Справа № 464/5215/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/237/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційними скаргами прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_8 визнано невинним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України та виправдано за недоведеністю у вчиненні злочинів.

Вирішено питання щодо речових доказів, судових витрат.

Запобіжний захід у виді застави скасовано та таку повернуто ОСОБА_9 .

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що представлені стороною обвинувачення докази, які досліджені та перевірені судом, не дають підстав для обґрунтованого, вмотивованого, переконливого висновку про вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 03.03.2016 р. перебуваючи у АДРЕСА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, в особистих інтересах, діючи умисно, з корисливих мотивів звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , яка здійснювала свою діяльність за вказаною вище адресою, для реєстрації права власності нежитлових приміщень на першому поверсі будівлі, підвалу під індексом І-1-І-9, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю 2 467 760 грн., подав нотаріусу завідомо підроблені документи, а саме копію розпорядження Галицької районної адміністрації м. Львова № 475 від 02.11.2002 «Про розгляд заяви ОСОБА_8 » та реєстраційне посвідчення, видане 05.12.2002 р. Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, яке записане в реєстрову книгу за № 1 за реєстровим № 10124 (а саме його дублікат, який видано 05.06.2012 р.), достовірно знаючи, що дані приміщення йому не належать, оскільки такого змісту правовстановлюючі документи вказаними установами не видавались та є підробленими.

Окрім цього, він же надав приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , завідомо підроблений документ з інформацією Львівського ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» без номера і дати про те, що станом на 2012 рік приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровані на праві приватної власності за ним, в той час коли така інформація використовуються для реєстрації речових прав на нерухоме майно з 01.01.2013 на виконання п. 8.1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинного станом на 01.01.2013 р.), достовірно знаючи, що такий документ є підробленим, оскільки він ( ОСОБА_8 ) зазначені приміщення у власність не набував та такий виданий датою, коли Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає видачу таких документів, не був чинний, а отже не міг бути виданим Львівським ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».

Крім того, ОСОБА_8 03.03.2016 р. перебуваючи у АДРЕСА_3 , за попередньою змовою з невстановленими на час досудового розслідування особами, які також не встановлені на час судового розгляду, діючи умисно, в особистих інтересах, з корисливих мотивів, з метою набуття у власність об`єкту нерухомості, що належить територіальній громаді м. Львова, шляхом обману через використання завідомо підроблених документів, а саме копії розпорядження Галицької районної адміністрації м. Львова №475 від 02.11.2002 «Про розгляд заяви ОСОБА_8 » та реєстраційного посвідчення, виданого 05.12.2002 р. Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, яке записане в реєстрову книгу №1 за реєстровим №10124 (а саме його дублікату, який видано 05.06.2012 р.), відповідно до яких йому належить нежитлова будівля площею 238,7 м.кв в будинку АДРЕСА_4 , подав такі для державної реєстрації права власності приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , яка здійснювала свою діяльність за-адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи при цьому, що самі документи не відповідають вимогам законодавства та є підробленими, достовірно знаючи, що дані приміщення йому не належать, оскільки такого змісту правовстановлюючі документи вказаними установами не видавались.

На підставі вказаних документів, цього ж дня нотаріусом, шляхом створення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідного розділу, в який внесено відомості про право приватної власності ОСОБА_8 на нежитлові приміщення на першому поверсі будівлі, підвалу під індексом І-1-І-9, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , проведено державну реєстрацію права приватної власності на вказані приміщення, внаслідок чого ОСОБА_8 незаконно, шляхом обману, набув право приватної власності та заволодів нежитловими приміщеннями на першому поверсі будівлі, підвалу під індексом І-1-І-9, загальною площею 238,7кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , внаслідок чого дані приміщення протиправно вибули з комунальної власності територіальної громади міста Львова, чим останній спричинив шкоду в розмірі 2 467 760 грн., що у шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину та, відповідно до примітки ст. 185 КК України, є особливо великим розміром.

Окрім цього, ОСОБА_8 27.04.2016 р. діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, маючи умисел на легалізацію майна одержаного злочинним шляхом, тобто укладення правочину з нерухомим майном, а саме нежитловими приміщеннями на першому поверсі будівлі, підвалу під індексом І-1-І-9, загальною площею 238,7кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння - шахрайства в особливо великих розмірах, що передувало легалізації, знаходячись у приміщенні за місцем здійснення діяльності приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , уклав договір купівлі-продажу, який посвідчений вказаним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 396, відповідно до якого ОСОБА_8 продав ОСОБА_11 нежитлові приміщення на першому поверсі будівлі, підвалу під індексом І-1-І- 9, загальною площею 238,7 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_4 , за ціною 240 244 грн., в результаті чого отримав грошові кошти та легалізував (відмив) незаконно здобуте майно.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що показання обвинуваченого, викладені у вироку відрізняються від показань, які ним давалися під час судового розгляду. Вказує, що висновок суду про те, що прокурором не додано до матеріалів провадження оригіналів розпорядження ГРА м. Львова №475 від 02.11.2002 року, реєстраційного посвідчення від 05.12.2002 року № НОМЕР_1 є безпідставним, оскільки такі не видавалися та не існують. Суд залишив поза увагою вилучені документи з Управління державної реєстрації ЛМР, а саме реєстраційну справу об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 , згідно з яким ОСОБА_8 03.03.2016 року подав заяву про державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомості. Зазначає, що показання ОСОБА_8 , про те, що вказаний об`єкт нерухомості є спадковим майном його батька спростовується наявним у матеріалах справи договором купівлі-продажу від 27.04.2016 року між ОСОБА_8 , та ОСОБА_11 . Не відповідають дійсності викладені у вироку показання ОСОБА_11 про передачу нотаріусу Мальковою та Сандул грошових коштів у сумі 230000 гривень, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_11 показав, що сам передавав нотаріусу ці кошти. Вважає необґрунтованими мотиви суду про те, що у діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Вважає висновок суду першої інстанції про те, що докази, надані стороною обвинувачення, у своїй сукупності не доводять вини ОСОБА_8 у вчиненні, інкримінованих йому злочинів. Звертає увагу на тому, що 26.01.2021 року після заміни секретаря судових засідань суд не роз`яснив право на заявлення йому відводу.

Представник потерпілого просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що вина ОСОБА_8 доводиться зібраними та перевіреними судом першої інстанції доказами. Зазначає, що батько ОСОБА_8 помер після реєстрації ними приміщень, а тому його версія про те, що вказане майно є спадковим майном його батька є безпідставною. Вважає необґрунтованими мотиви суду про те, що у матеріалах справи відсутні докази перебування обвинуваченого 03.03.2016 року та подання ним документів для проведення реєстрації права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначає, що висновок суду про те, що прокурором не додано до матеріалів провадження оригіналів розпорядження ГРА м. Львова №475 від 02.11.2002 року, реєстраційного посвідчення від 05.12.2002 року № НОМЕР_1 є безпідставним, оскільки такі не видавалися та не існують. Суд першої інстанції не врахував, що приміщення протиправно вибули з комунальної власності шляхом державної реєстрації права приватної власності. Звертає увагу на наявність у матеріалах справи даних про виділення копій розпорядження ГРА м. Львова №475 від 02.11.2002 року, реєстраційного посвідчення від 05.12.2002 року № НОМЕР_1 з іншої справи.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, а саме у використанні завідомо підробленого документа, у вчиненні за попередньою змовою групою осіб, заволодіння чужим майном шляхом обману у особливо великому розмірі, а також у вчиненні правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 винним себе не визнав та показав, що до 2014 року проживав в м. Луганську. Коли в 2014 році розпочалися бойові дії, переїхав в м. Київ, де проживав та підробляв на різних роботах до 2016 року. В 2016 році по телефону йому ОСОБА_10 повідомила, що його батько після смерті залишив спадщину, яку потрібно оформити. Проте, що у батька було якесь майно, йому не було відомо. З батьком ні до 2014 року, ні після цього не спілкувався та не підтримував жодних відносин. Ствердив, що жодних дій щодо подання 03.03.2016 р. будь-яких документів для здійснення реєстраційних дій нотаріусу ОСОБА_10 він не вчиняв. Більше того, у зазначений день в місті Львові він не знаходився, а перебував у місті Києві. Ствердив, що нотаріус ОСОБА_10 , подзвонила до нього по телефону та переконала його продати (відчужити) майно, яке він набув у спадщину. Після тривалих переговорів він погодився, оскільки у цьому його переконала нотаріус, яка повідомила, що нею буде здійснено всі необхідні дії. Вказав, що 27.04.2016 р. дійсно прибув у Львів, де вперше надав свої документи нотаріусу та відчужив нерухоме майно, яке знаходиться на АДРЕСА_4 ОСОБА_11 , оскільки був переконаний, що таке належить йому після смерті батька, який покинув ОСОБА_8 та його матір багато років тому. Вказані обставини не викликали у обвинуваченого сумнівів, оскільки його зустріла на Залізничному вокзалі м. Львова особа, яка повідомила, що на прохання нотаріуса доставить його в нотаріальний офіс на вулицю Угорську, де згодом все й відбувалося, з наданням офіційних бланків та документів. Нотаріус пообіцяла ОСОБА_8 половину коштів, які буде отримано від реалізації зазначеного приміщення, оскільки саме вона здійснила всі необхідні реєстраційні дії, знайшла клієнта на будівлю, а обвинувачений у Львові нікого не знав, не мав де проживати, займатися самостійно таким продажем не мав змоги. Проте, після укладення договору, йому нотаріусом було відшкодовано лише проїзд з Києва до Львова і назад, харчування та проживання, пообіцявши виплатити решту коштів, після сплати всіх податків та необхідних витрат, через короткий проміжок часу. Обвинувачений повірив нотаріусу. Незважаючи на телефонні дзвінки й намагання отримати кошти, такі нотаріусом обвинуваченому виплачені не були, а згодом телефон нотаріуса вже був відключений.
Представник потерпілого Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради ОСОБА_7 , у судовому засіданні показала, що працює на посаді головного спеціаліста юридичного відділу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради. Управління згідно свого положення здійснює управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова. У 2016 р. було виявлено незаконне відчуження ряду об`єктів нерухомого майна, які належали територіальній громаді м. Львова поміж яких будинок АДРЕСА_4 , який перебував в оренді ФОП ОСОБА_12 . Питання відчуження майна, яке перебуває у комунальній власності вирішується на сесії Львівської міської ради, однак рішень щодо відчуження вищевказаного будинку Львівською міською радою не приймалося. Вказаний будинок вибув із комунальної власності незаконно, у зв`язку з чим було підготовлено інформаційну довідку та звернення у правоохоронні органи. Вважає таке відчуження незаконним з приводу чого управління звернулося до Сихівського районного суду м. Львова із цивільним позов про повернення незаконно вилученого майна.
Свідок ОСОБА_13 , допитана у судовому засіданні показала, що на той час працювала на посаді заступника начальника Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради. З 2016 р. вона виконувала обов`язки начальника Управління комунальної власності. Під час виконання посадових обов`язків у 2016 р., нею було виявлено, що нежитлові приміщення, які належали територіальній громаді, серед яких приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , було відчужено та перебувало у власності третіх осіб. У зв`язку з цим було підготовлено інформаційну довідку та звернення до правоохоронних органів, у зв`язку з незаконною передачею у приватну власність об`єктів нерухомого майна. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова майно повернуто у комунальну власність.
Свідок ОСОБА_11 , допитаний у судовому засіданні показав, що займається діяльністю, пов`язаною із нерухомим майном. 27.04.2016 р. він дійсно у приміщенні нотаріуса ОСОБА_10 , на вул. Угорській у м. Львові, з якою працював раніше, уклав договір купівлі-продажу, згідно якого придбав у ОСОБА_8 нежитлове приміщення, що знаходиться на АДРЕСА_4 . Раніше до продажу майна із обвинуваченим не зустрічався. Всі переговори вела нотаріус ОСОБА_10 і вона ж оформляла та перевіряла всі документи. Нотаріус запропонувала йому придбати зазначені приміщення за відповідною ціною. Гроші в сумі 10 000 грн. він передавав нотаріусу, а не обвинуваченому. Решту грошей в сумі 230 000 грн. надали нотаріусу Малькова і Сандул. Кошти за купівлю приміщення свідок передав нотаріусу на її вимогу та в подальшому, після відповідного оформлення права власності, з продавцем не бачився. Згодом свідок вказане майно у зв`язку з необхідністю залучення значних додаткових коштів на його ремонт перепродав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Крім того, під час судового розгляду були досліджені і інші докази сторони обвинувачення, а саме: копія розпорядження Галицької районної адміністрації від 02.11.2002 р. № 475, копія реєстраційного посвідчення від 05.12.2002 р., копія технічного паспорта на нежитлові приміщення на АДРЕСА_4 від 20.02.2015 р., копія рішення Стаханівського міськрайонного суду Луганської області від 23.06.2009 р., копія паспорта ОСОБА_8 , копії звітів про оцінку, копія картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_8 , копія паспорта ОСОБА_11 , копії супровідного листа та довідки про результати проведеної позапланової цільової перевірки роботи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 .
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що походження та автентичність зазначених доказів неможливо встановити, оскільки вони наявні у матеріалах кримінального провадження лише у копіях.
Окрім того, прокурором не надане рішення про виділення наданих суду копій розпорядження ГРА м. Львова №475 від 02.11.2002 року, реєстраційного посвідчення від 05.12.2002 року №10124, із матеріалів іншої справи, прийняте у порядку ч. 5 ст. 217 КПК України, що давало б суду та іншій стороні можливість переконатися у походженні наданих непосвідчених копій.
Відтак зазначені докази є недопустимими.
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідь МУЮ ГТУЮ у Л/о управління державної реєстрації відділу ДРАЦС (т.2 а.с.214), яка надана на запит прокурора, про смерть ОСОБА_16 батька обвинуваченого (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ), також є недопустимим доказом, оскільки такий не був розкритий стороні захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК України.
Інші докази у кримінальному провадженні, які досліджені судом першої інстанції, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; заява ОСОБА_17 ; інформація Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; протокол огляду приміщення з фототаблицею; постанова про визнання речовим доказом від 20.03.2017 р.; ухвала про накладення арешту на майно від 13.04.2017 р.; інвентаризаційна справа на будівлю за адресою АДРЕСА_4 ; постанова про визнання речовими доказами від 08.06.2017 р.; ухвала про накладення арешту на вилучені речі від 13.06.2017 р.; висновок криміналістичної експертизи від 21.06.2017 з супровідним листом; протокол огляду нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 від 21.06.2017 р.; висновок будівельно-оціночної експертизи від 29.06.2017р. з довідкою про витрати; лист голові Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та відповідь; лист директору ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»; відповідь директора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»; протокол затримання ОСОБА_8 ; ухвала Залізничного районного суду від 07.06.2017 про обрання запобіжного заходу; повідомлення про сплату застави та звільнення ОСОБА_8 ; повідомлення про зміну підозри ОСОБА_8 від 21.07.2017 р.; ухвала Галицького районного суду від 24.07.2017 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, свідчать лише про перебіг досудового розслідування і в своїй сукупності не доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні ним злочинів.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що жодних належних доказів, якими б стверджувалося перебування обвинуваченого 03.03.2016 р. у м. Львові в офісі нотаріуса та подання ним у цей день документів, а саме: копії розпорядження Галицької районної адміністрації м. Львова № 475 від 02.11.2002 Про розгляд заяви ОСОБА_8 ; Дублікату реєстраційного посвідчення від 05.12.2002 р. № 10124, видано 05.06.2012 р. підробленого документу з інформацією Львівського ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» без номера і дати, не надано.
Вказані документи наявні лише в світлокопіях, приналежність їх обвинуваченому, наявність його підписів на таких, як і їх подання не підтверджена у порядку, передбаченому КПК України.
Окрім того, за змістом відповіді Львівського державного нотаріального архіву від 15.05.2018 р. записи щодо вчинення ОСОБА_8 нотаріальних дій 03.03.2016 р. відсутні. Також згідно звіту про незалежну оцінку вартості майна від 10.03.2016 р., який вказує на замовника ОСОБА_8 , відсутній його підпис.
Одночасно стороною обвинувачення надано копію довідки про результати проведеної позапланової цільової перевірки роботи приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_10 від 08.12.2016 року (т.2 а.с.85-95), якою вказується на чисельні порушення нотаріуса, яка при поданні зазначених документів, за відсутності оригіналів, які повинні зберігатися у нотаріальній справі не могла зареєструвати право власності. При цьому належним чином, у порядку передбаченому нормативними вимогами, якими регулюється діяльність нотаріусів, у тому числі при виконанні ними функцій реєстратора, факт звернення обвинуваченого до вказаного нотаріуса, останньою не зафіксований, а стороною обвинувачення не підтверджений.
Відтак, з огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про виправдання обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку з недоведеністю його вини.
Щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у вчиненні за попередньою змовою групою осіб, заволодіння чужим майном шляхом обману у особливо великому розмірі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про злочини проти власності від 06.11.2009 р. № 10, шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, та за відсутності змови з особою, яка ввела потерпілого в оману, вчинене не може розглядатись як шахрайство.
Згідно з матеріалами кримінального провадження, а також відповідно до показань представника потерпілого, власник майна був позбавлений прав на нього без його відома, а отже обман, як спосіб вчинення даного злочину об`єктивно не відповідає обставинам справи та не доводиться належними і допустимими доказами.
Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відчуження 27.04.2016 р. ОСОБА_8 нежитлового приміщення, що знаходиться на АДРЕСА_4 та його придбання ОСОБА_11 , не є злочинним, оскільки обвинувачений був впевнений, що ним правомірно набуте право власності на вказане майно.
Висновок суду про те, що інкриміноване вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, з врахуванням ствердження умислу на попереднє заволодіння, містить невірну кваліфікацію в межах безпідставного обвинувачення є обґрунтованим, оскільки особа, яка вчинила предикатний злочин і наступні дії, що охоплюються поняттям легалізації, повинна нести відповідальність лише за вчинення первинного злочинного діяння, передбаченого відповідною статтею особливої частини КК, у разі доведення винуватості, без додаткового інкримінування за ст. 209 КК України.
Доводи прокурора та представника потерпілого про необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч.1 ст.415 КПК України,суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:

1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст.412 цього Кодексу, зокрема: судове рішення ухвалено незаконним складом суду; судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою ст. 323 чи ст.381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; порушено правила підсудності; у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

В поданих апеляційних скаргах ні прокурор ні представник потерпілого не наводять жодних таких підстав та їх обгрунтування.

Не заслуговують на увагу доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки судом першої інстанції безпосередньо досліджені всі докази на підтвердження встановлених обставин справи, його висновки підтверджуються доказами дослідженими під час судового засідання, є послідовними та логічними.

Колегія суддів вважає, що не роз`яснення права відводу секретареві, при відсутності підстав для такого відводу, не може розцінюватись як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відтак, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про недоведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 , інкримінованих йому злочинів, та його виправдання.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року відносно ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
вирок Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4