Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
28.01.2021 м. Ужгород
З матеріалів судового провадження вбачається, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало депутатське звернення народного депутата України ОСОБА_7 від 03.07.2018, про те, що до нього як народного депутата звернулися ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які скаржаться на те, що житель с. Теребля Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_10 захопив свердловину яка є власністю ОСОБА_8 , надає послуги по оздоровленню в недобудованій будівлі та здійснює крадіжку електроенергії.
Під час досудового розслідування встановлено, що рішенням 10-ї сесії 22-го скликання Тереблянської сільської ради від 29.08.1997 передано у приватну власність громадянам ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 земельні ділянки по 0,10 га в урочищі «Кривулі» для ведення садівництва.
У подальшому ОСОБА_11 було надано державний акт на право приватної власності на землю № 032815 від 23.10.1997, під час виготовлення якого погоджено межі суміжних землевласників та землекористувачів, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Встановлено, що на вищевказаній земельній ділянці розташована свердловина № 12 Тереблянського родовища сірководневих мінеральних вод, ФОП ОСОБА_6 подано заяву в Держгеонадра на отримання спеціального дозволу на користування надрами за процедурою його продажу на аукціоні що зареєстровано в Держгеонадрах України 15.06.2018 за № 116/28-03/гр.-18.
Згідно акту позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 30.09.2018 проведеної Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області порушення не виявлено та зафіксовано що використання води з свердловини № 12 не здійснюється.
Згідно акту, складеного за результатами позапланової перевірки Державної екологічної інспекції у Закарпатській області від 28.12.2018 порушень законодавства не виявлено. Підтверджено, що діяльність по використанню свердловини № 12 не здійснюється.
Згідно акту перевірки № 02-05/08/2018-20/у-140 від 14.09.2018, який складено за результатами перевірки ІНФОРМАЦІЯ_1 порушення законодавства не виявлено.
В клопотанні слідчий та прокурор посилаються на норми ст.170 КПК України, але не вказують яким саме критеріям у ст.98 КПК України відповідає вказане у клопотанні майно та не обґрунтовують, з якою метою необхідно накласти арешт.
Також стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, визначених у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.
Крім цього, з метою перевірки фактів, викладених у зверненні ОСОБА_8 , слідчим скеровано листи до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також Державної екологічної інспекції у Закарпатській області щодо проведення відповідних перевірок.
Незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вищевказане майно негативно вплине на хід досудового розслідування, унеможливить встановлення всіх важливих обставин вчиненого кримінального правопорушення, може призвести до його перетворення, відчуження з метою перешкоджання встановлення об`єктивної істини.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що зазначене майно, зокрема, не підтверджує обставини, на які слідчий посилається у клопотанні до слідчого судді, слідчий та прокурор не довели обставин, на які є посилання у клопотанні, а це ставить під сумнів відповідність майна, про яке в ньому йдеться, критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
За таких обставин, апеляційний суд також вважає, що слідчий не навів достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно, не довів існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч.1 ст.170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтував мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
При цьому, апеляційний суд також вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та апеляційній скарзі прокурора, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що свердловина є доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, та існують ризики, передбачені абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України, у зв`язку з чим, накладення на неї арешту є необхідним із метою збереження речових доказів, апеляційний суд відхиляє як такі, що не є доведеними, ґрунтуються на припущеннях і не можуть слугувати підставами для накладення арешту на вказане вище майно.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407,418,419,422, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: