ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/502/19 Номер провадження 11-кп/814/974/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючогосудді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 21 липня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 21 липня 2021 року до 18 вересня 2021 року 24 години 00 хвилин, обвинуваченим:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Комсомольськ, громадянину України, не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:
- 15.06.2004 Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ст.ст. 15, 70,76, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України строком на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 2 роки;
- 24.11.2010 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 286 КК України строком на 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 рік;
- 14.11.2013 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 70, ст. 86, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України строком на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 рік;
- 19.11.2014 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України строком на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;
- 21.04.2015 Апеляційним судом Полтавської області за ст. 70, ч. 2 ст. 186 КК України строком на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Приморське, Новоазовського р-ну, Донецької обл., громадянину України, не працюючому, осіб на утриманні не маючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимому:
-06.06.2012 Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполь за ч. 1 ст. 185 КК України, кримінальне провадження припинено за ст. 9 КПК України;
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю с. Новоградівка Донецька обл., громадянину України, не працюючому, на утриманні осіб не маючому, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимому:
- 06.07.1992 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 206КК України строком на 2 роки позбавлення волі;
- 01.02.1994 Крюківським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст.142 КК України строком на 5 років позбавлення волі;
- 28.09.2000 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 196-1КК України строком на 1 рік позбавлення волі умовно на 1 рік, штраф 200 грн.;
- 21.05.2007 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.1 ст. 185 КК України. На підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 рік;
- 17.09.2007 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.1 ст. 309 , ч.1 ст. 70, ч.3 ст. 70, ч.1 72 КК України строком на 1 рік 3 місяці позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 рік;
- 23.06.2008 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 70 КК України строком на 5 років позбавлення волі;
- 24.07.2009 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 186 КК України строком на 5 років 1 місяць позбавлення волі;
- 21.06.2011 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 190КК України строком на 5 років 1 місяць позбавлення волі;
- 18.10.2014 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України строком на 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- 06.09.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 185 КК України строком на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 3 роки.
Приймаючи таке судове рішення місцевий суд врахував: наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачені можуть вливати на потерпілих, вчинити інші кримінальні правопорушення; суспільну небезпечність, конкретні обставини та тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, особи обвинувачених, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Водночас суд першої інстанції, керуючись вимогами ч.4 ст.183 КПК України, зазначив про недоцільність визначення застави при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, які обвинувачуютьсяу вчиненні злочинів із застосування насильства.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук 21 липня 2021 року та обрати ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту .

Свої вимоги захисник ОСОБА_7 мотивує тим, що місцевим судом не враховано те, що: ризики, передбачені ст.177 КПК України суттєво зменшились, оскільки досліджено всі письмові матеріали, допитано усіх потерпілих та свідків у кримінальному провадженні; для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою наявність відповідного клопотання прокурора є необхідною; уникнути встановленим судом ризикам можливо і без застосування виключного запобіжного заходу; ОСОБА_12 страждає на хронічні захворювання гепатит В та С унаслідок чого потребує спеціального лікування та дієтичного харчування, має постійне місце проживання, матір-пенсіонера, яка хворіє.
Крім того, апелянт посилається на те, що під час дослідження доказів у суді було виявлено, що значна кількість доказів є недопустимими та підробленими, багато свідків та потерпілих заявляли про тиск на них з боку поліцейських.
Також захисник ОСОБА_7 стверджує, що рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 здійснювалось без участі останнього, адже його було видалено із зали судового засідання, чим порушено право на захист, оскільки обвинувачений не міг висловити свою думку та доводи з приводу продовження запобіжного заходу.
В апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 просять скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 21 липня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати їм запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Свої вимоги обвинувачені мотивують тим, що місцевим судом не враховано: відсутність ризиків переховування від слідства, про що свідчать характеристики обвинувачених з місць проживання та тісні родинні зв`язки останніх; впливу на свідків, оскільки у кримінальному провадженні на даний час допитані всі свідки; вік і тяжкий стан здоров`я ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що підтверджується медичною документацією у матеріалах справи, міцність соціальних зв`язків обвинувачених у місцях їх проживання, наявність в останніх малолітніх дітей, батьків похилого віку, які потребують їх допомоги; репутацію ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , їх характеристики з місця проживання.
Крім того, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 посилаються на те, що перебувають 2 роки 6 місяців під вартою.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги з підстав у них наведених, прокурора, який посилаючись на законність ухвали місцевого суду, заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч.5 ст.394 КПК України зазначені вище ухвали суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.
Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Зважаючи на те, що захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за участю сторін, розгляд апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 21 липня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , постановлену під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України проводиться за участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити ухвалу без змін;
2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_11 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.4 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно, поєднаній з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненій організованою групою, ч.2 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно, поєднаній з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненій організрованою групою, ч.2 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб, ч.1 ст.263 КК України, а саме у зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ст.27, ч.4 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно, поєднаній з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненій організованою групою, ч.2 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 21 липня 2021 року, місцевий суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинувачених, всупереч твердженням апелянтів, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при продовженні строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.
Під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачені можуть: впливати на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачені раніше неодноразово судимі, офіційно не працюють, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинах проти власності, поєднаних з насильством, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років.
Обгрунтовуючи навність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України суд першої інстанції правильно вказав, що незважаючи на те, що свідки та потерпілі судом допитані, однак попереду стадія судових дебатів, де потерпілі матимуть змогу виступити у судовому засіданні стосовно висунутого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачення, висловити свою думку щодо призначення обвинуваченим покарання, з чим погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що злочини вчинено обвинуваченими у співучасті із розподіленням ролей з іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження.
Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що обставини, які стали підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, заявлені ризики станом на день розгляду клопотання не зменшились.
Таким чином, доводи апелянтів про зменшення та відсутність ризиків, передбачених п.п. 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, є неспроможними.
Щодо доводів обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про відсутність ризику переховування, то колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, зважаючи на те, що місцевим судом в оскаржуваній ухвалі не констатовано наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а встановлено наявність інших ризиків, а саме того, що обвинувачені можуть впливати на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення.
Апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав обвинувачених перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Водночас колегія суддів зауважує, що необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційних скаргах не оспорюється.
Доводи апелянтів про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися. Так, інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, виходячи з конкретних обставин справи, не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , оскільки у будь-якому випадку передбачає перебування останніх на волі.
Щодо доводів апелянтів про те, що обвинувачені мають постійне місце проживання, дітей та батьків похилого віку, позитивно характеризуються, то дані доводи не знаходять свого відображення у матеріалах провадження, оскільки стороною захисту не додано до апеляційної скарги доказів, які б підтверджували наведені обставини.
Не надано суду апеляційної інстанції під час перегляду ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук від 21 липня 2021 року і медичних документів на підтвердження тяжкого стану здоров`я обвинувачених, про що стверджується в апеляційних скаргах. При цьому, надана під час апеляційного перегляду раніше постановленої ухвали місцевого суду від 22 грудня 2020 про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , медична документація за 2014, 2016, 2018 та 2019 роки не підтверджує неможливість утримання обвинувачених під вартою та станом на день розгляду питання про продовження строку тримання під вартою 21 липня 2021 року вочевидь не може відображати актуальну інформацію про стан здоров`я обвинувачених, про що зазначалось в ухвалі Полтавського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року.
Колегією суддів враховуються письмові характеристики обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , надані їх захисниками також під час апеляційного перегляду раніше постановленої ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук від 22 грудня 2020 року, однак за встановлених вище обставин, самі по собі не свідчать про неправильність висновків місцевого суду щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, та не є мотивованими підставами для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, а отже на законність на обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції не впливають.
Щодо доводів сторони захисту про недопустимість доказів, то ці доводи не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному розгляді ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, оскільки питання про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення для визнання особи винуватою чи невинуватою має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів у цій частині.
Доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених не є підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали місцевого суду, оскільки такі доводи спростовуються положеннями ч.3 ст.331 КПК України, які наведено у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали місцевого суду, та за якими незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тобто, нормою КПК України встановлено обов`язок суду до завершення 60-денного строку розглянути доцільність продовження тримання під вартою обвинувачених під вартою, що і було здійснено судом першої інстанції.

Щодо тверджень апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 здійснювалось без участі останнього, внаслідок чого порушено право на захист обвинуваченого, оскільки він не міг висловити свою думку та доводи з приводу продовження запобіжного заходу, то такі твердження є необґрунтованими з огляду на таке. З матеріалів провадження вбачається, що 21 липня 2021 року місцевий суд з дотриманням положень ч.1 ст. 330 КПК України, видалив тимчасово із зали суду на час проведення судового засідання 21 липня 2021 року обвинуваченого ОСОБА_12 , у зв`язку з тим, що останній 21 липня 2021 року порушував порядок у залі судового засідання, та після попередження головуючого у судовому засіданні про те, що у разі повторення ОСОБА_12 зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання, обвинувачений на наведене не відреагував та продовжив повторно порушувати порядок судового засідання, застосовуючи при цьому ненормативну лексику, про що судом першої інстанції було постановлено мотивовану ухвалу (а.с.п. 14-15). Указані обставини також підтверджуються технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції, а тому відсутні стверджувані захисником порушення вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів враховує проміжок часу, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте як вбачається з наведеного вище, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти ризикам, передбаченим п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились. Наразі утримання обвинувачених під вартою є вимушеною та необхідною мірою, яка запобігає встановленим ризикам, забезпечує суспільний інтерес та необхідну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Водночас місцевим судом при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, керуючись положеннями ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначено розмір застави у даному кримінальному провадженні, зважаючи на те, що ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинів, вчинених із застосуванням насильства.
Апеляційний суд, з огляду на встановлені обставини не вбачає підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, про що йдеться в апеляційних скаргах.
Отже, оскаржувану ухвалу місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376,404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-
УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 21 липня 2021 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4