Дата документу 20.07.2021 Справа № 317/595/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/595/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/842/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» полковника внутрішньої служби ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення.

Згідно з ухвалою суду, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання начальника ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , яке мотивоване наступним. Станом на 10.02.2021 засуджений відбув більш як 3/4 строку покарання.
Відповідно до матеріалів виправної колії встановлено, що засуджений працює в їдальні для засуджених різноробочим, до виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно. За вироком суду має цивільний позов на суму 904,00 грн., в бухгалтерії установи знаходяться виконавчі листи на стягнення боргу на користь держави в сумі 904,00 грн. та на стягнення боргу про стягнення аліментів на користь ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по якому утримано 7698,72 грн. У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, виконує вимоги. Приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційованоговиховного впливу, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня, на профілактично-виховні заходи реагує позитивно, робить відповідні висновки. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується вимог особистої санітарії та гігієни. Провину у скоєному злочині визнає.
У судовому засіданні представник адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» подання підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що містяться в поданні, наполягав на його задоволенні, вважаючи засудженого ОСОБА_8 таким, що довів своє виправлення.
Засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 також підтримали подання, просили його задовольнити.
Прокурор висловив думку про необхідність відмови у задоволенні подання, посилаючись на те, що засуджений не довів своє виправлення.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого та його захисника, представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд першої інстанції дійшов до висновку, що подання задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення виходив з того, що призначене покарання ОСОБА_8 не повною мірою досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого.

В апеляційній скарзі захисник засудженого зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, такою, що підлягає скасуванню.

Апеляційну скаргу захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що вплинуло на остаточне рішенні і є підставами для скасування ухвали.

Вважає, що невизнання вини під час розгляду справи в 2013 році не може бути вирішальним чинником при відмові особі в умовно-достроковому звільненні при наявності багатьох інших факторів, які свідчать про виправлення засудженого.

Крім того, зазначає, що на даний момент засуджений визначає свою провину і повністю розкаюється у скоєному, зробив для себе висновки, планує далі жити законослухняно.

Захисник також посилається на те, що суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_8 позитивно характеризується у місцях позбавлення волі; має 15 заохочень; працює кожен день на протязі тривалого часу; підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості; приймає участь в програмах диференційного впливу; здобув загальну і спеціальну освіту.

Просить суд апеляційної інстанції змінити ухвалу суду першої інстанції і задовольнити клопотання виправної колонії та застосувати до ОСОБА_8 ст.81 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав, ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Згідно із ст.1 КПК України, на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.
Статтею 2 КПК України, визначені завдання кримінального провадження, серед яких крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, окрім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права, законність та диспозитивність.
Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2020 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засудженні, які протягом всього, а не певного часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський влив.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вироком Алуштинського міського суду АР Крим від 18 липня 2013 року засуджено до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна (а.с.12).

Відповідно до характеристики на засудженого визначено, що початок строку відбування кримінального покарання датується 18 листопадом 2011 року, кінець строку 19 грудня 2021 року (а.с.5).
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що призначене покарання ОСОБА_8 не повною мірою досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував, та не в повному обсязі дослідив матеріали провадження є безпідставними.
Зокрема, на противагу доводам апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що участь засудженого в роботах з благоустрою та самообслуговуванню, відповідно до вимог ст.107 КВК України не може розцінюватися, як підтвердження його виправлення і перевиховання, адже вказані відомості є обов`язком засудженого.

Матеріали провадження та особова справа на засудженого не містить конкретизації позитивних відомостей про заохочування, а характеристика особи не дає суду підстав вважати про виправлення злочинних психологічних засад особи.

Окремо, слід наголосити, що під час судового засідання в суді першої інстанції засуджений ОСОБА_8 висловив невпевнену думку про своє виправлення під час відбування кримінального покарання.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані недоліки не можуть давати суду беззаперечних доказів про виправлення засудженого і гарантії того, що останній не вчинить нових злочинів.

Колегія суддів звертає увагу, що відомості про позитивну поведінку засудженого за останні роки може лише свідчити про належне дотримання ним умов відбуття кримінального покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому відсутність у нього непогашених порушень режиму утримання та заохочення є не достатнім для оцінки позитивних змін в особистості засудженого.

Таким чином, судовий розгляд подання установи щодо засудженого судом першої інстанції було здійснено та проведено у відповідності до вимог законодавства України.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 15.03.2021 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» полковника внутрішньої служби ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4