У Х В А Л А
30 червня 2021 року

м. Київ
провадження № 13-95 зво 21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
розглянула заяву ОСОБА_18 про перегляд постанови

Івано-Франківського обласного суду від 02 червня 2000 року за виключними обставинами і
встановила:
Вироком Івано-Франківського обласного суду від 12 грудня 1995 року, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 22 лютого 1996 року, ОСОБА_18 було визнано винним і засуджено за пунктами «а», «г», «е» ст. 93, ч. 3 ст. 142 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді смертної кари із конфіскацією майна. Постановою Івано-Франківського обласного суду від 02 червня 2000 року ОСОБА_18 було замінено смертну кару на довічне позбавлення волі.
22 квітня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) ухвалив остаточне рішення у справі «Полторацький проти України», яким констатував порушення щодо заявника (заява 11551/13) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення та ст. 8 Конвенції стосовно обмежень сімейних візитів без будь-якої індивідуальної оцінки ризиків.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, ОСОБА_18 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) із заявою про перегляд постанови

Івано-Франківського обласного суду від 02 червня 2000 рокущодо нього за виключними обставинами.Зазначена заява через недотримання її автором вимог ст. 462 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ухвалою від 07 червня 2021 року була залишена без руху з наданням строку для усунення допущених недоліків.
На виконання вказаної ухвали до Великої Палати надійшла нова заява ОСОБА_18 у якій він, посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ просить скасувати оскаржуване рішення, призначити йомубільш м`яке покаранняабо направити справу на новий судовий розгляд.
Перевіривши наведені у заяві доводи, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 КПКсудові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
22 квітня 2021 року ЄСПЛ, у справі «Полторацький проти України», встановив порушення Україною статей 3 та 8 Конвенції щодо зявника стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення та обмежень сімейних візитів без будь-якої індивідуальної оцінки ризиків. При цьому, Суд констатував, що у цій справі відсутність належних механізмів перегляду довічного покарання та обмеження відвідування сім`ї у в`язниці, на які скаржився заявник, були накладені на нього безпосередньо законом. Його скарги були спрямовані проти відповідних правових положень, а тому Судом не було встановлено порушень статті 13 Конвенції.Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішеннясвідчать про допущення щодо ОСОБА_18 таких порушень Конвенції, які, неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до їх вчинення.
У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від 19 січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutioinintegrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.
Щодо ОСОБА_18 таке повне відновлення попереднього юридичного стану, зокрема шляхом перегляду судового рішення, не є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення і обмежень сімейних візитів без будь-якої індивідуальної оцінки ризиківта не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_18 про перегляд постанови Івано-Франківського обласного суду від 02 червня 2000 року відсутні.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_18 про перегляд за виключними обставинами постанови Івано-Франківського обласного суду від02 червня 2000 року.
Заяву ОСОБА_18 з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_10
ОСОБА_3 ОСОБА_11
ОСОБА_4 ОСОБА_12
ОСОБА_5 ОСОБА_14
ОСОБА_6 ОСОБА_13
ОСОБА_7 ОСОБА_15
ОСОБА_8 ОСОБА_16
ОСОБА_9 ОСОБА_17