Справа № 686/5094/21
Провадження № 1-кс/686/2403/21
25.02.2021 року слідчий ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме купюри номіналом 100 грн із серійними номерами МП 3289684, АА 5310930, купюру номіналом 5 грн із серійними номерами ФН 3228831, купюри номіналом 5 грн із серійними номерами ФН 8749827, ЮН 4033448, ТБ 5106867, мобільний телефон марки «Редмі 4» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 , із сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 , кросівки чорного кольору без права користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.
Дослідивши подане клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до до висновку про те, що клопотання підлягає поверненню.
З матеріалів клопотання слідує, що 24.02.2021 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України, у ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час затримання назвався ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено наступні речі: купюри номіналом 100 грн із серійними номерами МП 3289684, АА 5310930, купюру номіналом 5 грн із серійними номерами ФН 3228831, купюри номіналом 5 грн із серійними номерами ФН 8749827, ЮН 4033448, ТБ 5106867, мобільний телефон марки «Редмі 4» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 , із сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 , кросівки чорного кольору.
Слідчий у клопотанні зазначає, що вищевказані вилучені речі мають значення речового доказу в кримінальному провадження, а тому виникла необхідність у накладені арешту на це майно.
Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно з ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Клопотання слідчого складено формально та містить лише посилання на ряд статей КПК, які регламентують порядок накладення арешту на тимчасове вилучене майно.
В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання майна речовими доказами не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності речей вимогам ст. 98 КПК України.
У клопотанні відсутнє посилання на визначені ст.98 КПК України ознаки речових доказів вказаних речей.
Не містить розкриття змісту ознак речових доказів і постанова слідчого від 25.02.2021 р. про визнання вказаних речей, речовими доказами.
Слідчий суддя крім цього зазначає, що з долучених до клопотання матеріалів,у тому числі з витягу з ЄРДР слідує, що кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України розслідуєтся за епізодом вчинення крадіжки майна у ОСОБА_6 , зокрема ноутбука марки Aser та ювелірних прикрас із золота та срібла.
Проте у матеріалах клопотання взагалі відсутні відомості про викрадені у потеріплої речі.
Також у матеріалах клопотання відсутні відомості щодо крадіжки у ОСОБА_6 грошових коштів.
Значення для кримінального провадження, мету та підставу накладення арешту на вилучені у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , купюри номіналом 100 грн із серійними номерами МП 3289684, АА 5310930, купюру номіналом 5 грн із серійними номерами ФН 3228831, купюри номіналом 5 грн із серійними номерами ФН 8749827, ЮН 4033448, ТБ 5106867, крім указаних вище недоліків, клопотання не містить.
У клопотанні слідчий, поміж іншого, просить накласти арешт на мобільний телефон марки «Редмі 4» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 , із сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 .
Разом з тим, відсутнє будь-яке обґрунтування, яке значення вилучене майно має як речовий доказ та які обставини за допомогою цього доказу можливо довести у цьому кримінальному провадженні, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.
Клопотання слідчого, крім указаних вище недоліків, не містить обгрунтування необхідності накладення арешту на мобільний телефон марки «Редмі 4» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 , із сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 зважаючи на викладені вище приписи кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Керуючись ст.ст.171-173 КПК України, слідчий суддя
Встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.
Роз`яснити прокурору, що у разі повернення клопотання про арешт майна прокурору, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
На ухвалу протягом п`яти діб з дня одержання її копії може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду.
Слідчий суддя