н/п 1-кс/953/668/21
"27" січня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
встановив:
22.01.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання, в якому заявник просить скасувати повністю арешт на автомобіль «ЗИЛ-5301» р.н. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, синього кольору, № шасі НОМЕР_2 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 від 10.11.2010, виданого ВРЕР №8 ГУМВС в Харківській області.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, до канцелярії суду надійшла заява від заявника, в якій він просить провести судове засідання без його участі, клопотання підтримує.
Слідчий СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, на електронну адресу суду надійшла заява від слідчого, в якій він зазначає, що у зв`язку з тим, що на даний час проведенні всі огляди по автомобілю «ЗИЛ-5301», р.н. НОМЕР_1 , а також вже є висновки авто технічних експертиз і даний автомобіль для слідства більше не потрібен, то він не заперечує проти скасування арешту тимчасово вилученого майна, а саме автомобіль «ЗИЛ-5301», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 . У зв`язку з завантаженістю, просить провести судове засідання без його участі.
Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, приходить до наступного.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2020 накладено арешт на автомобіль «ЗИЛ-5301», р.н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та яким керував ОСОБА_5 шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження; місцем зберігання автомобіля «ЗИЛ-5301», р.н НОМЕР_1 , визначено майданчик тимчасового утримання транспортних засобів у Нововодолазького ВП ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, м. Нова Водолага, вул. Воскрісінська,1.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля «ЗИЛ-5301», р.н НОМЕР_1 є ОСОБА_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копії довіреності серії НОН 286987 від 09.06.2020, ОСОБА_8 цією довіреністю уповноважив ОСОБА_3 експлуатувати та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 автомобілем «ЗИЛ-5301», р.н НОМЕР_1 .
Згідно листа слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 , на даний час проведенні всі огляди по автомобілю «ЗИЛ-5301», р.н. НОМЕР_1 , а також вже є висновки авто технічних експертиз і даний автомобіль для слідства більше не потрібен.
З наданих суду документів, встановлено, що на даний час вказаний в клопотанні автомобіль оглянутий, всі необхідні слідчі дії з ним проведені, призначені експертизи завершені. На даний час відсутня необхідність в повторному огляді або вчиненні інших дій з вказаним майном.
Таким чином, з наданих даних достовірно встановлено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту з вказаного в клопотанні майна.
Керуючись ст. ст. 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
ухвалив:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1