Провадження №11-кп/801/7/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці апеляційну скаргу прокурора прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2019 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088 від 04.03.2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, українця, розлученого, має на утримання неповнолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тетріцкаро, Республіка Грузія, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України,-
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурорів : ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
захисника: ОСОБА_13
захисника: ОСОБА_14
захисника: ОСОБА_15
захисника: ОСОБА_16
обвинуваченого: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_9
представника потерпілого-захисника: ОСОБА_17
потерпілого: ОСОБА_18
ВСТАНОВИВ:
Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2019 року, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2019 стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, 1стотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 146 КК У країни - у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 189 КК України - у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі; ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 189 КК України -у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі, ОСОБА_9 визнати винувати у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 146 КК України -у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 189 КК України - у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі. Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, які складають 34220 гривень 20 копійок. Речовий доказ - ніж залишити при справі. Застосувати спеціальну конфіскацію до автомобіля марки "BMW 745 і"державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки "BMW 645 сі", державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2019 року ОСОБА_19 обвинуваченого за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправданоза недоведеністю в його діянні складу кримінальних правопорушень.
ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінальних правопорушень.
ОСОБА_9 обвинуваченого за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінальних правопорушень.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2016 року на автомобіль марки «BMW 645 CI», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_20 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_4 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 скасовано.
Процесуальні витрати за проведення експертних досліджень та експертиз віднесено на рахунок держави.
Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вступивши у попередню злочинну змову із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, та іншими невстановленими особами, переслідуючи корисливий мотив, направлений на протиправне заволодіння чужим майном та звернення його на свою користь, 03 березня 2016 року, використовуючи засоби мобільного зв`язку через смс - повідомлення та соціальну мережу Інтернет-ресурсу «ВКонтакте», назначили ОСОБА_18 від імені його знайомого ОСОБА_21 , використовуючи телефон останнього, зустріч на автостоянці, розташованій поряд із закладом швидкого харчування «МакДональдс», що знаходиться по вул. Соборна в м. Вінниці. Цього ж дня, близько 22.30 години ОСОБА_18 , підійшов до зазначеної автостоянки, де невстановлена особа примусово посадила його до салону автомобіля марки «BMW 745 і» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, окрім якого у салоні також знаходились ОСОБА_9 та ще одна невстановлена особа. Після цього, шляхом залякування та постійних погроз, пов`язаних із заподіянням фізичної шкоди, демонстрації ножа, як предмету залякування, незаконно позбавили ОСОБА_18 волі та можливості вільно пересуватись на власний розсуд, вимагаючи при цьому незаконно передати їм грошові кошти в сумі один мільйон гривень. Так, вказані особи перевезли зазначеним автомобілем ОСОБА_18 за межі м. Вінниці у бік смт. Стрижавка, де зустрілись, відповідно до попередньої домовленості, з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які приїхали на автомобілі БМВ сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . У подальшому всі зазначені особи, залякуючи ОСОБА_18 та вимагаючи у нього гроші, продовжили незаконного його утримувати, перевозячи на вказаних автомобілях по м. Вінниці до 02.00 години 04.03.2016 року. Сприймаючи погрози фізичної розправи реально, ОСОБА_18 погодився на незаконні вимоги ОСОБА_7 , ОСОБА_22 та особи, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_8 та невстановлених осіб, повідомивши, що має 10 000 доларів США, які зберігаються за місцем проживання його батьків в с. Станилівка, Погребищенського району. Після чого, близько 02.30 години 04.03.2016 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , домовившись із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і ОСОБА_9 зустрітись вранці, відвезли ОСОБА_18 до готелю «Вагнес», розташованого в смт. Стрижавка, Вінницького району, де замкнули в одному із номерів, позбавивши його можливості вільно залишити приміщення, незаконно утримували до ранку 04.03.2016.
Приблизно о 10.00 годині 04.03.2016 до вказаного готелю на автомобілі «BMW 745 і», д.н.з. НОМЕР_3 , приїхали особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , які з метою доведення свого злочинного умислу до завершення, направленого на незаконне отримання коштів, продовжили незаконно утримувати ОСОБА_18 у вищезазначених автомобілях та відвезли спільно з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в с. Станилівка, Погребищенського району, де були затримані співробітниками поліції.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_9 та невстановлені особи незаконно позбавили волі ОСОБА_18 в період приблизно з 22.30 години 03.03.2016 по 12.30 годину 04.03.2016. Крім того, досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вступивши у попередню злочинну змову із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження та іншими невстановленими особами, з метою незаконного збагачення, шляхом протиправного вимагання передачі грошових коштів з погрозою застосування фізичного насильства та незаконного позбавлення волі, 03.03.2016 використовуючи засоби мобільного зв`язку через СМС повідомлення та соціальну мережу Інтернет-ресурсу «ВКонтакте», назначили ОСОБА_18 від імені його знайомого ОСОБА_21 , використовуючи телефон останнього, зустріч на автостоянці розташованій поряд із закладом швидкого харчування «МакДональдс», що знаходиться по вул. Соборна в м. Вінниці. Цього ж дня, близько 22.30 години ОСОБА_18 підійшов до зазначеної автостоянки, де невстановлена особа примусово посадила його до салону автомобіля марки «BMW 745 і» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням особи, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, окрім якого у салоні також знаходились ОСОБА_9 та ще одна невстановлена особа. Після цього, шляхом залякування та постійних погроз, пов`язаних із заподіянням фізичної шкоди, демонстрації ножа, як предмета залякування, незаконно позбавили ОСОБА_18 волі та можливості вільно пересуватись на власний розсуд, вимагаючи при цьому незаконно передати їм грошові кошти в сумі 1 000 000 грн. З метою досягнення своєї злочинної мети, вказані особи перевезли зазначеним автомобілем ОСОБА_18 за межі м. Вінниці у бік смт. Стрижавка, де зустрілись, відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які приїхали на автомобілі БМВ, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . У подальшому всі зазначені особи, залякуючи ОСОБА_18 та вимагаючи у нього гроші, продовжили незаконного його утримувати, перевозячи на вказаних автомобілях по м. Вінниці до 02.00 години 04.03.2016. Сприймаючи погрози фізичної розправи реально, ОСОБА_18 погодився на незаконні вимоги ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_8 та невстановлених слідством осіб, повідомивши, що має 10 000 доларів США, які зберігаються за місцем проживання його батьків в с. Станилівка, Погребищенського району. Після чого, близько 02.30 години 04.03.2016 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , домовившись із особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження і ОСОБА_9 зустрітись вранці, відвезли ОСОБА_18 до готелю «Вагнес», розташованого в смт. Стрижавка, Вінницького району, де, замкнули в одному із номерів, позбавивши його можливості вільно залишити приміщення, та незаконно утримували до ранку 04.03.2016.
Приблизно о 10.00 годині 04.03.2016 до вказаного готелю на автомобілі «BMW 745 і», д.н.з. НОМЕР_3 приїхали особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , які з метою доведення свого злочинного умислу до завершення, направленого на незаконне отримання коштів, продовжили незаконно утримувати ОСОБА_18 у вищезазначених автомобілях та відвезли спільно з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в с. Станилівка, Погребищенського району, де були затримані співробітниками поліції.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, дав невірну оцінку доказам, зокрема рапорту від 04.03.2016 року працівника на ім`я начальника Погребищенського відділення поліції Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області, витягам з ЄРДР, постанові заступника начальника слідчого управління - начальника відділу ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_23 про створення групи слідчих у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до Положення про слідче управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, затвердженого Наказом начальника ГУНП у Вінницькій області від 24.12.2015 за № 167, яке діяло станом на 04.03.2016 (надалі - Положення), слідче управління Національної поліції у Вінницькій області (надалі - СУ) є структурним підрозділом апарату ГУНП у Вінницькій області.

Відповідно до Положення, на СУ серед іншого, також покладено завдання здійснювати керівництво діяльністю органів досудового розслідування підпорядкованих слідчих підрозділів, безпосереднє розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Також СУ відповідно до покладених на нього завдань здійснює процесуальний та організаційний контроль за досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, у тому числі проти життя та здоров`я особи, тяжких та особливо тяжких злочинів корислово-насильницької спрямованості.

Таким чином, СУ є підрозділом вищого рівня по відношенню до слідчого відділення Погребищенського ВП.

Враховуючи вищевказані завдання та функції СУ, на місце події в с. Станилівку також прибули слідчі відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СУ ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України з дотриманням вимог ст. ст. 233, 234 КПК України проводили огляд автомобілів, на яких в с. Станилівка прибули обвинувачені та потерпілий.

Судом не враховано, що відповідно до п. 4.3 підрозділу 4 розділу І Положення. про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012 (в редакції станом на 04.03.2016) до витягу з Реєстру не включається інформація про час внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Для підтвердження повноважень слідчих у вказаному кримінальному провадженні стороною обвинувачення надано суду відповідний процесуальний документ - постанову заступника начальника СУ - начальника відділу ОСОБА_23 від 04.03.2016 про створення у кримінальному провадженні групи слідчих, до складу якої включено також і ОСОБА_26 .

Вказані обставини спростовують висновок суду щодо порушення порядку реєстрації повідомлень про вчинення злочинів стосовно ОСОБА_18 , відсутності повноважень здійснювати досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні у слідчих ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_26 .

Прокурор не погоджується з тим, що суд визнав недопустимим .висновок експерта від 21.04.2016 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, з твердженнями суду про відсутність достатніх доказів належності ОСОБА_33 відповідного абонентського номеру мобільного зв`язку.

Крім того, стороною обвинувачення надано протоколи огляду автомобілів марки «БМВ», згідно з якими описано наявні в їх салоні та багажному відділенні речі. Зокрема, згідно з протоколом огляду автомобіля марки «БМВ» із державним номерним знаком НОМЕР_1 , в його салоні виявлено та вилучено ніж. Відомості, які б свідчили про проведення з даним ножем криміналістичних досліджень, на думку суду, відсутні. Також суд вважає, що, ні в ході досудового розслідування, ані під час судового розгляду, вилучений у автомобілі ніж, потерпілому для впізнання не пред`являвся.

Разом з тим, такі висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими у ході судового розгляду.

Суд також врахував, що потерпілий ОСОБА_18 в судовому засіданні не зміг повідомити, хто саме посадив його до автомобіля біля парковки «Макдональдс».

Не погоджується прокурор з висновками суду щодо записів з камер спостереження закладу громадського харчування «Макдональдс», відеозаписів з камер спостереження готелю «Вагнес».

На переконання суду, вищевказані докази не свідчать про вчинення обвинуваченими будь-яких дій, які охоплюються об`єктивною стороною злочину, передбаченого ст. 146 КК України, а стороною обвинувачення відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 та ч. З ст. 26 КПК України не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили про протилежне.

Такі висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими у ході судового розгляду.

Крім того, стороною обвинувачення суду надано докази про те, що автомобіль марки «БМВ 745і», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувалась особа, матеріали досудового розслідування щодо якої виділено в окреме провадження, на час вчинення злочину належав матері обвинуваченого ОСОБА_7 , разом з тим судом дану обставину до уваги не взято.

Таким чином, враховуючи у сукупності покази потерпілого, які знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, висновки експертів , покази свідків, стороною обвинувачення вірно кваліфіковано дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146, ст. 189 КК України.

Висновок про відсутність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, судом взагалі не мотивовано.

Судом не взято до уваги протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого потерпілий упізнав ОСОБА_9 як особу, яка перебувала в салоні автомобіля марки «БМВ», до якого його (потерпілого) примусово посадили, оскільки на думку суду, в судовому засіданні ОСОБА_18 не зміг його впізнати, а також в порушення вимог ч. 1 ст. 228 КПК України у даному протоколі відсутнє посилання на прикмети, за якими потерпілий впізнав ОСОБА_9 . Об`єктивних відомостей, які б свідчили про критерії відбору фотокарток для проведення впізнання особи, с уду надано не було.

З такими висновками суду прокурор не погоджується, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_18 неодноразово вказував на обвинуваченого ОСОБА_9 , як на особу яка висловлювала йому погрози на місці події, а тому висновок суду про неспроможність потерпілого упізнати останнього не відповідає дійсності. Крім того, судом при ухваленні рішення не взято до уваги вказаний протокол.

Крім того, судом першої інстанції грубо порушено вимоги ч.ч. 1, б ст. 22 КПК України, яка визначає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так 20.05.2019 судом. задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_14 про допит потерпілого та експерта ОСОБА_34 у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено. В наступне судове засідання, яке відбулось 02.07.2019 не з`явився потерпілий ОСОБА_18 , представник якого повідомив, що останній захворів та перебуває на стаціонарному лікуванні. Факт перебування на лікуванні ОСОБА_35 підтверджується лікарською довідкою № 2632 згідно з якою він знаходився на станцінарному лікуванні в хірургічному відділенні Погребищенської ЦРЛ з ЗО.06. по 08.07.2019 року.

Однак, не зважаючи на думку учасників судового провадження щодо неможливості проведення судового засідання без участі потерпілого, суд вирішив його провести, та без з`ясування думки потерпілого щодо бажання доповнити судовий розгляд і чим саме постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів чим позбавив потерпілого права виступу в них.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2019 стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, 1стотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 146 КК У країни - у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 189 КК України - у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі; ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 189 КК України -у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі, ОСОБА_9 визнати винувати у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 146 КК України -у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 189 КК України - у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі. Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, які складають 34220 гривень 20 копійок. Речовий доказ - ніж залишити при справі. Застосувати спеціальну конфіскацію до автомобіля марки "BMW 745 і"державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки "BMW 645 сі", державний номерний знак НОМЕР_2 , захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2019 року залишити без змін, представника потерпілого-захисника ОСОБА_17 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Пунктом 3 ч.1 ст. 373 КПК України передбачено, що виравдовувальний вирок ухвалюється у разі,якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Положеннями ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора.
Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.
Однак, суд дотримався вимог ч.6 ст. 22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано допустимих, належних та достатніх доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 146 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що не погоджується з висновком суду про відсутність в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 146 КК України та наводить доводи на підтвердження свої вимог.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 визнано невинуватими та виправдано за недоведеністю в їх діях складу кримінальних правопорушень, а не за відсутністю складу кримінальних правопорушень.

Приймаючи рішення, суд належним чином оцінив з урахуванням розяснень постанови Пленуму Верховного Суду № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», докази у даному кримінальному провадженні та перевірив відповідність вимогам КПК.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи прокурора про незаконність вироку суду через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі прокурор фактично мотивує свою незгоду з висновками суду щодо порушень при реєстрації заяв про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_18 , внесення відомостей в ЄРДР, визначення органу, який проводив досудове розслідування, вказує на те, що суд невірно керувався приписами ч.3 ст. 168 , ч.5 ст. 171 КПК України щодо вилучення під час огляду місця події мобільного телефону та невірно визнав недопустимим висновок експерта від 21.04.2016 року, посилався на норми ч.4 ст. 137 КПК України щодо порядку зберігання речового доказу та інші.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції перевірено доводи прокурора, допитано потерпілого, свідків, досліджено докази.

Проаналізувавши сукупність доказів, оцінивши їх з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд апеляційної інстанції вважає, що судом в дотримання вимог ст. 370 КПК України прийнято відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 законне, обгрунтоване, вмотивоване рішення.
Судом апеляційної інстанції допитано потерпілого ОСОБА_18 , який пояснив, що йому погрожував ножем ОСОБА_9 в автомобілі, погроз з боку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 йому не надходило. Вказані особи утримували його, фізичної сили не застосовували, контролювали, щоб в він нікуди не втік, все це відбувалося в готелі «Вагнес». ОСОБА_7 з`явився в той день за його ініціативи, оскільки він знав його мобільний телефон. Ночували в готелі «Вагнес» і коли ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 спали, він взяв телефон, який у нього забрали, поки ніхто не бачив та написав мамі смс, що в нього проблеми та щоб вона викликала поліцію , яку в подальшому стер з телефону. В селі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 затримала поліція, яку викликала мама.
Свідок ОСОБА_36 пояснював, що до вказаних подій йому було невідомо чи його син ОСОБА_21 був десь замкнутий. Син розповідав, що його вивозили, змушували познайомити з ОСОБА_18 , оскільки він добре розбирається у комп`ютерах. Про окреме провадження відносно його сина нічого невідомо.
Свідок ОСОБА_21 пояснював, що його просив надати номер ОСОБА_18 . ОСОБА_7 для чого не пояснював, також він йому пояснював, де проживає ОСОБА_18 у м.Вінниці. 03.03.2016 року в нього його телефону не було брали інші хлопці, але не обвинувачені.
Свідок ОСОБА_37 пояснював, що потерпілого він не знає, знає ОСОБА_21 , оскільки є дільничим інспектором. 04.03.2016 року бачив ОСОБА_21 біля технологічного коледжу з «Яворським та Білоусом» вони сиділи в машині, пили каву та палили цигарки. Свідок сів до них в автомобіль порозмовляти з приводу крадіжок. В цей час ОСОБА_21 йому про незаконне утримання нічого не казав. Пізніше бачив ОСОБА_21 в кабінеті свого начальника у відділі поліції щодо його незаконного утримання. Розмови з ним не мав, оскільки той був з батьком. Підтримав свої покази, які надавав у суді першої інстанції.
Свідок ОСОБА_38 пояснював, що до нього звернулася ОСОБА_33 та повідомила, що від сина надійшла смс, що його утримують, вона була схвильована, бо не знала де її син і можливого його утримують проти його волі. ОСОБА_33 показала телефон і смс від ОСОБА_18 , тоді він вирішив викликати поліцію. Подзвонив начальнику райвідділу, який надіслав машини поліції .

Суд апеляційної інстанції вважає, що лише свідчення потерпілого не можуть бути беззаперечним доказом вини обвинувачених за відсутності їх взаємозв`язку із іншими доказами у справі.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з перевірених та досліджених під час апеляційного розгляду доказів вбачається, що вони не можуть бути прийняті як докази вини винуватості обвинувачених, що належним чином умотивовано судом першої інстанції.

Так, судом апеляційної інстанції досліджено витяг з ЄРДР , в якому зазначено, що 04.03.2016 року внесено відомості за ч.2 ст. 189 КК України, 05.03.2016 року внесено відомості за ч.2 ст. 146 КК України, доручення про проведення досудового розслідування від 04.03.2016 року, згідно якого заступник начальника СУ ГУНП у Вінницькій області начальник слідчого відділу ОСОБА_23 доручає слідчому СУ ГУНП у Вінницькій області підполковнику ОСОБА_24 відповідно до вимог ст. 39, ст. 214 КПК України проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000088 від 04.03.2016 року за заявою ОСОБА_18 по факту незаконного вимагання грошових коштів, повідомлення про початок досудового розслідування від 04.03.2015 року, згідно якого слідчий СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 повідомляє першому заступнику прокурора Вінницької області про внесення до ЄРДР 04.03.2016 року за № 0000088 відомостей про кримінальне правопорушення, попередня кваліфікація якого за ч.2 ст. 189 КК України, постанову заступника начальника СУ ГУНП у Вінницькій області начальника відділу ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_23 про створення групи слідчих 04.03.2016 року, згідно якої, призначено групу слідчих у кримінальному провадженні №0000088 від 04.03.2016 року, доручення заступника начальника СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_23 слідчому СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від05.03.2016 року за заявою ОСОБА_18 по факту незаконного позбавлення волі, повідомлення про початок досудового розслідування від 05.03.2016 року, згідно якого слідчий СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 повідомляє першому заступнику прокурора Вінницької області про внесення до ЄРДР 05.03.2016 року за № 0000089 відомостей про кримінальне правопорушення, попередня кваліфікація якого за ч.2 ст. 146 КК України, постанову про обєднання матеріалів досудового розслідування від 05.03.2016 року, згідно якої матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000088 та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 обєднано в одне провадження та присвоєно номер № 00000088, досудове розслідування в обєднаному кримінальному провадженні доручено слідчому відділу СУ УМВС України у Вінницькій області.
Прокурор стверджує, що зазначені докази спростовують висновки суду щодо порушення порядку реєстрації повідомлення про вчинення злочинів стосовно ОСОБА_18 , відсутності повноважень здійснювати досудове розслідування у слідчих ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_25 , ОСОБА_31 , ОСОБА_30 , ОСОБА_39 , ОСОБА_28 .
На підтвердження своїх доводів прокурор посилається на Положення про слідче управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, затвердженого Наказом начальника ГУНП у Вінницькій області від 24.12.2015 за № 167, яке діяло станом на 04.03.2016 (надалі - Положення) згідно якого слідче управління Національної поліції у Вінницькій області (надалі - СУ) є структурним підрозділом апарату ГУНП у Вінницькій області.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції , прийнявши до уваги крім вищезазначених доказів наявність рапорту від 04.03.2016 року на імя начальника Погребищенського ВП Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області , зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події в Погребищенському ВП 04.03.2016 року за № 376, заяви ОСОБА_18 про вчинення відносно нього злочину, прийнятої слідчим Погребищенського ВП Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_26 о 15-15 год. та зареєстрованої 04.03.2016 року за № 381 у Погребищенському ВП, які також досліджувалися судом апеляційної інстанції, вірно звернув увагу на відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження підстав у СУ ГУНП у Вінницькій області на здійснення досудового розслідування.

Досудове розслідування здійснюється відповідно до правил підслідності, встановлених у ст. 216 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Обєднаною Палатою ККС ВС у постанові від 24.05.2021 року у справі № 640/5023/19 викладено висновок про те, що щоб прийняти рішення про доручення здійснення досудового розслідування будь- якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування ,у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу має бути констатація неефективності досудового розслідування тобто необхідна оцінка досудового розслідування.
Відповідні докази щодо наявності відповідних відомостей , які стосуються даного кримінального провадження, щодо його неефективності у матеріалах кримінального провадження відсутні, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на наявність в матеріалах кримінального провадження лише постанови прокурора відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_40 від 05.03.2016 року про об`єднання матеріалів досудового розслідування.

Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 86, ст. 87 ч.3 п.2,як таких, що зібрані (отримані) неуповноважними особами у конкретному кримінальному провадженні з порушенням установленого законом порядку.
Викладаючи доводи апеляційної скарги, прокурор погоджується з тим, що суд визнав допустимим доказом протокол огляду від 04.03.2016 року домоволодіння АДРЕСА_5 , проведеного слідчим ОСОБА_26 з 13-30 год. до 15-00 год
При цьому на думку прокурора суд невірно керувався приписами ч.3 ст. 168 , ч.5 ст. 171 КПК України щодо вилучення під час огляду місця події мобільного телефону та невірно визнав недопустимим висновок експерта від 21.04.2016 року.
З дослідженого судом апеляційної інстанції протоколу огляду місця події від 04.03.2016 року домоволодіння АДРЕСА_5 , складеного слідчим ОСОБА_26 , вбачається, що огляд проводився за участю власника ОСОБА_33 , за наявності її заяви від 04.03.2016 року , яку прийняв слідчий Погребищенського ВП Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_26 .

Суд першої інстанції перевірив дотримання вимог КПК України та зазначив, що з урахуванням вимог ч.3 ст. 214 КПК України підстав для визнання даного доказу недопустимим немає і даний доказ був оцінений у сукупності з іншими доказами.

Як зазначено у протоколі огляду місця події під час проведення даної слідчої дії було вилучено мобільний телефон « Lenovo» S 720 І.

Згідно заяви ОСОБА_33 від 04.03.2016 року вона добровільно видала мобільний телефон « Lenovo» S 720 І слідчому СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 .

Прокурор, посилаючись на заяву ОСОБА_33 , стверджує , що оскільки згідно заяви ОСОБА_33 добровільно видала свій телефон для проведення відповідних експертиз, то цей телефон не може вважатися тимчасово вилученим майном.

Суд апеляційної інстанції вважає твердження прокурора безпідставними, оскільки у протоколі огляду місця події від 04.03.2016 року зазначено, що мобільний телефон було вилучено.

Відповідно з урахуванням вищезазначеного суд вірно керувався приписами ч.1 ст. 167, ч.3 ст. 168, ч.5 ст. 171 КПК України , вирішуючи питання щодо дотримання органами досудового розслідування норм КПК України при проведенні процесуальних дій щодо мобільного телефону.

За наявності порушень кримінального процесуального закону, суд критично оцінив постанову про визнання вилученого мобільного телефону речовим доказом від 16.03.2016 року, яка під час апеляційного розгляду досліджена судом апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду прокурор посилався на норми ч.4 ст. 137 КПК України, порядок зберігання речового доказу, який був наданий добровільно, передбачений приписами ч.2 ст. 100 КПК України, акцентував увагу, що отримання мобільного телефону слідчим відбулось за добровільної згоди його власниці, отже не потребує як попереднього, так і подальшого дозволу суду на отримання та подальше зберігання стороною обвинувачення.

Такі доводи не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки у протоколі слідчої дії за участі понятих, власниці домоволодіння, спеціаліста чітко зазначено, що у ході огляду місця події вилучено мобільний телефон « Lenovo» S 720 І.

Посилання на просту логіку, що матір потерпілого добровільно надає речовий доказ не є підставою, яка спростовує зазначене у протоколі.

Згідно висновку експерта від 21 квітня 2016 року, дослідженого під час апеляційного розгляду, в мобільному телефоні Lenovo S720i (IMEI - НОМЕР_4 ), вилученому під час огляду місця події 04.03.2016, відсутні Sim-картки. У телефонній книзі мобільного телефону Lenovo S720i (IMEI - НОМЕР_4 ), вилученого під час огляду місця події 04.03.2016, виявлено 68 записів про абонентів, інформація про які представлена в таблиці 1 дослідницької частини. В пам`яті мобільного телефону Lenovo S720i (IMEI - НОМЕР_4 ), вилученого під час огляду місця події 04.03.2016, виявлено 16 SMS-повідомлень (14 вхідних та 2 вихідних). Перелік виявлених смс-повідомлень представлений в таблицях 2 та 3 дослідницької частини. У зв`язку з тим, що в мобільному телефоні Lenovo S720i (IMEI - НОМЕР_4 ), вилученому під час огляду місця події 04.03.2016, відсутні Sim- НОМЕР_5 , питання «Які смс-повідомлення містяться на сім-картці (їх текст та абоненти, час надходження та відправлення)?» не вирішувалось.
Оскільки порушено порядок отримання мобільного телефону під час здійснення досудового розслідування, судом першої інстанції вірно визнано недопустимим доказом висновок експерта від 21.04.2016 року відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 КПК України, та враховано, що відсутні докази, які свідчать про належність абонентського номеру, на який здійснюється посилання у висновку експерта .
Посилання прокурора на показання ОСОБА_33 та потерпілого ОСОБА_18 щодо направлення та надходження смс-повідомлень на номер мобільного телефону ОСОБА_33 як на доказ належності ОСОБА_33 відповідного абонентського номеру мобільного зв`язку є безпідставними, оскільки нічним не підтверджені.

У апеляційній скарзі прокурор вказує, що судом не враховано Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012 року ( в редакції станом на 04.03.2016 року).
З інформації, наявної у витягу із ЄРДР з кримінального провадження № 0000088 слідує, що за ч.2 ст.189 КК України за повідомленням ОСОБА_18
у графі дата внесення до ЄРДР відомостей про заяву, повідомлення про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначено 04.03.2016 року, дата реєстрації 07.03.2016 року, з витягу ЄРДР слідує, що за ч.2 ст. 146 КК України за повідомленням ОСОБА_18 у графі дата внесення до ЄРДР, зазначено 05.03.2016 року, дата реєстрації 07.03.2016 року.

Відповідно до п.1 ч.5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Постановою про створення групи слідчих заступника начальника СУ начальника відділу ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_23 від 04.03.2016 року у кримінальному провадженні досудове розслідування доручено групі слідчих, а саме ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , ОСОБА_41 , ОСОБА_29 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури від 06 квітня 2016 року №139 (чинного на момент внесення у ЄРДР відомостей за епізодом крадіжки майна з церкви - 15 грудня 2018 року), керівник прокуратури, органу досудового розслідування після перевірки внесених до Реєстру відомостей реєструє кримінальне провадження. У Реєстрі автоматично фіксується дата обліку інформації та присвоюється номер кримінального провадження. Факт реєстрації кримінального правопорушення (провадження) настає з моменту підтвердження керівником прокуратури або органу досудового розслідування таких відомостей.

Разом з тим положення ч. 1 ст. 214 КПК зобов`язують уповноважену особу невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування, тобто початок розслідування пов`язаний із моментом внесення відповідних відомостей до ЄРДР (дата внесення яких за цим епізодом - 15 грудня 2018 року), а не із моментом реєстрації кримінального провадження.

За таких обставин, висновки суду щодо протоколів огляду транспортних засобів марки «BMW» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , автомобіль марки «BMW» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , проведених старшим слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_25 , слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 є помилковими.

Заперечуючи висновки суду щодо недоведеності вчинення обвинуваченими будь яких дій, які охоплюються обєктивною стороною злочину , передбаченого ст. 146 КК України, прокурор посилається на сукупність доказів, а саме покази потерпілого ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_21 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , висновки експертів, висновок про відсутність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України вважає немотивованим.
Оцінюючи вирок суду першої інстанції з точки зору його умотивованості , колегія суддів звертає увагу , що відповідної до висловленої ЄСПЛ у справі «Єлісей- ОСОБА_5 і Андоні проти Румунії» (заява № 42447/10), позиції пункт 1 статті 6 зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Ступінь застосування цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Більше того, необхідно враховувати, зокрема, різноманітність доводів, з якими сторона у справі може звернутися до суду, та відмінності, що існують у Договірних Державах стосовно встановлених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків та викладення і підготовки судових рішень. Ось чому питання про те, чи виконав суд обов`язок умотивувати своє рішення, як того вимагає стаття 6 Конвенції, можливо вирішити лише з обставин відповідної справи.
Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції досить детально умотивованим, суд надав відповідь на усі істотні доводи сторони обвинувачення.
Підсумовуючи наведене колегія суддів приходить до висновку , що суду першої інстанції не було представлено доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість обвинувачених.

Суд, мотивуючи свої висновки, врахував обставини кримінального провадження, встановлені також з оглянутих та досліджених під час апеляційного розгляду протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим та відеозапису до нього, відеозаписів з камер спостереження закладу громадського харчування «Макдональдс», відеозаписів з камер спостереження готелю «Вагнес».
З вказаних доказів убачається , що відеозображення камери спостереження закладу громадського харчування «Макдональдс» не дозволяє ідентифікувати осіб, автомобілі; з камер спостереження готелю «Вагнес» випливає, що до готелю приїхав автомобіль темного кольору, з якого вийшли особи, ідентифіковані органами досудового розслідування як ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_18 і попрямували разом з жінкою по коридору.
Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що згідно з пред`явленим органом досудового розслідування обвинуваченням потерпілого було замкнено в одному з номерів готелю «Вагнес», що не відповідає зафіксованим обставинам на камерах відеоспостереження.
Також згідно відеозаписів зранку наступного дня до вказаного готелю приїхав автомобіль темного кольору, з якого вийшли особи, ідентифіковані органами досудового розслідування, як ОСОБА_9 та ОСОБА_48 , які почали спілкування з особою, ідентифікованою органом досудового розслідування як ОСОБА_7 . Після цього до них підійшли особи, ідентифіковані органом досудового розслідування як ОСОБА_8 та ОСОБА_18 . Привітавшись між собою, усі присутні сіли до двох автомобілів та поїхали з території готелю.
Таким чином, суд прийняв до уваги, що до готелю «Вагнес» згідно з оглянутими в судовому засіданні відеозаписами особа, ідентифікована органом досудового розслідування як ОСОБА_18 , приїхала з особами, ідентифікованими органами досудового розслідування як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Стороною обвинувачення суду не було надано відомостей, які б свідчили про спосіб ідентифікації вказаних осіб. Суд також враховує, що потерпілий в судовому засіданні не заперечував, що по приїзду в готель йому дали можливість скористатись належним йому мобільним телефоном і він написав матері смс-повідомлення, щоб вона звернулась у міліцію.
Проаналізувавши зазначені докази, суд дійшов висновку, що вказані докази не свідчать про вчинення обвинуваченими дій, якій охоплюються обєктивною стороною злочину, передбаченого ст. 146 КК України.
З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 146 КК України може бути вчинений у вигляді незаконного позбавлення волі; викрадення людини.
При цьому суд оцінив протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 квітня 2016 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_18 , в присутності понятих, серед представлених фото впізнав особу на фотознімку №3, як ту особу, яка 03 березня 2016 року сиділа поряд з водієм в автомобілі «BMW» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , до салону якого потерпілого примусово посадили. Вказаною особою являється громадянин ОСОБА_9 .
Даний протокол не відповідає вимогам ч.1 ст. 228 КПК України, оскільки у потерпілого не з`ясовувалось чи може ОСОБА_18 впізнати ОСОБА_9 , не опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких він бачив цю особу.

Також суд першої інстанції не прийняв як доказ показання свідка ОСОБА_21 .
З дослідженого та оглянутого під час апеляційного розгляду протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_21 з відеозаписом вбачається невідповідність протоколу слідчої дії відеозапису, згідно якого фактично пояснення щодо обставин кримінального правопорушення давала особа, яка проводила слідчий експеримент, а свідок ОСОБА_21 підтверджував те, що зазначалося.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що вважає безпідставним рішення суду щодо протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим.
Під час апеляційного розгляду прокурор звернув увагу, що висновок суду в цій частині не в повній мірі відповідає дійсності, а також на те, що судом не враховано характеризуючі дані ОСОБА_35 , якому на час злочину виповнилось 19 років, що він родом із сільської місцевості, з його слів ніколи не перебував в готелі, не є автомобілістом, у власності не має транспортного засобу, тому є очевидним, що він не знає точний автомобільний шлях, яким його перевозили обвинувачені.
З даними доводами суд апеляційної інстанції не погоджується , оскільки під час проведення слідчого експерименту потерпілий не посилався на вищевказані обставини, будь-яких заяв від нього не надходило , він давав пояснення , які судом належним чином оцінено в сукупності з іншими доказами.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року N 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio proreo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах "Ірландія проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Кобець проти України").

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Також в апеляційній скарзі прокурор вказує, що незважаючи на відсутність потерпілого 02.07.2019 року, який не з`явився у судове засідання через хворобу , суд перейшов до судових дебатів чим позбавив потерпілого права виступу в них.

Як убачається з матеріалів провадження потерпілий був повідомлений про розгляд кримінального провадження, будь- яких заяв щодо відкладення розгляду кримінального провадження не надавав, інтереси потерпілого представляв захисник ОСОБА_17 , який прийняв участь у судових дебатах.

За таких обставин, права потерпілого під час судового розгляду було забезпечено.

Під час апеляційного розгляду потерпілий не вказував щодо порушення його прав під час судового розгляду, зокрема на участь у судових дебатах.

Суд апеляційної інстанції не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які послугували б підставою для скасування судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку , що доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції про недоведеність в діяннях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень.
Вирок суду відповідає положенням статті 374 КПК України є законним обгрунтованим , вмотивованим.
За таких обставин апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, вирок суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2019 року, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст. 146, ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України виправдано за недоведеністю в їх діях складу кримінальних правопорушень залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, особою, яка тримається під вартою,- в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.
На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3