Справа № 947/3837/21
Провадження № 1-кс/947/9300/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.07.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000168 від 03.02.2021 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Красне, Тарутинського району, Одеської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Досудовим розслідуванням установлено, що 02 лютого 2021 року приблизно о 13.30 год. ОСОБА_6 , керував власним, технічно справним автомобілем «OPEL OMEGA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у світлу пору доби та в умовах необмеженої видимості здійснював рух по асфальтному сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Промислова в місті Чорноморськ Одеського району Одеської області, з боку вул. Транспортна в напрямку вул. Перемоги, смт. Олександрівка Одеського району Одеської області.
На зазначеній ділянці проїзної частини організовано двосторонній рух, одна смуга руху у напрямку вул. Транспортна, дві смуги руху у напрямку вул. Перемоги смт. Олександрівка, напрямки руху поділені суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1 ПДР.
Автомобіль під керуванням ОСОБА_6 рухався по лівій смузі свого напрямку руху, з допустимою для населеного пункту швидкістю приблизно 50 км/год, при цьому ОСОБА_6 був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, в установлених межах безпечної швидкості, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку і не дає можливість йому постійно контролювати рух автомобіля, чим порушив вимоги п.п. 1.5., п/п «б» п. 2.3. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), далі «Правила», що зобов`язують водія:
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».
Проїжджаючи по зазначеній ділянці дороги та наближаючись до розташованої ліворуч за ходом руху АЗС «Motto» 15Т (смт. Олександрівка, вул. Перемоги, буд. 15Т) та нерегульованого пішохідного переходу, про який його інформували інформаційно-вказівні дорожні знаки 5.35.1 і 5.35.2 «Пішохідний перехід» та горизонтальна розмітка білого кольору 1.14.1 «зебра», перед яким на правому тротуарі напроти дорожньої розмітки «зебра» зупинився пішохід похилого віку спираючись на палицю, витягнув правую руку вперед, махаючи нею, зупиняючи маршрутний автобус «MERCEDES Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який та на цей час рухався у зустрічному напрямку по міському маршруту № 4 «Олександрівка - Чорноморськ», під`їжджав до пішохідного переходу, водій якого побачивши пасажира, почав зупинятися на розташованої за пішохідним переходом, за ходом його руху, зупинки громадського транспорту.
Проявляючи злочинну самовпевненість, та маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_6 , заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, чим порушив вимоги п.п. 1.7., 4.16. вказаних Правил, якими передбачено:
п. 1.7. «Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;
п. 4.16. «Пішохід має право:
а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора».
Так, отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразились у появі попереду на проїзній частині небезпеки у русі, у вигляді пішохода похилого віку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який спираючись на палицю почав перетинати проїзну частину у встановленому для переходу місці - по зазначеному пішохідному переходу, з правого боку ліворуч, за ходом руху автомобіля, водій ОСОБА_6 , не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких можуть бути створені перешкоди або небезпека для руху, відволікся від керування, через недбалість, позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, хоча завчасно міг виявити пішохода на дорозі, проігнорував вимоги п.п. 18.1., 12.3. вказаних Правил, якими передбачено:
п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
продовжував рух на керованому транспортному засобі та, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не відреагував на виниклу небезпеку для руху, не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, продовжив рух керованого транспортного засобу, виїжджаючи на нерегульований пішохідний перехід.
Як наслідок, водій ОСОБА_6 допустив наїзд передньою частиною керованого автомобіля «OPEL OMEGA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_9 під час якого відбулось закидання тіла пішохода на капот, переднє вітрове скло, з наступним відкиданням та падінням потерпілого на дорожнє покриття.
В результаті ДТП пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження, від яких настала його смерть, 03.02.2021 о 06.00 годині, у КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР, яка перебуває в прямому причинному зв`язку з поєднаною травмою голови, тулуба та лівої кінцівки у вигляді відкритої черепно-мозкової травми (перелому кісток склепіння та основи черепа зліва, крововиливів під м`якими мозковими оболонками, контузій них крововиливів головного мозку), закритої травми шийного відділу хребта (неповний розрив між хребцевого диска шийного відділу хребта), закритої травми грудної клітини (переломів лівої ключиці, лівої лопатки, двобічних переломів ребер), травми лівої нижньої кінцівки (відкритих переломів великогомілкової і малогомілкової кісток). Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 з`явився шок.
Отже, водій автомобіля «OPEL OMEGA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 2.3. п/п б); 1.7., 4.16., 12.1., 18.1. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), гарантовано мав технічну можливість запобігти ДТП, і саме його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди.
2.Позиції учасників судового засідання.
Прокурор в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі.
Потерпіла в судовому засіданні підтримала думку прокурора.
Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики не підтверджуються, підозрюваний визнає вину, матеріальну та моральну шкоду не компенсував, оскільки відсутній цивільний позов, до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких хвора, має на утриманні батька, характеризується позитивно, одружений, працевлаштований. Просив застосувати нічний домашній арешт. Матеріалів суду не надав.
Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника, з підозрою погодився. Хвора дитина 2012 року народження.
3. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
4. Висновки слідчого судді.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
4.1. Обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно матеріалів поданого клопотання, 07.07.2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.02.2021 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_4 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка від 08.02.2021 року; протоколом допиту свідка від 10.02.2021 року; протоколом допиту свідка від 08.02.2021 року; висновком експерта №43/46; висновком експерта №21-1065 від 02.04.201 року; висновком експерта №21-1064 від 02.04.2021 року; висновком експерта № 204; висновком експерта №21-3503/3527 від 24.06.2021 року.
Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, згідно якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Разом з тим, в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.
4.2. Обставини, які свідчать про наявність/відсутність в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
При розгляді клопотанні сторони обвинувачення, слідчий суддя бере до уваги те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке призвело до загибелі людини, життя та здоров`я якої визнаються найвищою соціальною цінністю.
Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, те що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке призвело до тяжких наслідків, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.
Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Розглядаючи ризик переховування підозрюваного в контексті практики Європейського суду з прав людини, слід звернути увагу на наступне: підозрюваний офіційно не працевлаштований, а також наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які призвели до загибелі людини.
Все вищевказане в сукупності свідчить про обґрунтованість ризику переховування.
Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює наступну процедуру отримання показань від потерпілих та свідків, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).
Таким чином, такий ризик як вплив на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого, а також свідків, та дослідження їх судом.
Враховуючи факт того, що підозрюваному при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження стануть відомі анкетні дані потерпілого та свідків, які в подальшому, будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, а також те, що підозрюваний до теперішнього часу не надав допомоги потерпілим та не компенсував шкоду, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику можливого незаконного впливу на потерпілих та свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Сторона обвинувачення в своєму клопотанні посилається на наявність ризиків передбачених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню та можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.
Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що вказані ризики не знайшли свого підтвердження в матеріалах доданих в обґрунтування клопотання.
Слідчий суддя звертає увагу на характеризуючі дані підозрюваного, а саме те, що підозрюваний має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, один з яких тяжко хворіє, має на утриманні хворого батька, раніше не судимий.
4.3. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Беручи до уваги обставини ймовірного вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, а також характеризуючи дані підозрюваного та встановлені в судовому засіданні обставини щодо існування ризиків, слідчий суддя приходить до переконання про можливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні клопотання сторони обвинувачення та застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, вважаючи, що вказаний запобіжний захід в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та забезпечить досягнення мети застосування запобіжного заходу та в повній мірі буде здатним запобігти встановленим ризикам.
Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000168 від 03.02.2021 відмовити.
Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 07.09.2021 року, в межах строку досудового розслідування, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 строком до 07.09.2021 року, в межах строку досудового розслідування, наступні обов`язки:
- прибувати по першому виклику до органів досудового розслідування, прокуратури та суду, на визначений час;
- не відлучатися з місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити для виконання до відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1