Справа № 463/4728/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/527/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
апелянта ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду від 29 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою про вчинення кримінального правопорушення.
Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2021 року, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати відповідальну особу ТУ ДБР у м. Львові внести відомості в ЄРДР за заявою потерпілої ОСОБА_6 про злочин від 16 квітня 2021 року щодо працівника поліції ОСОБА_7 з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 384 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є протиправною, винесеною з порушенням норм кримінального процесуального закону. Зокрема, слідчий суддя всупереч вимог ст. 214 КПК України відмовив в задоволенні її скарги.
Зазначає, що у заяві про злочин нею зазначено усі необхідні, передбачені законом об`єктивні дані про вчинене кримінальне правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта на підтримку доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали судової справи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
З`ясовуючи можливість оскарження вказаного рішення слідчого судді, колегія суддів бере до уваги Рішення № 4-р(ІІ)/2020 другого сенату Конституційного суду України від 17 червня 2020 року у справі №3-180/2018 (1644/18), яким положення ч. 3 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 16 квітня 2021 року ОСОБА_6 на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, вчиненого, на думку заявника, працівником Національної поліції України ОСОБА_8 , який надавав показання у статусі свідка у кримінальному провадженні №00001571 за ч. 2 ст. 365 КК України, що було ініційовано відносно останнього ОСОБА_6 .
За результатом судового розгляду поданої скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні, обґрунтовуючи своє рішення тим, що викладені у заяві обставини, не можуть вважатись фактичними даними, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, оскільки не несуть в собі конкретних відомостей, які б підтверджували реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заяві чи повідомленні про злочин такі дані відсутні, то вони не можуть вважатись даними, що підлягають внесенню в ЄРДР.

Крім того, слідчим суддею взято до уваги також те, що доводи заявника фактично зводяться до незгоди із показаннями свідка працівника Національної поліції України ОСОБА_9 та надання таким власної оцінки. Також слідчим суддею враховано, що кримінальне провадження №00001571 за ч. 2 ст. 365 КК України, в межах якого, на думку ОСОБА_6 , був вчинений злочин, наразі триває, що вбачається зі змісту скарги та заяви про злочин, а тому оцінку правдивості показань свідка у даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування повинен надавати слідчий або слідчий суддя під час розгляду відповідних матеріалів кримінального провадження.

Погоджується з таким висновком слідчого судді і колегія суддів апеляційного суду, оскільки, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення, така зводиться до незгоди із показаннями працівника Національної поліції України ОСОБА_9 у статусі свідка, які були надані ним у межах кримінального провадження №00001571 за ч. 2 ст. 365 КК України, що було ініційоване заявником стосовно останнього; досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001571 наразі триває, а тому наведене не може бути підставою для скасування рішення слідчого судді.

Згідно з ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Оскільки колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2021 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4