"18" березня 2021 р.
судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1
18.03.2021 Одеським апеляційним судом у складі: головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , була розглянута апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 11.03.2021 про продовження застосування до громадянина респ. Білорусь ОСОБА_8 екстрадиційного арешту.
За результатами апеляційного розгляду, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 була частково задоволена, ухвала слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 11.03.2021 скасована та постановлена нова ухвала, якою було відмовлено в задоволенні клопотання керівника Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 .
Також було визнано відсутніми підстави для подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 та продовження до нього екстрадиційного арешту до прийняття рішення про його видачу та фактичної передачі компетентним органам респ. Білорусь та застосований до ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із забороною залишати житло цілодобово з покладанням обов`язків, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
ОСОБА_8 було звільнено з під-варти та доставлено його за місцем застосування домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Визначений строк дії ухвали до 18.05.2021.
Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, керуючись ст. 375 КПК України, вважаю за необхідне викласти доводи з цього приводу в окремій думці.
Згідно з п. 9) ч. 1 ст. 541 КПК України екстрадиційний арешт - застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції).
Відповідно до положень ч. 4 ст. 584 КПК України при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Положеннями ч. 1 ст. 584 КПК України передбачено, що після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 19.08.2020 до ОСОБА_8 був застосований тимчасовий арешт строком на 40 діб.
Злочини, які інкримінуються ОСОБА_8 на території респ. Білорусь відповідають диспозиціям злочинів, передбачених ч.1 ст. 255; ч.1 ст. 201; ч.3 ст. 307; ч.2 ст. 119 КК України та є екстрадиційними, оскільки за їх вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше ніж 1 рік та строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України на теперішній час не сплили.
В подальшому, ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 24.09.2020 до ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) до вирішення питання про його видачу (екстрадицію) компетентним органам респ. Білорусь.
Після цього, ухвалами слідчих суддів Малиновського райсуду м. Одеси від 19.11.2020 та 15.01.2021, було задоволено клопотання керівника Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 , визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 та продовжено застосування до нього екстрадиційного арешту до прийняття рішення про видачу та фактичної передачі компетентним органам респ. Білорусь.
Вищезазначені судові рішення були переглянуті Одеським апеляційним судом в апеляційному порядку та залишені без змін.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 11.03.2021, в черговий раз визнано обґрунтованим застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 та продовженого застосування до нього екстрадиційного арешту до вирішення питання про його екстрадицію до фактичної передачі компетентним органам респ. Білорусь.
Так, ч. 2 ст. 589 КПК України передбачено, що особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
Згідно з ч. 4 ст.590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством
Той факт, що ОСОБА_8 через адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з клопотанням про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту та на теперішній час на підставі наказу ГУ ДМС в Одеській області від 10.12.2020 за №237 здійснюється оформлення документів для вирішення питання щодо визнання ОСОБА_10 біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, на моє переконання, не свідчить про відсутність підстав подальшого його тримання під вартою, з огляду на таке.
Екстрадиційний арешт був застосований до ОСОБА_10 з метою його подальшої видачі компетентним органам респ. Білорусь, для притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.285; ч.2 ст.144; ч.3 ст.228; ч.3 ст.328 КК респ. Білорусь, які є злочинами загально кримінальної направленості та відповідно до закону України про кримінальну відповідальність відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких.
Більш того, міжнародний розшук ОСОБА_8 здійснюється за ініціативою компетентних органів респ. Білорусь ще з 18.06.2014, коли до міжнародної бази Інтерпол внесені відповідні відомості щодо його розшуку.
Твердження ОСОБА_8 про те, що він залишив територію Білорусії ще до пред`явлення обвинувачення, а саме у 2013 році у зв`язку з його переслідуванням за політичні переконання з боку уряду респ. Білорусь, вважаю голослівними.
Також, я не погоджуюсь з висновком колегії суддів про те, що ризик, передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватись від правоохоронних органів, є мінімальним, з урахуванням наступного.
Відповідно до матеріалів провадження та пояснень ОСОБА_8 , які він надавав апеляційному суду при розгляді апеляційної скарги його захисників на судове рішення, яким до нього було застосовано екстрадиційний арешт, він неодноразово перетинав кордон України використовуючи підроблені документи.
Окрім того, вважаю, що на території міста Одеси у ОСОБА_8 відсутні міцні соціальні зв`язки. Твердження захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_8 мав постійне місце проживання на території АДРЕСА_2 та на теперішній час може знаходиться під домашнім арештом за зовсім іншою адресою АДРЕСА_1 вважаю також голослівними.
Так, допитана в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що вона разом з її чоловіком ОСОБА_12 познайомились с ОСОБА_8 у 2020 році на пляжі «Ланжерон» та стали товаришувати та спільно займатись спортом. До затриманні ОСОБА_8 орендував у ОСОБА_12 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить їй чоловіку на праві приватної власності. При цьому 10.01.2021 ОСОБА_11 уклала з ОСОБА_8 договір про оренду кв. АДРЕСА_3 , яка належить їй.
Зазначені показання ОСОБА_12 свідчать про те, що вона не є родичем або близькою особою ОСОБА_8 , знайома з ним не тривалий час та лише здавала йому у найм житло, натомість де він проживав за протязі тривалого часу на території України не відомо.
Таким чином вважаю, що на теперішній час до ОСОБА_8 не можливо застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням засобу електронного контролю оскільки зазначений запобіжний захід не зможе запобігти ризику переховування від правоохоронних органів, передбаченому п. 1) ч.1 ст.177 КПК України та не забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Враховуючи викладене вважаю, що ухвала слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 11.03.2021, якою визнано обґрунтованим застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 та продовженого застосування до нього екстрадиційного арешту до вирішення питання про його екстрадицію до фактичної передачі компетентним органам респ. Білорусь, підлягала залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 залишенню без задоволення.
Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_1