ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/2161/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/590/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинувачених: ОСОБА_7
ОСОБА_8
адвоката: ОСОБА_9
потерпілої: ОСОБА_10
представника потерпілої: ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000010 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_12 захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської областівід 17 лютого 2021 року відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білогорівка Попаснянського району Луганської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2021 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їм покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5100 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
Цим вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 22.01.2019 року близько 14-34 год., керуючи технічно-справним загальним автобусом марки «Mercedes-Benz», д.р.н. НОМЕР_1 , здійснюючи розворот навпроти буд. № 1-А по пр. Дніпровському в м. Нова Каховка Херсонської області у напрямку вул. Торгової, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, в порушення пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, зневажив безпекою дорожнього руху, не переконався, що зміна його напрямку руху буде безпечною та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснюючи розворот на зустрічній смузі, не дав дорогу зустрічному транспортному засобу автомобілю марки «ДеуЛанос», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який пересувався по пр. Дніпровському зі сторони вул. Першотравневої . В результаті чого відбулось зіткнення і пасажир автомобіля марки «ДеуЛанос», д.р.н. НОМЕР_2 , - ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 6-7 ребер справа, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я.
Цим же вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 22.01.2019 року близько 14-35 год., керуючи технічно-справним автомобілем марки «ДеуЛанос», д.р.н. НОМЕР_2 , здійснюючи рух навпроти будинку № 1-А по пр. Дніпровському в м. Нова Каховка Херсонської області, зі сторони вул. Першотравневої у напрямку вул. Торгової, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, в порушення пунктів 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, зневажив безпекою дорожнього руху, перевищив швидкість дозволену в межах населеного пункту, не прийняв усіх необхідних заходів для зменшення швидкості транспортного засобу, аж до його зупинки, або об`їзду перешкоди, в результаті чого відбулось зіткнення із загальним автобусом марки «Mercedes-Benz», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , який здійснював розворот перед автомобілем, яким керував ОСОБА_7 . В результаті зіткнення пасажир автомобіля марки «ДеуЛанос», д.р.н. НОМЕР_2 , - ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 6-7 ребер справа, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я.
Суд кваліфікував дії обвинувачених за ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначеного покарання. Визначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 5100 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зазначає, що вирок суду відносно ОСОБА_8 підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що при призначенні покарання суд не врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні необережного невеликої тяжкості злочину .

Пославшись на врахування досудової доповіді органу пробації, суд між тим залишив поза увагою, що встановлені низькі ризики вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та безпеки для суспільства.

Не врахував суд і те, що під час досудового розслідування та розгляду справи в суді ОСОБА_8 керував транспортним засобом, в т.ч. офіційно працевлаштувався у 2020 році у офіційно працевлаштувався водієм у МПП «Євгенія» де працює по теперішній час. Під час роботи на підприємстві ДТП або порушень ПДР не допускав, стягнень не має.

Разом із тим у вироку суд зазначив, що ОСОБА_8 не працює.

Вважає помилковим вказівку суду на відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

На думку апелянта суд не врахував те, що злочин вчинено внаслідок збігу випадкових обставин, тобто за дорожньої обстановки , яка була неоднозначною.

Вказує, що суд при призначенні покарання має врахувати вік обвинуваченого, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи, його минуле, склад сім`ї, наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, його матеріальний стан, тощо.

Вказані обставини було враховано судом лише частково.

Зауважує, що суд належним чином не мотивував таке покарання як позбавлення права керувати транспортними засобами, що призвело до втрати роботи та єдиного джерела доходу для родини.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати та закрити на підставі ч.2 ст. 284 КПК України.

Зазначає, що вирок суду щодо засудженого ОСОБА_8 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

При винесенні рішення суд не прийняв до уваги , що ОСОБА_8 вину та цивільний позов потерпілої не визнав, посилаючись на те, що під час маневру розвороту впевнився у його безпеці і якщо б водій ОСОБА_7 рухався з максимально дозволеною швидкістю , він встиг би завершити маневр і уникнути ДТП.

Суд не врахував суперечливість свідчень потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення.

У матеріалах кримінального провадження наявні два суперечливі висновки автотехнічної експертизи №91-АТ від 31 березня 2020 і комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи №20-4808/4828 від 26 серпня 2020 року, які обидва покладені в основу вироку.

Зауважує, що стороною захисту під час судового слідства неодноразово заявлялось клопотання про призначення та проведення комісійної судово інженерно-транспортної експертизи, але суд доводи захисту до уваги не прийняв, безпідставно у задоволенні клопотання відмовив.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначеного йому покарання, визначивши покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 5100 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки вчинений злочин, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо минуло три роки.

Вказує, що вирок підлягає зміні через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так він зазначає, що суд, при призначенні покарання, не врахував його майновий стан , відсутність у нього постійного джерела доходу та необхідності грошових коштів на лікування. У судовому засіданні він пояснював , що у нього на утриманні перебувають батьки пенсійного віку, це єдиний вид заробітку , а тому просив суд не позбавляти його водійського посвідчення.

На даний час він перебуває на лікуванні в обласній лікарні ( довідка буде надана в судове засідання) і це також о водійського посвідчення. про те, що на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку.

Крім того, вказує, що суд при ухваленні вироку після призначення покарання за ч. 1 ст. 286 КК України не застосував ст. 49 КК України та не звільнив від кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Адвокат ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 .
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги.
Прокурор , потерпіла ОСОБА_10 та її представник- адвокат ОСОБА_11 заперечували проти апеляційних вимог сторони захисту.
Адвокат ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, належним чином та завчасно повідомлений про дату та час апеляційного розгляду кримінального провадження, заяви про відкладення судового засідання не подавав.
Обвинувачений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_9 вважали можливим здійснити апеляційний розгляд за відсутності ще одного захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг , колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду.
За правилами ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно застосування ст. 49 КК України не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Зважаючи , що на даний час з дня скоєння інкримінованого кримінального правопорушення три роки не минуло, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині не ґрунтуються на законі.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду, із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку кожному доказу з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності, допустимості того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією.

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються і оцінку як кожного доказу так і сукупності доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК.

На порушення вказаних вимог, суд у вироку формально перелічив докази, виклав їх зміст, проте ґрунтовну оцінку кожному із доказів з точки зору належності, допустимості, достатності не надав, як на тому вірно наголошують апелянти.

Не навів суд переконливих мотивів з яких він відхилив одні докази і прийняв до уваги інші докази, чому відхилив доводи обвинувачених на свій захист та посилання сторони захисту про суперечливість доказів, покладених в основу вироку.

Як видно із вироку , висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у порушенні ПДР , що призвело до зіткнення автомобілів, якими вони керували , суд побудував на показаннях потерпілої, висновках експертизи. Покази обвинувачених суд відхилив , обмежившись посиланням на те, що вони сприймаються як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності.

Вбачається, що суд прийняв до уваги висновок експерта Лисенка № 91-АТ від 31.03.2020 року, згідно з якого з технічної точки зору у причинно- наслідковому зв`язку з настанням ДТП знаходяться дії водія автомобіля ДЕУ Ланос р.н. НОМЕР_3 , тобто ОСОБА_7 .

Водночас суд взяв до уваги і обгрунтував винуватість обвинувачених також і висновком експертів № 20-48808/4828 комп`ютерно- технічної та автотехнічної експертизи, згідно з якими як дії водія автобуса Мерседес ( ОСОБА_8 ) які не відповідали вимогам п. 10.4 ПДР, так і дії водія автомобіля ДЕУ( ОСОБА_7 ) , які не відповідають вимогам п 12.4 ПДР з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із ДТП.

Отже , суд в основу винуватості обох обвинувачених поклав висновки експертів , які прямо суперечать один одному і жодної оцінки цим доказам з точки зору правильності , повноти не надав, суперечності цих висновків експерта не усунув.

Інших доказів, які б доводили причинно наслідковий зв`язок між порушенням ОСОБА_13 та ОСОБА_8 ПДР і настанням ДТП , суд як видно, у вироку фактично не навів.

Отже суд у порушення вимог ст. 94 КПК не дав належну оцінку як кожному доказу окремо так і в сукупності , не усунув суперечності між доказами , чим істотно порушив вимоги КПК , що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Окрім того, перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційних скарг щодо обґрунтованості та вмотивованості вироку, зокрема в частині призначеного покарання , колегія суддів також встановила, що у наявний у матеріалах провадження оригінал вироку не відповідає змісту вироку, який було проголошено судом після виходу з нарадчої кімнати.

Зокрема встановлено суттєві відмінності між проголошеним і наявним вироком в частині призначеного покарання.

З технічного запису судового засідання від 17.02.2021 року вбачається, що після виходу із нарадчої кімнати суд оголосив вирок, за яким ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України призначено покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, тоді як у наявному у провадженні вироку вказано, що ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Такі ж відмінності встановлені між проголошеним вироком і наявним у провадженні в частині призначеного покарання і ОСОБА_7 .

Така невідповідність у вироку стосується питання призначеного покарання та викликає в учасників судового провадження та у стороннього спостерігача обґрунтований сумнів щодо законності постановленого вироку, а також стосовно додержання судом імперативних вимог процесуального законодавства, якими визначається порядок ухвалення і проголошення судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 371 КПК вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Системний аналіз процесуальних норм указує на те, що вирок має бути складено в нарадчій кімнаті, а його повний текст - оголошено негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

При цьому текст вироку, проголошений головуючим, має відповідати тексту, підписаного суддями того складу суду, який його ухвалив, та долученого до матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Наявність двох протилежних варіантів вироку, які суттєво відрізняються між собою за змістом, свідчить про істотні порушення судом вимог КПК, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК є підставами для скасування вироку, що узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №500/6587/16-к, від 03.03.2021 року у справі № 660/1122/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 575/835/16-к із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, оскільки як вже було зазначено, через невідповідність проголошеного вироку змісту вироку, наявному у провадженні, апеляційний суд не має процесуальної можливості ухвалити власне рішення за результатами апеляційного розгляду, як про те просять апелянти, оскільки фактично не має можливості встановити яке ж саме покарання суд призначив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а отже позбавлений можливості перевірити правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність .

За приписами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Під час нового розгляду суду слід усунути вказані порушення вимог КПК, дати оцінку доказам відповідно до вимог КПК , ретельно перевірити доводи сторін судового провадження, ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до приписів ст. 415 КПК, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції апеляційний суд не має права наперед вирішувати питання доведеності чи недоведеності обвинувачення , достовірності або недостовірності доказів, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

Разом із тим, враховуючи приписи ст. 416 КПК та правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові 23 вересня 2019 року у справі №728/2724/16-к колегія суддів вважає можливим зазначити , що посилання особи на те, що вона працює водієм і що цей вид діяльності є джерелом її доходу, як на підставу для не призначення додаткового покарання підлягає оцінці у сукупності з іншими обставинами , передбаченими ст. 65 КК оскільки приватне право обвинуваченого на керування транспортними засобами не може превалювати перед публічним правом держави, покликаним забезпечити застосування заходу примусу зі сторони держави до особи, дії якої через грубе порушення норм ПДР потягли за собою наслідки (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 24.06.2020 року у справі № 665/2147/14-к).

За наведених у вироку обставин, а саме невизнання вини, обвинувачення у порушенні відразу кількох норм ПДР , відсутності обставин, що пом`якшують покарання та недоведеності належними і допустимими доказами працевлаштування водієм, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційних скарг про те, що призначення додаткового покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потягло за собою призначення надмірно суворого покарання і що мета покарання може бути досягнута без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Під час нового розгляду , відповідно до встановлених обставин кримінального провадження , наявності чи відсутності обставин, що пом`якшують покарання та інших обставин, що мають бути враховані при призначенні покарання, в т.ч. і позиції потерпілої, суд має ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення в частині призначеного покарання, належним чином мотивувавши своє рішення.

При цьому слід мати на увазі, що за того ж самого обсягу обвинувачення, тих самих даних про особу обвинувачених та відсутності обставин, що пом`якшують покарання , призначення обвинуваченим додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними не можна вважати неправильним.

Запобіжні заходи , як видно, до обвинувачених не застосовувалися, клопотань про їх застосування на стадії апеляційного розгляду не подавалося, а відтак апеляційний суд не вирішує питання про застосування запобіжних заходів .

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 належить задовольнити частково.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2021 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3