Справа № 953/3330/21
н/п 1-кс/953/4748/21
"17" травня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
14.05.2021 до суду надійшло клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-якими особам її відчуження, в тому числі звернення стягнення на неї та розпорядження в будь-який спосіб, в тому числі передання в оренду, в іпотеку, внесення до статутного капіталу тощо, заборони переоформлення особових (абонентський) рахунків, переукладання відповідних договорів на надання комунальних послуг з ОСОБА_4 підприємствам, організаціям, установам, проводити реєстрацію та перереєстрацію, яка належать на праві власності ОСОБА_5 , код платника НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання просить розглядати без повідомлення володільця майна - ОСОБА_5 , оскільки це є необхідним з метою запобігання його відчуження, та забезпечення арешту майна.
Прокурор зазначає, що 30.01.2021 до ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що в листопаді 2020 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи його квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_3 .
Допитаний у якості потерпілого ОСОБА_4 вказав, що 05.06.2008 року між ним та ЗАТ «ОТП БАНК» укладено Кредитний договір №ML700/1189/2008, згідно якого у вигляді кредиту він отримав 1159130,00 грн. на строк до 05.06.2023. Того ж дня укладений договір іпотеки №PML700/1189/2008, згідно в іпотеку була передана належна ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_1 . 24.12.2020 року близько о 15:00 год. прибувши до своєї квартири він побачив біля вхідних дверей чоловіків спортивної статури, які заблокували йому прохід до квартири та повідомили, що квартира йому не належить, а власником є ОСОБА_5 . Тільки після виклику працівників патрульної поліції ОСОБА_4 за їх допомогою потрапив до своєї квартири, де наразі знаходиться його майно. Таким чином, ОСОБА_4 та його родина фактично були позбавлені єдиного житла, з 24.12.2020 по 09.01.2021 включно у квартирі перебували сторонні особи. Наразі, починаючи з 10.01.2021 цими особами продовжуються спроби у будь-який спосіб (в тому числі методами зламування вхідних дверей за допомогою електро-механічних інструментів) повернутися до приміщень квартири.
Під час досудового розслідування встановлено, що право вимоги за вказаним Кредитним договором №ML700/1189/2008 ПАТ «ОТП Банк» було передано до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке у свою чергу передав право вимоги ТОВ «ФК Карточка плюс», яке у свою чергу передало право вимоги ОСОБА_6 , який в свою чергу передав право вимоги ТОВ «ЕЙ Ті Фінанс» разом з правами Іпотекодержателя за Договором іпотеки. Так, між ТОВ «ЕЙ ТІ ФІНАНС» та ОСОБА_6 01.09.2020 було укладено договір відступлення прав фінансової та майнової вимоги стосовно боржника ОСОБА_4 за ціною 250 000 грн. Сума боргу за відповідним кредитним договором ML700/1189/2008 від 05.06.2008 р. -1 305 553,89 грн. 16.11.2020 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 здійснено реєстрацію право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ЕЙ ТІ ФІНАНС».
Прокурор вказує, що на теперішній час невстановлені особи продовжують вчиняти дії направлені на пошкодження та відчуження житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Постановою слідчого від 12.05.2021 житлова квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 108 кв. м., визнана речовим доказом.
Прокурор посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 98, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження, збереження речового доказу виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно з обов`язковою забороною відчуження арештованого майна, оскільки є загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження вищезазначеного майна, що недопустимо та унеможливить подальше розслідування та прийняття законного рішення по кримінальному провадженню.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
20.11.2020 ухвалою Червонозаводського суду м. Харкова у цивільній справі №646/6944/16-ц задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони її відчуження.
30.11.2020 за договором купівлі-продажу ТОВ «ЕЙ ТІ ФІНАНС» продало ОСОБА_5 за 250 000 грн. квартиру АДРЕСА_1 .
Постановою слідчого СВ ХРУП №1 ГУ П в Харківській області від 12.05.2021 житлова квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 визнана речовим доказом.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Прокурором доведено, що вищевказане нерухоме майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Таким чином, за вказаних у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 може бути об`єктом кримінального правопорушення або набута кримінально протиправним шляхом, також є речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, тому враховуючи існування реальної загрози щодо відчуження майна під час розслідування кримінального провадження, відповідно до критеріїв п.1 ч.2 ст.170 КПК України виникає необхідність у його збереженні, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Враховуючи вказану вимогу КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне заборонити власнику квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , відчуження вказаної квартири та розпорядження нею в будь-який спосіб, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 107, 132, 167, 170-173, 309, 372, КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , код платника НОМЕР_1 , шляхом заборони її відчуження та розпорядження в будь-який спосіб, в тому числі, передання в іпотеку, внесення до статутного капіталу до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Пред`явлення ухвали до виконання доручити старшому слідчому Харківського РУП №1 ГУ НП в Харківській області майору поліції ОСОБА_8 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1