ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2021 року про відмову у задоволенні подання заступника начальника Амур-Нижньодніпровського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області про звільнення засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

від відбування покарання по закінченню строку відбування, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2021 року відмовлено у задоволенні подання заступника начальника Амур-Нижньодніпровського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання по закінченню строку відбування.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що зміст подання не в повному обсязі відповідає абз. 2 п.п. 6 п. 3 Розділу ІХ Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, а саме: в частині зазначення інформації, що характеризує звільненого з випробуванням під час перебування на обліку та у зв`язку з невмотивованістю подання органу пробації не вбачається підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання по закінченню строку випробування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання заступника начальника Амур-Нижньодніпровського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання по закінченню строку відбування.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що протягом іспитового строку належно виконував усі обов`язки, покладені на нього вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року. Вказує, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року його засуджено за злочин, вчинений до вчинення кримінального правопорушення за вироком від 13 грудня 2018 року, та судимість за цей злочин погашено. Звертає увагу, що по кримінальному провадженню № 000397 він вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України, до вчинення кримінального правопорушення за вироком від 13 грудня 2018 року. Зазначає, що підозра щодо вчинення ним злочину у кримінальному провадженні №0000783 не впливає на подання органу пробації, оскільки його винуватість не доведено обвинувальним вироком суду.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Як слідує з матеріалів кримінального ОСОБА_7 засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У зв`язку з закінченням іспитового строку заступник начальника Амур-Нижньодніпровського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від призначеного судом покарання по закінченню строку випробування.

Законодавством України, зокрема, ч. 1 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 165 КВК України, передбачено виключні підстави для звільнення засудженого від призначеного покарання по закінченню строку відбування або для відмови у такому звільненні.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відмовивши у задоволенні подання про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд не дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність та Конституції України.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про невмотивованість подання органу пробації, що полягала у незазначенні органом пробації у поданні про наявність у ОСОБА_7 судимості за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року та того, яким чином вона була врахована під час індивідуальної роботи із засудженим, чи була погашена у відповідності до приписів ст. 89 КК України, чи не переривалась вчиненням інших кримінальних правопорушень та чи не впливала на наявність підстав для скасування випробування засудженому, оскільки відповідно до вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2019 року ОСОБА_7 було засуджено за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, яке останній вчинив 31 травня 2018 року, тобто до засудження його за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року, за яким останній відбував покарання з випробуванням.
Крім того, той факт, що на розгляді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000397 07 серпня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , а також те, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000783 24 жовтня 2020 року, на який посилається суд першої інстанції, не є підставою для відмови у звільненні засудженого від призначеного покарання по закінченню строку відбування, оскільки відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Отже, посилаючись в ухвалі на невмотивованість подання органу пробації та на наявність підозри ОСОБА_7 у вчиненні нового кримінального правопорушення як на підстави для відмови у звільненні засудженого від призначеного покарання по закінченню строку відбування, суд порушив гарантовані Конституцією України права ОСОБА_7 .
Викладене свідчить про допущення судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
З урахуванням зазначеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду.
Під час апеляційного перегляду було встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На обліку в Амур-Нижньодніпровському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_7 перебуває з 09 квітня 2019 року.
16 квітня 2019 року засуджений був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також йому роз`яснено правові наслідки за невиконання покладених на нього судом обов`язків, про що було відібрано письмове пояснення та підписку, винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію, а саме 2 та 4 середа кожного місяці.
Як убачається з матеріалів особової справи № 61/2019 ОСОБА_7 постійно з`являвся на реєстрацію відповідно до встановленого графіку, тобто належним чином виконував покладені на нього судом обов`язки, визначені ст. 76 КК.
Крім того, відповідно до характеристики ОСББ БАЖОВА-26 ОСОБА_7 з 2015 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за період проживання він вчасно робив внески на поточний і капітальний ремонт будинку, за свідченням сусідів не зловживає алкоголем, не курить, завжди має охайний вигляд, ввічливий та тактовний, скарг та нарікань до ОСББ від сусідів не надходило.
Також, з матеріалів провадження слідує, що засуджений ОСОБА_7 двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме 08 грудня 2019 року та 17 березня 2020 року, у останнього було відібрано пояснення та попереджено про можливість направлення матеріалів до суду для вирішення питання про скасування звільнення від відбування покарання та направлення для відбування призначеного судом покарання.
При цьому наявність двох адміністративних правопорушень, вчинених через значний проміжок часу одне від одного, не свідчить про систематичність вчинення ОСОБА_7 адміністративних правопорушень та про його небажання стати на шлях виправлення.
Крім того, необхідно зазначити, що притягнення до адміністративної відповідальності в силу вимог ст. 78 КК України не є підставою для відмови в задоволенні подання про звільнення засудженого від призначеного покарання по закінченню строку відбування.
Також, як слідує з наявної в матеріалах провадження довідки Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області №53-22122020/12061 ОСОБА_7 було засуджено за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2019 року за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., який 05 липня 2019 року було сплачено засудженим.
При цьому відповідно до вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, за яке ОСОБА_7 було засуджено, останній вчинив 31 травня 2018 року, тобто до засудження його за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року.
Крім того, як встановлено матеріалами кримінального провадження та зазначено судом першої інстанції, на розгляді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області дійсно перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000397 07 серпня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , а також здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000783 24 жовтня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.
Разом з тим, відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність задоволення подання заступника начальника Амур-Нижньодніпровського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання по закінченню строку відбування.
За таких обставин, на переконання апеляційного суду, доводи засудженого ОСОБА_7 про можливість його звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку є обгрунтованими.
З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2021 року про відмову у задоволенні подання заступника начальника Амур-Нижньодніпровського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання по закінченню строку відбування скасувати.
Винести нову ухвалу, якою подання заступника начальника Амур-Нижньодніпровського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області задовольнити та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання по закінченню строку відбування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4