Провадження №: 1-кс/755/3056/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 21.04.2021 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

14 липня 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 21.04.2021 року, про арешт майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що 26.01.2021 року на адресу Органу приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла заява ОСОБА_5 , інтереси якого на підставі довіреності від 01.12.2020 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , представляла ОСОБА_7 , щодо передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду заяви та поданих до неї документів, Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією 15.02.2021 року прийнято рішення № 43-48/21, яким прохання ОСОБА_5 задоволено та передано йому у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , про що видано свідоцтво про право власності від 15.02.2021 року, виконаного на бланку СТЕ 050812.

На підставі вказаного свідоцтва, 25.02.2021 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_8 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 56897634 від 03.03.2021 року, відповідно до якого за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У подальшому, 09.03.2021 року приватним нотаріусом Ніжинського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_9 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_5 , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_10 05.03.2021 року, зареєстрованої в реєстрі за № 152 діяла ОСОБА_7 з однієї сторони як продавцем та ОСОБА_11 як покупцем.

Відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу ОСОБА_5 (в особі представника за довіреністю) передав у власність, а ОСОБА_11 прийняла у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30,0 кв.м. та житловою площею 14,6 кв.м.

У подальшому, 03.04.2021 року ОСОБА_11 уклала договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого остання продала, а ОСОБА_12 придбала вищезгадану квартиру.

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна

Разом з тим, відповідно до відомостей Державного реєстру актів цивільного стану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.04.2018 року у віці 44 років помер.

Вказана інформація підтверджується інформацією Київського міського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.05.2021 року № 1125/21.2-09 та Актовим записом про смерть № 7929 від 08.05.2018 року.

При цьому у п. 14 Актового запису про смерть № 7929 від 08.05.2021 року зазначено, що паспорт та військовий квиток померлого не зданий.

Отже, невстановленими на даний час особами, шляхом використання паспортних даних ОСОБА_5 отримано довіреність, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 01.12.2020 року, якою померлий надав повноваження ОСОБА_7 бути його представником з усіх питань, що стосувались приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Продовжуючи протиправні дії направлені на заволодіння комунальним майном, що складалася з квартири АДРЕСА_1 , використовуючи довіреність померлої особи, ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру, яку у подальшому реалізувала.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 11.06.2021 року вказана квартира визнана речовим доказом.

Таким чином, з метою збереження речового доказу виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000), право власності на яку на даний час зареєстровано за ОСОБА_12 .

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, накласти арешт на вказане майно, з метою збереження речових доказів, шляхом заборони користування майном.

На підставі ст. 172 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про необхідність розгляду клопотання без повідомлення користувачів майна, оскільки є необхідність забезпечення арешту майна.

Вислухавши доводи прокурора, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання прокурора про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення, та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права, а також з метою збереження речових доказів, слідчий суддя вважає необхідним накласти арешт на вилучене майно, шляхом заборони його розпорядження та відчуження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000), із забороною відчуження та розпорядження.

Ухвалу про арешт майна виконувати негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: