Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/166/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.04.2021, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньо освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у строком на 60 днів, тобто з 09 год. 40 хв. 30.03.2021 до 09 год. 40 хв. 28.05.2021 та визначено розмір застави у розмірі 60 /шістдесят/ прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 136200,00 гривень,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді вказане клопотання задоволено та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів з визначенням розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину кваліфікуючими ознаками якого є незаконне носіння, зберігання, придбання, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Причетність ОСОБА_7 до оголошеної підозри, підтверджується матеріалами клопотання, а також встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Вказане свідчить, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а за наслідком розгляду апеляційної скарги ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу обравши підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що копію резолютивної частини ухвали слідчого судді нею було отримано 06.04.2021, а тому строк пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що слідчим суддею під час розгляду клопотання не було враховано, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки (матір, брата), а отже відсутній ризик переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України не доведена, оскільки він не вчиняв умисних протиправних дій з незаконного придбання, носіння, зберігання, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, а вказані предмети йому було підкинуто.

Так, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України крім випадків передбачених частиною 4 статті 183 КПК України.

Захисник вважає, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання, не порушуючи норми КПК України. Обрання тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України.

Поряд з цим, захисник зазначає, що жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваному ОСОБА_7 не має сенсу переховуватись від органів слідства. Також підозрюваний розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у виді позбавлення волі.

Також, на думку захисника в ухвалі суду присутнє істотне порушення КПК України та норм європейського права у зв`язку з незаконним затриманням особи та необґрунтованим обранням стосовно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу з непомірною заставою.

Беручи до уваги те, що підзахисний має постійне місце проживання, його вина не доведена, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами, сторона захисту вважає утримання ОСОБА_7 під вартою незаконне, а затримання необґрунтоване, жоден ризик передбачений статті 177 КК України не доведений

Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, вважає, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.

Враховуючи наведене вище, ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.04.2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновку суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, захисника та підозрюваного, які висловилися у підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила залишити оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, поновленню, за клопотанням заінтересованої особи, підлягає строк, пропущений із поважних причин.

Як убачається з матеріалів клопотання, ухвала слідчого судді постановлена 01.04.2021 за участі сторін кримінального провадження в тому числі і за участі захисника підозрюваного.

Проте, даних про отримання захисником копії даного судового рішення в матеріалах провадження відсутні. За доводами захисника, копію резолютивної частини ухвали вона отримала 06.04.2021, а апеляційна скарга подана 07.04.2021.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приймає до уваги доводи захисника про поважність пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає, що пропущений строк підлягає поновленню.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вище вимоги слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 дотримані у повному обсязі.

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 України.

Так, дана підозра підтверджується наявними зібраними в ході досудового розслідування доказами, доданими ініціатором клопотання, які містять достатньо об`єктивної інформації про причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, зокрема факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення містяться в заяві про вчинення кримінального правопорушення; протоколах допиту свідка, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколі обшуку; постановою про освідування особи; протоколом освідування особи; висновком експерта від 30.03.2021 року; повідомленням про підозру від 31.03.2021.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 є закінченим, умисним, тяжким санкцією якого передбачено позбавлення волі на строк від трьох до семи років, пов`язаний з незаконним носінням, зберіганням, придбанням, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу. Крім того, раніше судимий за аналогічні злочини.

Зважаючи на тяжкість покарання у разі доведення винуватості підозрюваного, останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду. Також, не перебуваючи в умовах ізоляції зможе впливати на свідків, які в судовому засіданні ще не допитувалися. Крім того, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення зважаючи на те, що він є особою раніше судимою, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення під час іспитового строку за попереднім вироком.

Таким чином, враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, ризиків передбачених ст. 177 КПК України та безпідставність судового рішення про необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - спростовуються наведеним вище.

Апеляційні доводи захисника про те, що підозрюваний має постійне місце проживання, має стійкі соціальні зв`язки, не є визначеною підставою для скасування рішення слідчого судді, а також не спростовують висновків про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також доводи захисника про те, що вина ОСОБА_7 не доведена, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки надання оцінки доказам та встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу вимогами КПК України не передбачено.

Інших переконливих доводів щодо незаконності рішення слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 376 ч.2, 117, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення строку задовольнити.
Поновити захиснику ОСОБА_6 строк подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.04.2021.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.04.2021, якою підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням розміру застави - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4