ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3592/15-к Номер провадження 11-кп/814/1020/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Великий Поділ Семенівського р-ну Полтавської обл., зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , українцю, громадянину України, із середньою освітою, неодруженому, непрацюючому, судимому:

-19 листопада 2004 року Воєнним апеляційним судом Центрального регіону України за п.п.4, 7 ч.2 ст.115 КК України (з урахуванням зміни 25 травня 2005 року вироку у частині призначення покарання) на 12 років позбавлення волі, -

продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів з 07 липня 2021 року по 04 вересня 2021 року включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну раніше застосованого обвинуваченому запобіжного заходу.

Приймаючи таке судове рішення місцевий суд врахував: наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення; тяжкість та характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , особу обвинуваченого, який раніше судимий до реального покарання за умисне вбивство, моральні якості, соціальний стан останнього, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Одночасно суд першої інстанції, керуючись вимогами ч.4 ст.183 КПК України, зазначив про відсутність підстав для визначення застави при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, що спричинив загибель людини.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є необґрунтованим та не містить доводів та доказів на підтвердження необхідності застосування виняткового запобіжного заходу, а докази у матеріалах кримінального провадження є недопустимими, не підтверджують обгрунтованість підозри та не доводять висунуте ОСОБА_8 обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який посилаючись на законність ухвали місцевого суду, заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч.5 ст.394 КПК України зазначені вище ухвали суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.
Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Зважаючи на те, що обвинувачений заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за участю сторін, розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , постановлену під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України проводиться за участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити ухвалу без змін;
2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07 липня 2021 року, місцевий суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, всупереч твердженням апелянта, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.

Під час вирішення клопотання прокурора, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою місцевий суд також врахував тяжкість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується апелянт, яке є особливо тяжким насильницьким злочином, що спричинив загибель людини; особу обвинуваченого, який раніше судимий до реального покарання за умисне вбивство, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку, який на шлях виправлення не став та знову вчинив новий злочин проти життя особи, моральні якості та соціальний стан обвинуваченого.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що заявлені ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України станом на день розгляду клопотання не зменшились.
Апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав ОСОБА_8 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Водночас колегія суддів зауважує, що необхідність застосування запобіжного заходу учасниками судового провадження не оспорюється.
Доводи сторони захисту про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися. Так, інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, виходячи з конкретних обставин справи, не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , оскільки у будь-якому випадку передбачає перебування останнього на волі.
Щодо доводів обвинуваченого про недопустимість та недостатність доказів у кримінальному провадженні, то колегія суддів зауважує, що ці доводи не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному розгляді ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, оскільки питання про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення для визнання особи винуватою чи невинуватою має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Так, питання винуватості чи невинуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції вирішить у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів обвинуваченого у цій частині.
З урахуванням наведеного, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений можу бути причетним до вчинення інкримінованого йому злочину.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, 13 травня 2021 року судом першої інстанції було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 11 липня 2021 року.
Таким чином, 07 липня 2021 року місцевий суд з дотриманням вимог КПК України, до закінчення строку дії попередньої ухвали, за клопотанням прокурора правильно повторно розглянув питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 не було завершено до спливу продовженого строку попередньою ухвалою, про що постановив мотивовану ухвалу, у якій, зокрема, визначив як дату початку, так і дату закінчення дії оскаржуваної ухвали у межах строку, передбаченого КПК України.
При цьому, колегія суддів зауважує, що предметом апеляційного розгляду цього судового засідання апеляційної інстанції є ухвала Шишацького районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а не ухвала слідчого судді, якою ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід під час досудового розслідування та щодо незаконності якої, як вбачається з аналізу змісту апеляційної скарги, стосується певна частина доводів апелянта.

Водночас місцевим судом при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, керуючись положеннями ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначено розмір застави у даному кримінальному провадженні, зважаючи на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
Зважаючи на встановлені вище обставини та відповідні їм правовідносини, оскаржувану ухвалу місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст.376,405,407,422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4