У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001491

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2020 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України,

Учасник судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2020 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 160 годин.Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 5652 грн 40 коп. майнової шкоди та 10000 грн моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити. Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що вирок суду є незаконним, а висновки суду не відповідають добутим по справі доказам.

На думку апелянта, висновок суду про те, що ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді садна тулубу знаходяться у протиріччі із висновками судового експерта, який виявив у потерпілого садна у лівій підмишечній впадині. Походження цих тілесних ушкоджень ані потерпілий, ані його законний представник пояснити не змогли. При цьому висновок судового експерта не розділяв тілесні ушкодження за часом їх утворення.

Апелянт зазначив, що допитані в судовому засіданні свідки вказували на різні тілесні ушкодженні, але жоден із них не підтвердив тих ушкоджень, які описав експерт.

Просить врахувати, що судом допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , однак їх показанням не надана оцінка.

На думку апелянта, судом безпідставно задоволені позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. При цьому, суд погодився із доводами захисника про те, що до позовної заяви не надано жодної квитанції чи фіскального чеку про оплату медикаментів чи послуг психолога. Також відсутні докази про лікування отриманих потерпілим травм у будь-якого лікаря. Вважає, що ніякої моральної шкоди потерпілому не завдано.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

04.07.2019 близько 20:00 ОСОБА_6 перебував в себе дома за адресою АДРЕСА_1 , та в цей час він почув як на дитячому майданчику вищезазначеного будинку малолітні ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обговорюють його родину. Після цього ОСОБА_6 вийшов на вулицю та зробив зауваження малолітньому ОСОБА_9 , та в цей час на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин в нього сталася сварка з останнім. В ході сварки у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_9 .
Переслідуючи прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи протиправний характер своїх дій, з мотиву особистої неприязності, ОСОБА_6 умисно схопив малолітнього ОСОБА_9 правою рукою за його ліве плече та силою відвів із дитячого майданчику до прибудови своєї квартири. Відпустивши плече ОСОБА_9 , ОСОБА_6 умисно наніс один удар своєю лівою рукою в область живота ОСОБА_9 , чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді садна тулубу.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному легкому тілесному ушкодженні. Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст.125 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_14 не з`явилися, просили розгляд провести у їх відсутність. Потерпілий та його законний представник повідомлені про апеляційний розгляд, їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Однак, при ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався. Вирок суду першої інстанції не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

Так, як вбачається зі змісту вироку в обґрунтування вини ОСОБА_6 покладені показання потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що 04.07.2019 ввечері він разом із своїми друзями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перебував на дитячому майданчику біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 . До майданчику вийшов ОСОБА_6 , який схопив ОСОБА_9 правою рукою за його ліве плече та силою відвів із дитячого майданчику до прибудови своєї квартири, де наніс удар лівою рукою в область живота ОСОБА_9 .

В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав, не заперечував, що 04.07.2019 близько 20:00 год він узяв потерпілого за руку біля плеча та відвів від майданчика до прибудови, де зробив потерпілому зауваження. Стверджував, що будь-яких ударів потерпілому не наносив. Вважає, що тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_9 , він міг отримати в іншому місці.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 вини, суд першої інстанції в обгрунтування вироку обмежився лише посиланням на показання потерпілого та зазначив, що ці показання підтверджуються показаннями неповнолітніх свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили обставини, які викладені в обвинувальному акті.

Між тим, у вироку взагалі не наведено змісту показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

Суд першої інстанції лише зазначив про наявність у показаннях зазначених свідків розбіжностей щодо механізму спричинення ударів потерпілому. Однак, у вироку не зазначено, в чому полягають ці розбіжності, а також не надано оцінку показанням цих свідків.

Як свідчить журнал судового засідання та звукозапис судового засідання від 18.02.2020 та 28.09.2020 (а.п. 67-68, 114-115) свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дійсно надали показання, які не узгоджуються між собою, та з показаннями потерпілого щодо механізму спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Також судом першої інстанції не надано оцінки показанням свідків ОСОБА_10 . А відносно показань свідка ОСОБА_11 суд, не розкриваючи їх зміст, обмежився загальною фразою, що показання цього свідка не спростовують висновків суду щодо винуватості обвинуваченого.

Пославшись на дані протоколів проведення слідчих експериментів з потерпілим та свідками в обгрунтування вини ОСОБА_6 , суд першої інстанції взагалі не навів змісту цих доказів, не зазначив, які саме обставини ці докази доводять.

Окрім того, суд першої інстанції послався на висновок судово-медичної експертизи №317-М від 12.07.2019, зазначивши, що у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна тулубу, які могли утворитися від дії тупого (их) твердого (их) предмету (ів) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У вироку зазначено, що тілесні ушкодження у потерпілого утворилися від одного удару. Однак, суд не звернув уваги, що в описовій частині зазначеного висновку вказано, що у ОСОБА_9 виявлені ушиблені садна в лівій підмишечній впадені і в області правого підребер`я .

Отже, висновок судово-медичної експертизи містить протиріччя щодо кількості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, а суд першої інстанції не прийняв до уваги та не надав оцінку тій обставині, що згідно зазначеного висновку у потерпілого виявлені садна в різних частинах тулубу.

Отже, суд першої інстанції допустив у вироку протиріччя, зазначивши, що докази у своїй сукупності та взаємозв`язку узгоджуються між собою та з фактичними обставинами, за яких мала місце подія, і будь-якого сумніву не викликають.

Між тим, висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладені у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Щодо цивільного позову, то суд вважає висновки суду першої інстанції передчасними щодо його обґрунтованості, з огляду на наступне.

В обґрунтування позовних вимог та на їх підтвердження позивачем надано довідку Первомайської центральної районної аптеки «Фармація» про вартість медичних препаратів, але матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження придбання цих ліків. Крім того, надано рахунок 2018-09 від 26.09.2019 на оплату за проведення діагностичної та психо-корекційної роботи СПД Сабліна, акт надання послуг ФОП ОСОБА_15 , який не містить ні номеру, ні дати його складання (а.п. 37-41), та відсутні відомості щодо підстав звернення потерпілого за послугами психолога.

Також, не є вмотивованим і рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Таким чином, судом першої інстанції були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Зазначене вище свідчить, що вирок суду першої інстанції за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вирок відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, з урахуванням доводів апеляційної скарги, необхідно ретельно перевірити зібрані у кримінальному провадженні докази, дати їм належну оцінку, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3