Справа № 357/8112/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судового засідання № 1 в м. Біла Церква, Київської області клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0002521, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.05.2018 відносно:

ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_5 ,

законний представник малолітнього потерпілого: ОСОБА_6 ,

представник законного представника малолітного потерпілого адвокат: ОСОБА_7 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_4 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

В провадження судді надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002521 від 27.05.2018 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні під час судового розгляду кримінального провадження захисником адвокатом ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 заявлені клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування заявлених клопотань захисник та обвинувачений зазначили, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , мало місце 26.05.2018, відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесені 27.05.2018, тобто минуло три років, враховуючи, що злочин за ч. 1 ст. 286 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до нетяжких злочинів, за який встановлений строк давності три роки, який вже сплинув.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання та зазначив, що йому цілком і повністю зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності, у порядку ст. 49 КК України та він надає свою згоду на таке його звільнення у рамках указаного кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Одночасно наполягав, що вину у вчиненні кримінального правопорушенні (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України не визнав та будучи допитаним показав, що 26.05.2018 у вечорі він рухався на транспортному засобі ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 , баклажанного кольору, який належить на праві власності ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , зі швидкістю 50 км/год., проїхавши пішохідний перехід приблизно через 15 метрів о 18.30 год. відчув зліва удар від якого висипалось лобове скло і він прийняв заходи до повної зупинки транспортного засобу, при цьому на капоті свого транспортного засобу побачив дитину. Після повної зупинки транспортного засобу, ОСОБА_3 вийшов зі свого транспортного засобу та з`ясував, що йому в передні ліве крило ближче до фар, в`їхав неповнолітній велосипедист ОСОБА_9 , коли ОСОБА_3 рухався по крайній лівій смузі по бул. Олександрійському в м. Біла Церква, Київської області. Погода в зазначений день була ясною, сухе дорожнє асфальтне покриття, в автомобілі ОСОБА_3 був сам, по мобільному телефону не розмовляв. Потерпілого ОСОБА_3 побачив лише після зіткнення та застосував екстрене гальмування. Від місця зіткнення до місця зупинки транспортного засобу ОСОБА_3 проїхав тринадцять метрів. При цьому обвинувачений наполягав, що потерпілий виходив з кущів та перетинав дорогу не по пішохідному переходу, а після нього на відстані 15 метрів від пішохідного переходу, а також потерпілий рухався на велосипеді, а ні рухався пішки тримаючи велосипед у руках, як цього вимагають Правила дорожнього руху України. При цьому просив задовольнити його клопотання та звільнити його від кримінальної відповідальності, зазначивши, що він обізнаний в тому, що закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України є нереабілітуючою підставою.

Цивільний позов ОСОБА_3 також не визнав.

Прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 вважала за необхідне клопотання задовольнити в зв`язку з наявності правових підстав регламентованих ст. 49 КК України.

Представник законного представника потерпілого просив відмовити стороні захисту в задоволенні клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, врахувавши поведінку ОСОБА_3 на стадії досудового слідства, а саме останній ухилявся від отримання обвинувального акту, не приходив на виклики слідчих.

Законний представник малолітнього потерпілого в судовому засіданні підтримала позицію свого представника.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши наявні матеріали, приходить до наступного.

Відповідно з пунктом 1 частини 2 статті 284 наведеного Кодексу кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, яким, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КПК України, є законодавчі акти України, які встановлюють кримінальну відповідальність (Кримінальний кодекс України та закон України про кримінальні проступки), як - то ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення, який відноситься до нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Згідно санкції ч. 1 ст. 286 КК України, в редакції від 24.09.2008, яка діяла на час події, яка поліпшує становище обвинуваченого, за вчинення вказаного кримінального правопорушення, передбачена кримінальна відповідальність у вигляді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, тобто в силу норм ст. 12 КК України, цей злочин є нетяжким.

Аналізуючи питання строків у цьому провадженні судом ураховується факти встановлені в обвинуваченні, з якого вбачається, що 26.05.2018 приблизно о 18.20 год. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем ВАЗ 21070 державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по бульвару Олександрійському в м. Біла Церква Київської області, у напрямку до центру м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог п. 1.2 Правил дорожнього руху України, де вказано, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 1.3 Правил дорожнього руху України, де вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п. 1.5 Правил дорожнього руху України, де вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», проявив бездіяльність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не відреагував на її зміну, у разі виникнення небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, він негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на велосипедиста малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався зліва направо відносно напрямку руху вказаного транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав наступне тілесне ушкодження: перелом латерального надвиростка правої плечової кістки, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення переломів необхідно тривалий строк більш ніж 3 тижні.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 порушень вимог п.п 1.2, 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Таким чином дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обставини, а також дату, коли мала місце дорожньо-транспортна пригода, підтвердив в суді обвинувачений ОСОБА_3 наполягаючи на тому, що в його діях відсутні порушення Правил дорожнього руху України.

Тим самим, судом установлено, що провадження стосується подій, які мали місце 26.05.2018.

Відповідно з дня вчинення злочину, а саме з 26.05.2018 минуло три роки, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказаний злочин не зупинявся та не переривався.

Отже, відповідно до статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Усі ці підстави є дійсними. Так, ОСОБА_3 надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності за клопотанням сторони кримінального провадження.

Також судом ураховується те, що Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26.03.2020 року у справі № 730/67/16-к указав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Наведені Верховним Судом умови, судом було дотримано, а тому суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнанням обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, або ж з фактом його відсутності.

За таких обставин, беручи до уваги наведене, суд вважає, що клопотання обвинуваченого та захисника підлягає задоволенню зі звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, та із закриттям даного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, цивільним позивачем/законним представником малолітнього потерпілого по справі ОСОБА_6 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявлений цивільний позов до обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм Кримінального процесуального Кодексу, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження, як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених Кримінальним процесуальним Кодексом України підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити в порядку цивільного судочинства.

З цих підстав та керуючись ст. ст. 44, 49 КК України, ст. ст. 1-29, 284, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С ТА Н О В И В :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника адвоката ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2018 за № 0002521, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0002521, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.05.2018 відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України, - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_6 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишити без розгляду.

Копію ухвали вручити учасникам процесу.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1