Справа № 944/3595/21
Провадження №1-кп/944/964/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.08.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря с/з ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000161 від 27.05.2021 року про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Червоноград Львівської області, українця, громадянина України, неодруженого, із середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, учасника бойових дій, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у 2021 році, раніше не судимому,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в :
судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом, діючи з прямим умислом, з метою ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, 15.02.2021 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та до 29.06.2021 року перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Таким чином, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України.
В ході досудового розслідування між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 , з участю захисника ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості від 29 червня 2021 року, яка знаходиться у матеріалах кримінального провадження, згідно якої сторони домовилися про те, що ОСОБА_5 , беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 407 КК України. Сторони погоджуються на призначення підозрюваному ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з можливістю застосування статей 75,76 КК України. В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.
В підготовчому судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просила дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання.
В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 просив дану угоду затвердити і призначити ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену міру покарання, при цьому пояснив, що повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України в обсязі обвинувачення, реально може виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.
Враховуючи викладене, суд, заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості.
Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, вимогам закону України про кримінальну відповідальність за ч.4 ст. 407 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженого покарання.
Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано в обвинуваченого та встановлено, що він зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Окрім цього, обвинуваченому роз`яснено частини 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечив проти затвердження угоди.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, оскільки він будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винним, згідно з положеннями ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Перевіряючи покарання, узгоджене сторонами угоди, на відповідність вимогам КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину, як обставини, які пом`якшують покарання, обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено, а тому, суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та застосування до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості суд не вбачає.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд

у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 29.06.2021 року, укладену між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 , з участю захисника ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000161 від 27.05.2021 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Застосувати до ОСОБА_5 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Згідно ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:
- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором - з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1