Ухвала
Іменем України

25 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 265/8534/19

провадження № 51- 921 ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року стосовно засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 вересня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм в КП «Комунальник», одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року зазначений вирок залишено без змін.
За вироком суду, у 2019 році, у невстановлені в ході слідства дату та час, ОСОБА_4 , знаходячись у невстановленому місці, діючи умисно, переслідуючи мету незаконного придбання та зберігання психотропних речовин, незаконно придбав, у невстановленої особи психотропну речовину, обіг якої обмежено «амфетамін», яку в подальшому заховав та став зберігати без мети збуту. 15 листопада 2019 року, в період часу з 11 год. 02 хв. до 12 год.07 хв., на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04 листопада 2019 року, працівниками поліції було проведено обшук гаражу розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_4 , в ході якого останній видав картонну коробку в якій було виявлено поліетиленовий пакет із порошкоподібною речовиною рожевого кольору, масою 19,6909 г., яка згідно висновку експерта містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено «амфетамін», маса якої склала 12,0961 г. (в перерахунку на основу), яку ОСОБА_4 діючи умисно, незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

В цей же день, в період часу з 12 год. 44 хв. до 13 год. 36 хв., на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31 жовтня 2019 року, працівниками поліції, було проведено обшук домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено поліетиленовий пакет із порошкоподібною речовиною рожевого кольору, масою 41,8810 г., яка згідно висновку експерта містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено «амфетамін», маса якої склала 26,3976 г. (в перерахунку на основу), яку ОСОБА_4 діючи умисно, незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_4 та призначити новий розгляд в апеляційному суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання. Також вказує, що апеляційний суд у порушення вимог ст. 419 КПК України, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_4 та даним про його особу, ухвалу належним чином не мотивував.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Що стосується доводів прокурора викладених в касаційній скарзі стосовно невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, то вони на думку Суду є необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак діючи в межах наданої законом дискреції, суд має навести правові підстави та переконливі мотиви для постановленого ним рішення.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.

Як убачається з копії вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та дані про його особу, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має позитивну характеристику, працює, на обліку у міських диспансерах та лікарнях не перебуває, має сім`ю та неповнолітню дитину на утриманні. Разом з цим, обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнав щире каяття ОСОБА_4 , обставин, що його обтяжують судом не встановлено.

З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у апеляційній скарзі прокурора доводи, які аналогічні за змістом доводам касаційної скарги, щодо невмотивованого призначення ОСОБА_4 надто м`якого покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, неналежного дослідження даних про його особу, неврахування судом ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, перевірялись апеляційним судом, про що зазначено в ухвалі апеляційної інстанції.
Так, апеляційний суд, враховуючи положення ст. ст. 50, 65 КК України та погоджуючись з вироком суду в частині призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, зазначив, щопри призначенні покарання ОСОБА_4 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого діяння відповідно до п.3 ч.1 ст. 65 КК України, що визначається характером та ступенем суспільної небезпеки злочину виходячи з конкретних обставин його вчинення. Водночас судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має сім`ю та неповнолітню дитину на утриманні, позитивно характеризується, працює, на обліку у міських диспансерах та лікарнях не перебуває, його відношення до скоєного, а саме повне та беззастережне визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення. До того ж, обставиною, яка пом`якшує покарання судом обгрунтовано визнано щире каяття останнього, натомість, обставин, які б його обтяжували суд не встановив.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що відсутні підстави для призначення ОСОБА_4 більш суворого покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, як просив у своїй апеляційній скарзі прокурор.

Колегія суддів погоджується з цим висновком і вважає, що призначене покарання ОСОБА_4 відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ухвалу апеляційного суду постановлено відповідно до положень ст. ст. 370, 419 КПК України із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги прокурора і судового рішення суду першої інстанції, узагальнених доводів учасників судового провадження, встановлених судом першої інстанції обставин, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали і положення закону, якими він керувався.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування чи зміни судового рішення апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року стосовно засудженого ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3