Справа №573/2018/19
Номер провадження 1-р/573/3/21

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2021 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді Терещенко О.І.,
з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,
заявника ОСОБА_1 ,
захисника Верещагіна Д.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 16 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:
16 квітня 2021 року до Білопільського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали від 16 лютого 2021 року у справі про застосування строку давності виконання обвинувального вироку щодо довічного позбавлення волі. У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначив про те, що йому не зрозумілий зміст 17 абзацу мотивувальної частини вказаної вище ухвали щодо використання судом терміну «звернений до виконання, тобто не реалізований повністю або частково». Йому є не зрозумілим термін «вирок, що не реалізований повністю або частково» та чи може вважатися таким, що реалізований повністю обвинувальний вирок, який надалі продовжує виконуватися. Окрім того, просить суд пояснити якою нормою закону передбачено виконання обвинувального вироку поза межами строку давності виконання обвинувального вироку, а також роз`яснити юридичний термін: «відбування покарання» і чи є факт тримання під вартою юридичним фактом того, що він не ухиляється від відбування покарання, якою нормою закону передбачено можливість відмови у застосуванні строків давності виконання обвинувального вироку з підстави звернення до виконання цього вироку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву про роз`яснення судового рішення підтримав, доповнив її і просив надати відповіді на такі питання: чи існує окремий закон про інститут давності; чи правильно він розуміє, що на теперішній час немає окремого та самостійного закону про давність виконання вироку; яка різниця між словами відбуття та відбування; який закон надає можливість виконувати обвинувальний вирок поза межами строків, встановлених у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 80 КК України; чи термін застосування давності є звільненням від відбування покарання; які процесуальні дії вчиняє суддя, вирішуючи питання про застосування давності до засудженого до довічного позбавлення волі; чи може суд відмовитися вирішувати питання про застосування давності виконання вироку; чи замінюється довічне позбавлення волі позбавленням волі і чи є це пом`якшенням; у разі якщо суд не вважає за можливе звільнити засудженого до довічного позбавлення волі від відбування покарання чи зобов`язаний суд застосувати пом`якшення покарання на підставі давності.

Захисник Верещагін Д.Б. заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення з доповненнями теж підтримав.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2019 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_1 про застосування строку давності виконання обвинувального вироку і ухвалою суду від 16 лютого 2021 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено (а. с. 16-17).

Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Роз`яснення рішення - це викладення рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушується питання про зміну рішення або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, роз`ясненню підлягає лише незрозуміле судове рішення, зумовлене його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, та тих осіб, котрі будуть здійснювати його виконання.

Тому механізм, визначений у ст. 380 КПК України, не може використовуватися, якщо учасник процесу не згоден з мотивами судового рішення, порушує питання про внесення змін або нових даних у судове рішення.

Як убачається із тексту ухвали суду від 16 лютого 2021 року, вона складена з додержанням вимог, передбачених ст. 372 КПК України, з посиланням на норми чинного кримінального процесуального закону, викладена чіткими зрозумілими реченнями і не містить труднощів для розуміння її точного змісту.

У своїй заяві про роз`яснення судового рішення ОСОБА_1 просить роз`яснити абзац ухвали Білопільського районного суду від 16 лютого 2021 року, який викладений таким чином: «При застосуванні ст. 80 КК мається на увазі обвинувальний вирок, який вступив у законну силу, але не спрямований на виконання або звернений до виконання, тобто не реалізований повністю або частково». Тобто у вказаному абзаці судом викладено аналіз змісту статті 80 КК України щодо того, у яких випадках вона застосовується.

ОСОБА_1 із вказаним абзацом не згоден, бо вважає, що давність виконання вироку застосовується до будь-якого вироку, а не тільки до того, який не спрямований на виконання чи не звернутий до виконання.
Окрім того, ставляючи у своїй заяві з доповненнями питання суду щодо надання роз`яснень з приводу того, яким чином факт відбування покарання зупиняє або перериває перебіг строку давності; якою нормою чинного законодавства передбачена можливість виконання покарання після закінчення строку давності до засуджених до довічного позбавлення волі; яка норма чинного закону надає суду можливість після 29 березня 2020 року виконувати вирок у виді довічного позбавлення волі, чи існує окремий закон про інститут давності; чи правильно він розуміє, що на теперішній час немає окремого та самостійного закону про давність виконання вироку; яка різниця між словами відбуття та відбування; який закон надає можливість виконувати обвинувальний вирок поза межами строків, встановлених у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 80 КК України; чи термін застосування давності є звільненням від відбування покарання; які процесуальні дії вчиняє суддя, вирішуючи питання про застосування давності до засудженого до довічного позбавлення волі; чи може суд відмовитися вирішувати питання про застосування давності виконання вироку; чи замінюється довічне позбавлення волі позбавленням волі і чи є це пом`якшенням; у разі якщо суд не вважає за можливе звільнити засудженого до довічного позбавлення волі від відбування покарання чи зобов`язаний суд застосувати пом`якшення покарання на підставі давності, ОСОБА_1 фактично висловив незгоду з ухвалою суду.

На цей час ухвала суду від 16 лютого 2021 року законної сили не набрала і оскаржується заявником та його адвокатом у апеляційній інстанції, де ОСОБА_1 не позбавлений можливості висловити свої незгоду з нею.

Отже, ухвала Білопільського районного суду від 16 лютого 2021 року будь-яких положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо її розуміння, не містить. Її зміст є зрозумілим та вмотивованим з посиланням на норми діючого законодавства.

Мотиви прийнятої ухвали, і тим більше незгода з нею ОСОБА_2 , не є підставою для її роз`яснення в порядку ст. 380 КПК України або внесення до її змісту будь-яких змін.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих доводів, які б вказували на наявність у нього труднощів у розумінні ухвали, яку він просить роз`яснити, мотивувальна та резолютивна частини ухвали сформульовані відповідно до положень ст. 372 КПК України, аналіз самого тексту вказаної ухвали не дає підстав вважати, що її зміст в цілому, чи окремих положень є незрозумілим, або таким, що може викликати неоднозначне її трактування, а тому відсутні підставі визначені кримінальним процесуальним законом для її роз`яснення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-372, 380 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 16 лютого 2021 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя