що заявником передчасно ініційовано питання про визнання потерпілим в розумінні вимог КПК України, оскільки на даний час, за вказаних обставин та здобутих матеріалів, виключена можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння будь-якої шкоди особі у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи ОСОБА_4 та його представника щодо допущення прокурором порушень вимог ст.55 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги не містять. Твердження заявника протягом розгляду скарги жодними доказами не підтверджені, тоді як наявність його численних заяв, клопотань, ухвал слідчих суддів в інших кримінальних провадженнях не є таким підтвердженням, як помилково вважає заявник, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо протиправності рішення прокурора.

За змістом ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно, із дотриманням положень ст.110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, та пркоурором прийнято рішення про відмову у залученні як потерпілого, навівши достатньо вагомі підстави та мотиви для такого рішення з посиланням на положення КПК України.

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, його прийняттю передувало проведення аналізу матеріалів поданої заяви від 19.05.2020 року, обставин провадження, які мають значення для правильного вирішення питання щодо можливості визнання особи потерпілим, а викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова прокурора в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України, позаяк належних і допустимих доказів протилежного суду не представлено.

Таким чином, на момент розгляду скарги встановлено та підтверджується наявними матеріалами, що прокурором у передбачений законом спосіб вирішено зазначене процесуальне питання, про що прийнято обґрунтоване рішення щодо відмови у визнанні ОСОБА_4 потерпілим.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Отже, доводи скарги щодо допущення прокурором порушень вимог ст.ст.55, 110 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги та провадження не містять, твердження заявника протягом розгляду скарги достатніми доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо скасування рішення прокурора.

Крім того, як у матеріалах скарги, так під час розгляду скарги заявником скарги не доведено, що постанова прокурора є необґрунтованою та незаконною.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та докази з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні вимог поданої скарги потрібно відмовити у повному обсязі.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк на оскарження.

Беручи до уваги доводи, зазначені ОСОБА_4 в скарзі, зокрема, щодо обставин вручення йому постанови прокурора, реалізації права на отримання правової допомоги для складання скарги, які не були спростовані, ураховуючи, що він є засудженим за вироком суду та перебуває в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», тому заявник не може бути позбавлений права на судовий захист, і в даному випадку, останній, звертаючись засобами поштового зв`язку зі скаргою 25 лютого 2021 року, пропустив строк на оскарження з поважних причин, а відтак слідчий суддя вважає можливим задовольнити клопотання та поновити йому пропущений строк звернення до суду зі скаргою.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 22, 24, 55, 110, 117, 303-309, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити та поновити пропущений строк для звернення до суду зі скаргою.

В задоволенні вимог скарги ОСОБА_4 про скасування постанови прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 23 грудня 2020 року по кримінальному провадженню №0000250 від 23 грудня 2020 року за ч.1 ст.367 КК України, про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1