Дата документу 08.04.2021 Справа № 335/2061/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/284/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/2061/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокурату №2 ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000560 від 30.03.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.239 КК України.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив, що у провадженні слідчого управління СУ ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали кримінального провадження за № 0000560 від 30.03.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.239 КК України, вчиненого за наступних обставин:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , будучи директором ТОВ «Василівський завод МК» та відповідно особою, яка відповідальна за виконання вимог нормативно-правових актів природоохоронного законодавства, організував та сприяв своїм дозволом і подальшою бездіяльністю несанкціонованому розміщенню відходів виробництва ТОВ «Василівський завод МК» на непристосованій для цього земельній ділянці вул. Промисловій, 3-а у м. Василівка Запорізької області, тобто забрудненню земель речовинами, відходами, шкідливими для навколишнього природного середовища, що спричинило тяжкі наслідки, яка виразилися у заподіянні шкоди в особливо великому розмірі у сумі 1 152 574,58 грн., що більш ніж у тисячу разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.239 КК України, що кваліфікується як забруднення земель речовинами, відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що спричинило тяжкі наслідки.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , будучи директором ТОВ «Василівський завод МК» та відповідно службовою особою юридичної особи приватного права, шляхом умисного використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права своїх повноважень, незважаючи на наявність у ТОВ «Василівський завод МК» діючих договорів з ДП «УКРВЕТСАНЗАВОД», ТОВ «Регіональний центр поводження з відходами» та комунальним підприємством «Управляюча компанія «Контракт» Токмацької міської ради на збирання та утилізацію відходів, організував несанкціоноване розміщення відходів виробництва підприємства на непристосованій для цього земельній ділянці по АДРЕСА_1 , тобто забруднення земель речовинами, відходами, шкідливими для навколишнього природного середовища, що спричинило тяжкі наслідки, які виразилися у заподіянні шкоди охоронюваним законом державним інтересам у сумі 1 152 574,58 грн., що більш ніж у двісті п`ятдесят разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України, що кваліфікується, як зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

23.02.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.239, ч.2 ст.364-1 КК України.

Слідчий у клопотанні просив накласти арешт на нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- квартира АДРЕСА_2 (частка власності 1/1), зареєстрована на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 22.03.2006, виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради;

- транспортний засобі марки HYUNDAI, модель SANTA FE, номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3 ;

- транспортний засобі марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, номерний знак НОМЕР_4 , 2003 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_5 ;

- транспортний засобі марки ТОYОТА, модель LAND CRUISER PRADO, номерний знак НОМЕР_6 , чорного кольору, 2019 року випуску, з метою відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості на підтвердження наявності цивільного позову у даному кримінальному провадженні. Також слідчим не зазначено у клопотанні про вартість майна, щодо якого вирішується питання про арешт, та не додано до суду доказів співмірності його вартості обсягу завданої кримінальним правопорушенням шкоди, та не наведено правових підстав для покладення на підозрюваного цивільної відповідальності за шкоду.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою та просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного та його захисника із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

При розгляді апеляційної скарги прокурора колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст. ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначила, що арешт необхідно застосувати з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень та для збереження вищевказаного майна, яке відповідно до ст.98 КПК України є речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

На підтвердження доводів клопотання слідчим наданий витяг з ЄРДР за №0000560 від 30 березня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.239 КК України, та інші копії документів, якими, на думку слідчого, обґрунтовується клопотання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали кримінального провадження за № 0000560 від 30.03.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.239 КК України.

З поданого до суду першої інстанції клопотання про арешт майна вбачається, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.239 КК України, а саме забруднення земель речовинами, відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що спричинило тяжкі наслідки, яке виразилось у заподіянні шкоди в особливо великому розмірі у сумі 1 152 574,58 грн.. та ч.2 ст.364-1 КК України, а саме зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, які виразилися у заподіянні шкоди охоронюваним законом державним інтересам у сумі 1 152 574,58 грн.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належить наступне майно:

- квартира АДРЕСА_2 (частка власності 1/1), зареєстрована на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 22.03.2006, виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради;

- транспортний засобі марки HYUNDAI, модель SANTA FE, номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3 ;

- транспортний засобі марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, номерний знак НОМЕР_4 , 2003 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_5 ;

- транспортний засобі марки ТОYОТА, модель LAND CRUISER PRADO, номерний знак НОМЕР_6 , чорного кольору, 2019 року випуску.

З метою відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди слідчий просив накласти арешт на зазначене майно.

Перевіривши вказані матеріали, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що слідчим не додано до клопотання відповідних доказів, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджували б викладені в цьому клопотанні обставини, та свідчили б про доцільність накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , яке належить йому на праві власності.

Як визначено у нормах законів, на які послався слідчий суддя, арешт майна під час досудового розслідування може застосовуватись виключно щодо майна підозрюваного або особи, що несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, відносно майна юридичної особи, якщо до юридичної особи може бути застосований захід у вигляді конфіскації майна.

Клопотання про арешт майна, з яким орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді, було винесено в рамках кримінального провадження за правовою кваліфікацією ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.239 КК України. В рамках цього провадження ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

Матеріалами клопотанням, з огляду на ту кваліфікацію кримінальних правопорушень в рамках яких подане клопотання слідчого, не доведено, що зазначене майно одержано внаслідок вчинення злочину, є предметом чи знаряддям вчинення злочину, а відтак на нього не може бути також накладено арешт з метою спеціальної конфіскації, передбаченої ст.96-2 КК України.

При цьому слід зауважити, що не може бути метою накладення арешту і конфіскація майна, як вид покарання або захід кримінально-правового характеру у зв`язку з тим, що санкціями ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.239 КК України не передбачена конфіскація майна як вид покарання, а забезпечення виконання можливого покарання не передбачено як мета арешту майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Але в матеріалах справи відсутній будь-який цивільний позов, заявлений потерпілим чи прокурором, а накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження на підставі того, що потерпілим можливо буде пред`явлено цивільний позов не відповідає вимогам ст.170 КПК України та не входить в перелік підстав, за якими може бути накладено арешт на майно.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладений на майно будь якої особи за достатності підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, тобто є речовим доказом по кримінальному провадженню.

Натомість, слідчим та прокурором не було надано будь-яких даних, що зазначене майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, могло зберегти на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Під час апеляційного розгляду прокурором також не додано додаткових доказів, що зазначене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Не навів таких доказів прокурор і в апеляційній скарзі.

Також, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах відсутні будь-які документи, які підтверджували вартість майна зазначеного в клопотанні, що позбавляє можливості суд визначити розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження. Не наведено правових підстав для покладення на підозрюваного цивільної відповідальності за спричинену шкоду, оскільки останній є директором ТОВ «Василівський завод МК», та відшкодування завданої шкоди покладено саме на юридичну особу.

Відповідно до вимог ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи викладене, в клопотанні слідчого не було наведено достатніх і переконливих доказів, що мано, яке належить ОСОБА_8 на праві власності може бути певним чином приховане, знищено або ж воно зникне, що воно може бути зіпсовано, передано, перетворено чи відчужено, адже жодним чином існування цих ризиків, які як самі по собі, так і в сукупності становлять завдання накладення арешту на майно, а тому, якщо накладення арешту не відповідає завданням кримінального судочинства, такий арешт на майно не може бути накладений. Не було обґрунтовано, які перешкоди може чинити власник зазначеного майна, що призведе до неможливості досягнення завдань досудового розслідування, не обґрунтовано, яким чином сприятиме досягненням цілей кримінального провадження накладення арешту на це майно.

Отже, на думку колегії суддів, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.172,173,370,372 КПК України, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою її скасування або зміну колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокурату №2 ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000560 від 30.03.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.239 КК України, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4