Номер провадження: 11-кп/813/493/21
Номер справи місцевого суду: 522/2652/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 року, відносно

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянка України, з середньою освітою, не працює, не заміжня, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинувачуваної за ч.3 ст.190 КК Україниу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006375 від 16.07.2014 року -

установив

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було задоволено клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_12 та звільнено її від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006375 від 16.07.2014 року, у зв`язку із закінченням строків давності.

Свої рішення суд мотивував тим, що діяння, яке ставиться в провину ОСОБА_7 , мало місце 12.07.2015 року, на даний час пройшло десять років з моменту вчинення злочину, а обвинувачена не заперечує проти звільнення її від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих обставин, а тому суд звільнив обвинувачену від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 190 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що обвинувачена ОСОБА_7 ніяких заходів для задоволення позовних вимог не вживала, та «затягувала» процес для уникнення покарання у зв`язку з закінченням строку давності.

Крім того, представник потерпілих не погоджується із рішенням місцевого суду щодо залишення без розгляду цивільного позову. Так, на думку захисника, звернення із цивільним позовом у порядку цивільного судочинства це витрачання бюджетних коштів та значного часу.

На підставі вищевикладеного адвокат просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 року та призначити продовження розгляду вказаного провадження у суді першої інстанції у тому ж складі суду.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілого, який просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу суду першої інстанції, обвинувачену, її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги та просили оскаржувану ухвалу залишити без змін, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, при цьому просивзмінити мотивувальну частину ухвали суду в частині зазначення дати скоєння кримінального правопорушення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Положення ст.2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 309/1201/15-к).
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України (12.07.2009 року), яке відповідно до вимог ст.12 КК України, є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Тобто, на день розгляду клопотання сторони захисту місцевим судом минуло понад десять років з дня вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення. Протягом цього строку вона не вчинила нового кримінального правопорушення та не ухилялась від слідства або суду, а тому строки давності сплинули.
Допитана у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.190 КК України визнає частково, однак не заперечує проти закриття відносно неї кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, звільнивши її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України.
За змістом ст.ст.284 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Виходячи з цих положень Закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже, невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення, з визнанням ним своєї вини у вчиненні злочину.
У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від № 730/67/16-к від 26.03.2020 року, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року, у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч.ч. 1 - 3 ст.49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 щодо обов`язковості визнання своєї провини обвинуваченою під час закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, не грунтуються на вимогах закону та не можуть бути прийнятими апеляційним судом.
Крім того, апеляційний суд відхиляє вимоги апелянта щодо призначення продовження розгляду вказаного провадження у суді першої інстанції , з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити вирок або ухвалу без змін;

2) змінити вирок або ухвалу;

3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанці.

До вказаного переліку, який є вичерпним, не входить постановлення рішення, яким апеляційний суд призначає продовження розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, а тому вимоги апелянта колегія суддів вважає такими, що не узгоджуються із нормами кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги про залишення буз розгляду цивільного позову, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно до вимог ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що єдиною підставою для задоволення цивільного позову є визнання особи винною та наявності в її діях складу злочину, а підставою для відмови у позові виправдання особи, що при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності не встановлюється, а тому, залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає його розгляду в порядку цивільного судочинства, що також було зазначено судом в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги представника потерпілих не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Також апеляційний суд вважає, що вимога прокурора про необхідність зміни судового рішення через неправильне зазначення дати скоєння обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не підляє задоволенню, з огляду на те, що прокурором апеляційна скарга на оскаржуване рішення не подавалась, а дата "12.07.2015 року" - зазначена судом першої інстанції помилково та може бути виправлена у порядку статті 379 КПК України, як за ініціативою самого суду, так і інших учасників судового провадження, зокрема і прокурора.

Керуючись ст. ст. 284, 376, 407, 419, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -
постановив

Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 року, про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006375 від 16.07.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4