Справа № 347/1809/19
Провадження № 11-кп/4808/215/21
Категорія ст. 125 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши кримінальне провадження № 0000406 щодо ОСОБА_7 за її апеляційною скаргою на вирок Косівського районного суду від 16.03.2021 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму

засуджено за ст. 125 ч. 2 КК України до штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_8 1000 грн у відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решта позовних вимог відмовлено.

За вироком суду 24 жовтня 2018 року, приблизно о 9 годині 00 хвилин по вул. Глібківській в с. Старі Кути Косівського району, між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин відбувся словесний конфлікт. При цьому, ОСОБА_7 тримаючи в руках скляну банку, нанесла нею удар по голові, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді різаної рани тім`яно-потиличної ділянки голови зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 оспорює вирок суду, вважає його незаконним через розбіжності із винесеним вироком в іншому провадженні, де потерпілий ОСОБА_8 є обвинуваченим по цій же події. Стверджує, що надала суду лазерний носій інформації із відеозаписом, який отримала в Косівському районному суді в справі №347/1811/19 і який суд вважає речовим доказом про засудження ОСОБА_8 за дії, які він вчинив 24.10.2018 року біля 9:00 год. відносно неї та її матері ОСОБА_9 . При цьому суд не надав даному доказу жодної правової оцінки, хоча відеозапис співпадає з її показаннями та її матері та спростовує її вину у скоєнні злочину за ст. 125 ч. 2 КК України. Висновок експерта сперечить вироку суду, тому не може бути доказом її винуватості. ОСОБА_8 не вперше притягуєься до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини щодо неї та членів її сім`ї. Обвинувачена переконує, що не спричиняла тілесних ушкоджень потерпілому. Просить скасувати вирок суду, постановити що неї виправдувальний вирок. Дослідити докази: вирок Косівського районного суду від 28.05.2020 року у справі № 347/1811/19, ухвалу апеляційного суду щодо цього вироку, диск з відеозаписом з матеріалів кримінальної справи № 347/1811/19, показання ОСОБА_9 , її клопотання до суду від 28.05.2020, протокол огляду місця події.

Апеляційне провадження проведено без участі захисника обвинуваченої, оскільки вона погодилась на такий варіант, вона не вкладала з ним договору на апеляційну інстанцію, безплатного захисника не бажає, участь захисника у цій справі не є обов`язковою.

В апеляційній інстанції:

-обвинувачена ОСОБА_7 підтримала подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, вирок скасувати, її виправдати;

-прокурор та потерпілий ОСОБА_8 вважають вирок суду законним й обґрунтованим, просять вирок суду залишити без змін, апеляцію обвинуваченої без задоволення.

З`ясувавши обставини провадження, перевіривши й проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обгрунтованим й вмотивованим. Оскаржений вирок щодо ОСОБА_7 цим вимогам закону відповідає. Підстав для його скасування чи зміни немає.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 за ст. 125 ч. 2 КК України грунтується на належно досліджених й правильно оцінених доказах.

Всі апеляційні доводи апелянтки про необгрунтованість вироку спростовуються наведеними у вироку доказами й мотивами, які не викликають сумніву в апеляційного суду.

Зокрема, сама обвинувачена ОСОБА_7 визнає, що в той день між нею і потерпілим був конфлікт. Окрім того, вона підтвердила, що на момент її конфлікту із ОСОБА_10 в останього не було ніяких видимих тілесних ушкоджень. Такі ж обставини підтвердила свідок ОСОБА_9 .

З показань потерпілого ОСОБА_8 слідує, що обвинувачена ОСОБА_11 в той день під час сварки нанесла йому удар банкою в ділянку голови. Після цього він виявив кров в ділянці голови та викликав швидку медичну допомогу, після чого вже в Косівській ЦРЛ йому була надана медична допомога.

Свідок ОСОБА_12 , яка була очевидцем події, підтвердила показання потерпілого про нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченою.

Вищенаведені показання узгоджуються з даними висновку експерта № 130 від 06.12.2018 року (а.с.138- 139) про те, що у ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження різана рана тім`яно-потиличної ділянки голови зліва, яка могла бути спричинена в день події злочину і спричинена від однократної дії предмета, що має ріжучий край, яким могла бути скляна банка без кришки і відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Це тілесне ушкодження не могло бути спричинено внаслідок падіння ОСОБА_8 на площину та ударі до твердого тупого предмета.

Немає підстав ставити під сумнів вказаний висновок експерта, оскільки він узгоджується з іншими наведеними у вироку доказами, яким суд дав правильну оцінку. Тому доводи апелянтки в цій частині є необґрунтованими.

Крім цього, вина обвинуваченої підтверджується даними протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.10.2018 року (а.с.143); протоколу огляду місця події від 26.10.2018 року з долученими до нього фототаблицями, яким зафіксовано час та місце вчинення кримінального правопорушення; протоколу про проведення слідчого експерименту від 28.08.2019 року з долученими до нього фототаблицями (а.с.157-163), якими підтверджено факт конфлікту між обвинуваченою та потерпілим в ході якого останньому було спричинено тілесне ушкодження.

Оцінивши вказані докази в сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 за ст. 125 ч.2 ККУ

Заперечення обвинуваченою ОСОБА_7 своєї вини у вчиненому в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі, слід вважати намаганням уникнути відповідальності за вчинене і є її способом захисту.

Посилання апелянти на те, що по цій події вже винесено вирок щодо ОСОБА_8 , яким його визнано винним у нанесенні їй тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає необґрунтованим і таким, що не виправдовує її. Наявність такого вироку свідчить про те, що вказаний між ними конфлікт переріс у взаємну бійку, під час якої за нанесення взаємних тілесних ушкоджень наступила кримінальна відповідальність кожного з них з розмежуванням їх обвинувачення. Із змісту цього вироку не слідує, що ОСОБА_7 діяла в межах необхідної оборони.

При визначенні виду й міри покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини справи й дані про особу обвинуваченої.

Строк давності, передбачений ст. 49 ККУ у цій справі не пройшов.

Істотних процесуальних порушень, передбачених ст. 412 КПК України, не встановлено.
Таким чином апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Косівського районного суду від 16.03.2021 року щодо неї - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4