ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1958/21 Справа № 183/1796/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
перекладача ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армавір Республіка Вірменія, громадянина Вірменії, проживаючого в Республіці Вірменія,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чадир-Лунга Республіки Молдова, громадянина Молдови, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця сел. Таромське Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року, було задоволено клопотання прокурора, та продовжено ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 14 серпня 2021 року включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що на даний час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинувачених від суду (оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у разі визнання останніх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення), та вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень (оскільки останні обвинувачуються у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину), а обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
- в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.
Так, захисник зазначає, що обшук, який був проведений у 2020 році із грубим порушенням та захисником були подані докази, які дозволяють сумніватись у правомірності проведеного обшуку. Також захисник посилається на те, що підозра відносно ОСОБА_7 була необґрунтована повністю.
Захисник вказує, що судом жодним чином не мотивовано наявність та доведеність ризиків.
Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання та позитивну характеристику.

- в апеляційній скарзі та в доповненнях до неї захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити свою ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_15 , та звільнити його з-під варти, та обрати ОСОБА_17 . Запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.

- в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, обрати відносно ОСОБА_18 . Запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала є невмотивованою, такою, що винесена з порушенням норм КПК України, права на захист, без врахування всіх обставин.
Так, захисник зазначає, що 14, 15, 16 червня 2021 року відбувались судові засідання в Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області. Однак 16 червня 2021 він подав заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак заяву не задовольнили. При цьому, суду було відомо, що захисник проживає у м. Суми, та копію ухвали йому не направляли.
Вказує, що в ухвалі суду не наведено жодних підстав, які б могли виправдати найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Текст клопотання про продовження запобіжного заходу на державній мові не відповідає тексту клопотання, який вручений
ОСОБА_9 на російській мові, текст не завірений перекладачем. Крім того, суд не визначив розмір застави.

- В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та винесеною з істотними порушеннями права на захист.
Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі обставини справи та дійшов помилкового висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_13 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Таким чином, з урахуванням того, що прокурор та захисники належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційних скарг, та не заявляли клопотання про розгляд апеляційних скарг за їх участю, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги, можуть бути розглянуті у його відсутності.
Заслухавши доповідь головуючого судді, думки обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Як видно з наданих матеріалів, в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0000714 від 25.09.2020 року відносно ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_19 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.
16 червня 2021 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, а саме переховування від органів досудового слідства або суду та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому останні обвинувачуються.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_20 , яке є особливо тяжким злочином та за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_20 одружений, є громадянином Республіки Вірменія, проживає на території Республіки Вірменія та не має постійного місця мешкання на території України, підтверджень наявності на його утриманні будь-яких осіб та наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, суспільно-корисною працею не займається, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_20 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду (оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_16 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінального правопорушення), та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень (оскільки останній обвинувачується у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину).
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції прийшов до висновку, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто умисного корисливого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винуватим останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду, ОСОБА_9 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 має місце реєстрації та проживання, а також наявності у нього соціальних зв`язків, оскільки останній одружений та має на утриманні малолітню дитину. Разом з тим, суд врахував те, що ОСОБА_9 є громадянином Республіки Молдова, а також те, що на момент розгляду клопотання підтверджень наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, суспільно-корисною працею не займається, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_9 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.
До того ж, обставини кримінального правопорушення описані в обвинувальному акті, свідчить про те, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_9 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження ОСОБА_9 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду (оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_9 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінального правопорушення), та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень (оскільки останній обвинувачується у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину).
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, тобто умисного корисливого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, та ч. 1 ст. 263 КК України, який в силу вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду, ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.
Суд першої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_7 має місце реєстрації та проживання, постійне місце роботи, та наявності у нього соціальних зв`язків, оскільки останній одружений. Разом з тим, суд враховує, що на момент розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтверджень наявності на його утриманні будь-яких осіб суду не надано, обвинувачується, у тому числі, у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, даних про особу обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
На підставі наведеного апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянтів про те, що судом першої інстанції не було наведено доказів, які вказують на недоцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами провадження, а тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 і покарання за яке може бути призначено у виді реального позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в цьому випадку зможе попередити встановлені судом ризики.
Доводи ж захисників, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає такими, що в цілому не зменшують встановлені судом ризики, у зв`язку з чим відсутні й підстави для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, допитуються свідки, досліджуються докази, а тому вказані ризики дійсно продовжують існувати і судом з урахуванням цього цілком обґрунтовано обвинуваченим продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також колегія суддів вважає, що у своєму рішенні суд розглядав можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та належним чином аргументував, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти заявленим ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4