Номер провадження: 11-сс/813/470/21
Номер справи місцевого суду: 495/967/21 1-кс/495/512/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000029, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, -

встановив:

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2021 року частково задоволено клопотання старшого слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 з забороною відчуження та зберігання на спецмайданчику за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що накладення арешту на майно обумовлюється необхідністю збереження його як речового доказу.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, оскільки вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам КПК України та фактичним обставинам справи.
В обгрунтування свої доводів зазначає, що орган досудового розслідування не вірно визначив правову кваліфікація злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, не довів протиправність заволодіння ОСОБА_8 транспортним засобом, оскільки ОСОБА_5 добровільно передала йому право користування та їй самій не повідомлено про підозру, що вказує на відсутність підстав, для накладення арешту в порядку ч. 1,2 ст. 170 КПК України. Також вказує, що слідчим не надано жодного доказу у відповідності до вимог ст. 84 КПК України, який би підтверджував вчинення власником майна або іншою особою протиправних дій. Звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України слідчим пропущено строк для звернення до суду з клопотанням про арешт майна, оскільки автомобіль вилучено 31.01.2021 року, а з відповідним клопотанням слідчий звернувся до суду через три тижні, у зв`язку з чим суд першої інстанції повинен був повернути таке клопотання.
Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Учасники провадження, будучи повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак до початку судового розгляду від представника власника майна ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд скарги без його участі, а тому у відповідності до положень ч.4 ст. 107, ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі сторін та без технічних засобів фіксації.

Заслухавши суддю-доповідача; перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня їх проголошення.

Як вбачається з матеріалів провадження оскаржувана ухвала слідчого судді про арешт майна постановлена 23.02.2021 року без участі власника майна ОСОБА_5 та її представника, а наявна у матеріалах справи заява свідчить про отримання копії резолютивної частини, саме 25.02.2021 року (а.с. 30).
За таких обставин, зважаючи на подання представником власника майна апеляційної скарги 02.03.2021 року, з урахуванням положень ч.3 ст.395 КПК, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений не був, а тому поновленню не потребує.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання слідчим клопотання та слідчим суддею під час його розгляду в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів клопотання СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом.

Так, відповідно до клопотання старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, вбачається, що 23.01.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.2021 року, внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_9 в якій остання вказує на те, що її цивільний чоловік ОСОБА_8 , без її відома здійснив переоформлення належного їй на праві приватної власності автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційним номером НОМЕР_3 на свою сестру під реєстраційним номером НОМЕР_1 та на теперішній продовжує пересуватися на цьому авто.

Ці обставини також були підтверджені потерпілою ОСОБА_9 під час проведення допиту в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

31.01.2021, співробітниками ВРБ УПО в Херсонській області, згідно орієнтування, був зупинений автомобіль «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , 1978 р.н., та в подальшому направлений на майданчик тимчасового утримання для подальшого визначення обставин.

Вилучене майно відповідно до постанови слідчого визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.
Зважаючи на наведені вище обставини, з метою обмеження права на відчуження, користування, щодо якого існує сукупність підстав і розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, та з метою забезпечення цивільного позову подано клопотання про арешт вищезазначеного майна, яке 23.02.2021 року частково задоволено слідчим суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Апеляційний суд вважає, що вилучений транспортний засіб є предметом кримінального правопорушення та має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту лише в частині заборони відчуження зазначеного майна з метою збереження його як речового доказу.
На думку апеляційного суду безпідставними є посилання представника власника майна про порушення слідчим строку для звернення до суду з клопотанням про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки відповідно до матеріалів провадження відсутні дані про тимчасове вилучення автомобіля слідчим у даному проваджені, що надавало йому можливість звернутися з відповідним клопотання та розгляду такого клопотання слідчим суддею.
Водночас апеляційний суд не приймає до уваги доводи представника власника майна про відсутність даних, які свідчать про наявність у даному кримінальному провадженні правової кваліфікація злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та не доведення протиправності заволодіння ОСОБА_8 транспортного засобу, оскільки на даному етапі обставини незаконного заволодіння автомобіля підтверджуються показами потерпілої, яка стверджує про незаконність такого заволодіння.

Крім того, на це вказують інші матеріали, а саме переоформлення зазначеного автомобілю на іншу особу.

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.
Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає та представником майна надано не було.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000029, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4