ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/501/20 Номер провадження 11-кп/814/317/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000128, за апеляційними скаргами прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_8 як захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та адвоката ОСОБА_8 як представника в інтересах цивільного відповідача ФОП ОСОБА_14 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алитус, Литва, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, працюючого водієм ФОП ОСОБА_14 , з середньою освітою, не судимого, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Частково задоволено позов ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ФОП ОСОБА_14 , третя особа ОСОБА_7 та стягнуто:
- з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди документально підтверджені витрати в сумі 32 342,20 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 250 000 грн, судові витрати в сумі 8 100 грн, а всього в сумі 290 442, 20 грн.
- з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди документально підтверджені витрати в сумі 20 785 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 250 000 грн, судові витрати в сумі 7 311, 31 грн, а всього в сумі 278 096, 31 грн.
Вирішено порядок стягнення процесуальних витрат, долю речових доказів та питання щодо арешту майна,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно з вироком суду, 30.03.2020 о 14 годині 27 хвилин, в світлий час доби, за сухої ясної погоди, по сухому асфальтованому покриттю проїзної частини автодороги М-22 «Полтава - Олександрія» в Козельщинському районі Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони м. Кременчук в напрямку м. Полтави, в межах своєї смуги руху рухався вантажний автомобіля марки «DAF» моделі «ХF 105.410» д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Shmitz» моделі «SCS 24 L» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 , при цьому останній керуючи транспортним засобом та порушуючи вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху», на 81 км автодороги М-22 «Полтава - Олександрія», в`їжджаючи в населений пункт с. Солониця, Козельщинського району Полтавської області, допустив безпричинно виїзд правими колесами вантажного автомобіля і напівпричепа на праве узбіччя, при цьому не впоравшись з керуванням, здійснив зміну напрямку руху вантажного автомобіля та виїзд керованого автомобіля на зустрічну смугу руху, де в межах узбіччя, по ходу руху автомобіля марки «Renault», моделі «Kangoo», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався в межах своєї смуги руху, під керуванням потерпілого ОСОБА_15 та пасажира на передньомусидінні ОСОБА_16 допустив зіткнення керованого ним вантажного автомобіля з автомобілем марки «Renault» моделі «Kangoo».
В результаті дорожньої транспортної пригоди:
- потерпілий водій легкового автомобіля ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, черепно-мозкової травми, закритої травми живота, травми тазу, численних переломів та рваних ран тіла, садна та синці, які утворилися незадовго до моменту настання смерті, від ударної дії тупих, твердих предметів, якими цілком можливо могли бути виступаючі частини салону автомобіля, під час дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, і за ступенем тяжкості, відносно до живої людини, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.
- пасажир легкового автомобіля потерпіла ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження у вигляді: політравми, закритої тупої травми живота, черепно-мозкової травми, травми тазу, переломів лівої верхньої кінцівки, численних рваних ран, саден та синців тулуба, які утворилися незадовго до моменту настання смерті, від ударної дії тупих, твердих предметів, якими цілком можливо могли бути виступаючі частини салону автомобіля, під час дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, і за ступенем тяжкості, відносно до живої людини, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Вважає, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наслідки у вигляді смерті 2 осіб.
Також не взято до уваги, що ОСОБА_7 свою вину не визнав, не надав жодної критичної оцінки власним злочинним діям. При цьому відсутні обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання.
Адвокат ОСОБА_8 - захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити виправдувальний вирок за ч. 3 ст. 286 КК України.
Вважає, що вирок районного суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись концепцією «плодів отруйного дерева» посилається на недопустимість доказів: протоколу огляду від 03.04.2020; DVD диску із запису відеореєстратора з вантажного автомобіля марки «MiDashCam 1S» серійний номер НОМЕР_4 ; висновку експерта від 27.04.2020 № 270, оскільки прийняті слідчим СУ ГУНП в Полтавській області майором поліції ОСОБА_17 процесуальні рішення та здійснені ним процесуальні дії у кримінальному провадженні № 0000128 від 30.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України не могли бути покладені в основу обвинувального вироку суду та бути підставою для судового розгляду, з огляду на участь слідчого ОСОБА_17 у цьому кримінальному провадженні в якості спеціаліста при проведенні огляду місця події від 30.03.2020, що є безумовною підставою для відводу слідчого та неможливості брати участь у кримінальному проваджені на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 КПК України.
Також вказує, що обвинувальний акт складений та підписаний слідчим СУ ГУНП в Полтавській області майором поліції ОСОБА_17 , який в силу наведених обставин не мав право на здійснення досудового розслідування та відповідно на складання та підписання обвинувального акту.
На переконання захисника, наведеним обставинам районним судом не надано належної оцінки, у зв`язку з чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Окрім цього, захисник звертає увагу на неврахування судом доказів, які могли істотно вплинути на висновки суду.
Так на думку захисника з наявних в матеріалах справи фототаблиці з місця події вбачається, що узбіччя яке прилягає до проїжджої частини, асфальтного полотна, є значно нижчим, що підтвердив слідчий ОСОБА_17 в судовому засіданні та повідомив, що такий перепад становив більше 15 см, а отже вказана обставина могла бути причиною некерованого заносу та як наслідок виїзду на зустрічну смугу автомобіля під керуванням ОСОБА_7 .
Вказує, що за наявності суперечливих доказів щодо причин виїзду на узбіччя, за висновками суду виїзд ОСОБА_7 здійснив безпричинно, не вказавши у вироку, чому взято до уваги пояснення та твердження сторони обвинувачення та відхилені доводи сторони захисту з цього приводу. При цьому ОСОБА_7 під час допиту на стадії досудового розслідування вказав, що причиною виїзду на узбіччя міг бути сильний боковий вітер, що ані слідчим, ані судом перевірено не було.
Адвокат ОСОБА_8 як представника в інтересах цивільного відповідача ФОП ОСОБА_14 оспорює вирок районного суду в частині стягнення з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відшкодування матеріальної та моральної шкоди, просить в задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовити.
На обґрунтування таких доводів посилається на те, що судом не перевірено усіх вимог позивачів, не оцінено надані ними докази відповідно до ст. 94 КПК України, не обґрунтовано та не вмотивовано свого рішення.
Вказує, що надані цивільними позивачами копії накладних не можуть вважатися належними доказами понесення витрат з огляду на те, що накладна це документ бухгалтерського обліку, за яким відбувається передача товару або матеріальних цінностей з одних рук в інші і який засвідчується підписами обох сторін.
Крім того, надані суду копії даних документів ОСОБА_10 не дозволяють ідентифікувати осіб, що їх підписали, а також копії документів ОСОБА_9 не засвідчені підписом однієї із сторін.
Зазначає, що витрати на проведення поминального обіду в день поховання та витрати на проведення поминального обіду який проводиться після поховання та на 9-й день після поховання, не відносяться в силу закону до витрат на поховання, а тому не підлягають відшкодуванню.
Таким чином до відшкодування підлягали лише витрати понесені ОСОБА_10 на поховання, що підтверджено копією № 67 від 31.03.2020 та № 68 від 31.03.2020 на загальну суму 20 785 грн., які судом вирішено стягнути.
При цьому цивільний відповідач добровільно сплатив суму в розмірі 15 000 грн., що сторонами не заперечувалось.
Однак, захисник вказує, що не зрозуміло яку суму документальних витрат стягнув суд та чому не врахував сплачену відповідачем суму коштів у розмірі 15 000 грн.
Також підлягали до відшкодування витрати понесені ОСОБА_9 на поховання, що підтверджені копією рахунку-фактури № ЗУ-000611 від 31.03.2020 на суму 18453,20 грн., які цивільний відповідач сплатив у добровільному порядку, перерахувавши суму в розмірі 20 000 грн., факт чого сторонами не заперечувався.
Щодо стягнення моральної шкоди, зазначає, що до суду не надано доказів зміни звичного способу життя та порушення звичних життєвих зв`язків, про що позивачі вказують у своєму цивільному позові, а також тривалості їх моральних страждань.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_18 підтримали подану в інтересах останнього апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених, водночас заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора; цивільний відповідач ОСОБА_14 та його представник адвокат ОСОБА_8 підтримали подану в інтересах ОСОБА_14 апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав у них наведених, водночас заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора; прокурори ОСОБА_19 та ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , а також їхні представники адвокати ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтримали подану прокурором відділу Полтавської обласної прокуратури апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посиливши покарання обвинуваченому, при цьому заперечили проти доводів апеляційних скарг захисника та представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_8 .

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.
Водночас доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції, розглядаючи дане кримінальне провадження не у повній мірі дотримався вимог Кримінально-процесуального законодавства в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_20 , внаслідок чого вирок підлягає зміні є слушними з огляду на наступне.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню.
Ухвалюючи вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , суд задовольнив вимоги документально підтверджені матеріального характеру, у тому числі і витрати на поминальні обіди. При цьому, в мотивувальній частині вироку суд не навів мотивів такого рішення.
Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Із змісту ст. 2 Закону України «Про поховання і похоронну справу» вбачається, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.
Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відноситься до витрат на поховання у розумінні ст. 1201 ЦК України.
Суд першої інстанції ухвалюючи вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 про задоволення вимог матеріального характеру не дотримався вказаних вимог закону, стягнув із цивільного відповідача ОСОБА_14 документально підтверджені витрати на проведення поминальних обідів.
Помилково були стягнуто витрати на користь ОСОБА_9 в сумі 26 089 грн., що підтверджено видатковими накладними № 375 від 31.03.2020 та № 376 від 05.04.2020, на яких стоїть відмітка «сплачено» (а.м.п. 49, 51 т.1).
Також при вирішенні цивільних позовів потерпілих судом безпідставно було не враховано розміри грошових коштів, які були відшкодовані обом потерпілим добровільно.
У зв`язку з викладеним, підлягає зменшенню розмір стягуваних сум із цивільного відповідача на користь потерпілих.
Інші апеляційні вимоги учасників судового розгляду не підлягають до задоволення з огляду на таке.
Захисник ОСОБА_8 стверджує, що отримані в ході досудового слідства докази не можуть бути покладені в основу вироку через те, що слідчий ОСОБА_17 , який проводив досудове розслідування, у цьому кримінальному провадженні приймав участь як спеціаліст під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.
Колегія суддів вважає наведені доводи неспроможними. Як визначено ст. 71 КПК України спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації та висновки під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок. Спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення експертизи тощо) сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування і судом під час судового розгляду, а також для надання висновків у випадках, передбачених пунктом 7 частини четвертої цієї статті.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснював слідчий ОСОБА_17 . Відповідно до посадової інструкції слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області майора поліції ОСОБА_17 останній зобов`язаний, у тому числі, забезпечувати повне, усебічне та неупереджене розслідування кримінальних правопорушень у межах установлених КПК України строків; забезпечувати відомчий процесуальний та організаційний контроль за розслідуванням злочинів у сферах автодорожнього комплексу, автомобільного, залізничного, водного, повітряного транспорту та порушень правил повітряних польотів (за винятком злочинів передбачених статтями 278, 279, 289, 290, 292 КК України); здійснювати досудове розслідування в кримінальних провадженнях зазначеної категорії, що набули суспільного резонансу або знаходяться на контролі керівництва ГСУ НП та Генеральної прокуратури України; здійснювати обслуговування оформлення кримінальних проваджень Кременчуцької зони. Територія обслуговування м. Кременчук та Комсомольськ, Кременчуцький, Козельщинський, Глобинський, Семенівський райони; здійснювати надання практичної та методичної допомоги слідчим підрозділам Козельщинського ВП, Кременчуцького РВП (т.2 а.м.п.113-114).
Із змісту відповіді заступника начальника ГУНП в Полтавській області від 10.09.2020 №24/115-Аз, направленої на адресу адвоката ОСОБА_8 , вбачається, що майор поліції ОСОБА_17 на виконання наказу ГУНП від 11.01.2020 № 41 «Про затвердження робочої групи ГУНП з перевірки та організації роботи підрозділів ГУНП в Полтавській області», включений до складу робочої групи, завданням якої є організація роботи підрозділів ГУНП з розкриття та розслідування злочинів за фактами дорожньо-транспортних пригод. Майор поліції ОСОБА_17 закріплений за Козельщинським ВП Кобеляцького ВП ГУНП та відповідно до покладених на нього функціональних обов`язків в межах компетенції здійснює взаємодію з указаним територіальним підрозділом ГУНП за надання практичної та методичної допомоги слідчим.
Окремо слід звернути увагу, що згідно вказаної відповіді, до складу слідчо-оперативної групи, яка виїжджала на місце дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 30.03.2020 поблизу с. Солониця Козельщинського району (ЄРДР №0000128 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.3 ст. 286 КК України) входив спеціаліст-криміналіст СВ Козельщинського ВП ОСОБА_21 (а.м.п.110 т.2).
Як вбачається із протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.03.2020 майор поліції ОСОБА_17 був присутній під час огляду в якості слідчого СУ, про що мається вказівка та підпис ОСОБА_17 у графі «огляд провів», тобто він перебував на місці пригоди на виконання вказаного вище відомчого наказу та посадової інструкції.
Зважаючи на викладе, доводи захисника ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_17 приймав участь під час огляду в якості спеціаліста, а тому відповідно до вимог ст. 77 КПК України не мав права проводити розслідування у даному кримінальному провадженні та, у зв`язку з цим, необхідності застосування «концепції плодів отруєного дерева» щодо доказів отриманих слідчим та складених ним процесуальних документів, у тому числі повідомлення про підозру та обвинувального акту, спростовані матеріалами вказаного провадження та є надуманими.
Відповідно до п.10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.
Вимога цього пункту передбачає повну відповідальність водія, який розпочинає рух, перестроювання або змінює напрямок за безпеку дорожнього руху від початку і до закінчення маневру. При цьому водієві не слід розраховувати на дії інших водіїв щодо попередження можливих наслідків у результаті виникнення небезпечних ситуації.
Під будь-якою зміною напрямку руху слід розуміти маневр, пов`язаний хоча б із незначною зміною напрямку руху по відношенню до повздовжньої осі проїзної частини.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 показав, що він не розрахував рух транспортного засобу та з`їхав правими колесами на узбіччя та відразу повернув кермо для того, щоб повернути авто на проїзну частину. При цьому швидкість руху під час вказаних маневрів була незмінною. Обвинувачений не заперечував свою вину, проте вказував на не дослідження судом можливої причетності до наслідків пригоди працівників служби ремонтних доріг, які не дотрималися ДСТУ 3587:2017 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги», оскільки перепад між узбіччям та проїзною частиною був значний.
Як вбачається із відеозапису відеореєстратора, будь-яких перешкод для руху автомобіля під керуванням обвинуваченого, які б спричинили з`їзд транспортного засобу правими колесами на узбіччя, не було. При цьому ОСОБА_7 , не зменшуючи швидкість руху, змінює напрямок руху, в результаті чого, починається некерований занос автомобіля під його керуванням та подальшим зіткненням на узбіччі для зустрічного руху з автомобілем "RenauІt" під керуванням водія ОСОБА_15 .
Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_22 підтвердив свій висновок № 270 від 27.04.2020 та пояснив, що йому було надано достатні вихідні дані для надання висновку та стверджував, що саме порушення ОСОБА_7 п.10.1 ПДР знаходяться у причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
Ані судовим, ані досудовим слідством не було встановлено різницю у висоті між проїзною частиною та узбіччям, на яке обвинувачений з`їхав, керуючи вантажним автомобілем.
Колегія суддів враховує, що саме обвинуваченим було допущено первинне порушення правил дорожнього руху, а саме безпідставний з`їзд правими колесами вантажного автомобіля на швидкості на узбіччя. Відповідно до GPS-сервера, яким був обладнаний вантажний автомобіль, швидкість автомобіля DAF XF д.н.з. НОМЕР_1 останні 5 хвилин руху до моменту зіткнення була незмінною та становила 90 км/год. (а.м.п. 161-162 т.1). Вказане порушення хоча і знаходиться у причинному зв`язку із виникненням даної пригоди, проте результатом його стало порушення обвинуваченим п.10.1 ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи викладене, доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення є безпідставними.
Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи питання в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілим, судом першої інстанції у повній мірі враховано вимоги кримінального процесуального законодавства, обставини справи, та визначено розмір моральної шкоди, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
При цьому місцевий суд, врахувавши доводи потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що на їхній моральний стан та життєві зв`язки негативно вплинула смерть відповідно батька та матері, порушила звичайний уклад їх особистого життя, - дійшов переконання про часткове задоволення позовних вимог морального характеру.
Колегія суддів погоджується із таким висновком, додатково враховує ті обставини, що обидві потерпілі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди втратили дорогих для себе і близьких людей: ОСОБА_9 батька, а ОСОБА_10 матір. Смерті вказаних людей стали раптовими та передчасними для їхніх близьких, а тому визначений судом розмір моральної шкоди в розмірі по 250 000 грн., який підлягає стягненню із цивільного відповідача на користь кожного потерпілого, - цілком відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Доводи прокурора про необхідність посилення покарання колегія суддів вважає безпідставними.
У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
У п. 3 постанови Пленуму зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцем роботи характеризується позитивно, а за місцем проживання посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також висновок органу пробації щодо низького ризику вчинення нового злочину.
При цьому, судом враховано думка потерпілих про призначення суворої міри покарання та визначено покарання в межах санкції частини статті особливої частини КК України, яке не є мінімальним та є достатнім для покарання особи за вчинення кримінального правопорушення, забезпечить його виправлення та слугуватиме запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.
Слід вказати, що доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання того факту, що внаслідок дорожно-транспортної пригоди загинуло дві особи є безпідставним, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, диспозицією якої вже передбачено відповідальність за загибель кількох людей (2 і більше) внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом.
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого та призначенні покарання в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають. Водночас доводи апеляційних скарг представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а вирок слід змінити в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_13 та адвоката ОСОБА_8 як захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 як представника в інтересах цивільного відповідача ФОП ОСОБА_14 задовольнити частково.
Вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільних позовів змінити.
Цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ФОП ОСОБА_14 , третя особа ОСОБА_7 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка завдана злочином, а також судових витрат, які пов`язані з правничою допомогою адвоката задовольнити частково.
Стягнути з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_9 грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 18 453 грн. 20 коп., грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 250 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 8 100 грн.
Стягнути з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_10 грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5 785 грн., грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 250 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 7 311 грн. 31 коп.
В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.
Взяти під варту ОСОБА_7 в залі суду негайно.
Строк покарання рахувати з 04 березня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той самий строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4