233 № 233/5997/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого

судді ОСОБА_1

за

участю

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 (відеоконференція)

законного представника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка, Донецької області клопотання «щодо запобіжного заходу» у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000917 від 26 листопада 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Прокурор в судовому засіданні надала письмові клопотання, в яких просила продовжити стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з підстав, викладених в клопотаннях та доданих до нього матеріалів, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177КПК України станом на теперішній час не перестали існувати, зазначаючи при цьому, що інші запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Крім того, прокурор надала письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , посилаючись на ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177КПК України, які станом на теперішній час не перестали існувати, зазначаючи при цьому, що ОСОБА_12 не дотримується умов раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме: 10.03.2021 року, 12.03.2021 року, 07.04.2021 року та 22.04.2021 року порушив обов`язки, покладені на нього в рамках запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що свідчить про недостатність застосування відносно ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_13 , законний представник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_11 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження застосованого запобіжного заходу до останнього.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що має місце мешкання, у зв`язку з чим просив застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_4 підтримав свого підзахисного ОСОБА_8 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 може забезпечити й такий запобіжний захід, як домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти клопотання прокурора, вважаючи, що наявні усі обставини для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, зазначивши, що його матір має низку захворювань та потребує постійного догляду, який він не може їй надати через перебування під вартою.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики, зазначені у клопотанні прокурора є безпідставними, зауваживши, що ОСОБА_9 раніше не судимий, а тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 сама по собі не може бути підставою для тримання останнього під вартою, у зв`язку з чим просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував проти клопотання прокурора, зазначивши, що в теперішній час він офіційно працевлаштувався, пояснивши, що мав порушення обов`язків, покладених на нього в рамках запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту через те, що гуляв з дівчиною, а одного разу затримався на роботі, однак у подальшому зобов`язався порушень не допускати, у зв`язку з чим просив не змінювати йому наявний запобіжний захід на тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_4 вважав, що станом на час розгляду кримінального провадження відсутні підстави для зміни застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою, зазначивши, що ризики, на які посилається прокурор є безпідставними та поки ОСОБА_10 перебував під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, жодних скарг ані від потерпілого, ані від свідків стосовно нього не надходило. Крім того додав, що обвинувачений в теперішній час офіційно працевлаштувався, завжди з`являвся у судові засідання, а коли не з`являвся, на те були поважні причини, у зв`язку з чим вважає, що клопотання прокурора про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу на тримання під вартою подане передчасно, через що заперечував проти його задоволення та просив залишити ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, попередивши останнього про наслідки порушень, у подальшому, обов`язків, покладених на нього в рамках наявного запобіжного заходу.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора, його вимоги, а також клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжних заходів, приходить до наступних висновків.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 09.05.2021 року; обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю на строк до 11.05.2021 року включно.

Відповідно до ст.331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На поточний час судове провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 триває та завершити до закінчення строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , тобто до 09 травня 2021 року та закінчення строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , тобто до 11 травня 2021 року не можливо, у зв`язку із необхідністю проведення відповідних процесуальних дій судового слідства.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також звертаючи увагу та враховуючи зауваження і заперечення сторони захисту, суд вважає, що на час розгляду справи у судовому засіданні, не зникли підстави вважати про існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_14 , ОСОБА_9 можуть спробувати:

- переховуватись від суду;

-незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні;
Розглядаючи зазначене питання, судом враховується, що за вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЧ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178КПК України, зокрема тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення /зменшення/ ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Тримання під вартою, згідно до ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує, що:

- ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке відповідно до вимог ст.12КК України відноситься до категорії тяжких злочинів з санкцією від 7 до 10 років позбавлення волі, а тому зазначає, що можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги п.5 ч.2 ст.183КПК України. Крім того судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177КПК України, а також те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, в період не погашеної та не знятої судимості, не одружений, до затримання офіційно працевлаштований не був.

- ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке відповідно до вимог ст.12КК України відноситься до категорії тяжких злочинів з санкцією від 7 до 10 років позбавлення волі, а тому зазначає, що можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги п.4 ч.2 ст.183КПК України. Крім того судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177КПК України, а також те, що обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, до затримання офіційно працевлаштований не був, характеризується посередньо та не має стійких соціальних зав`язків.

Згідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку, коли така особа обвинувачується у вчиненні злочину: ризик того, що особа не з`явиться до суду; ризик того, що підозрюваний (обвинувачений), у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (справа «Пірузян проти Вірменії»).

Існуючи вищенаведені ризики, передбачені ст.177КПК України, які суд оцінює у сукупності, а не окремо, унеможливлюють зміну обраного щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу на більш м`який, який, як і раніше, так і на зараз, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Суд, погоджується із стороною обвинувачення, що у разі застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Посилання захисника ОСОБА_4 про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 при застосуванні до нього запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту є безпідставними та жодним чином не обґрунтованими.

Крім того, суд критично ставиться до зауважень захисника ОСОБА_5 щодо безпідставності ризиків, вказаних у клопотанні прокурора, оскільки на вказане, захисником не надано жодного офіційного підтвердження, що могло б спростувати доводи сторони обвинувачення, а посилання на ту обставину, що ОСОБА_9 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, само по собі, не може бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, зокрема такий, як домашній арешт.

Також, обґрунтовуючи доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, суд враховує, правову позицію Європейського суду з прав людини викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності вказаних ризиків не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , судом на теперішній час не встановлено. Враховуючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії ухвал про застосування запобіжного заходу, тобто до 09 травня 2021 року, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинувачених, не даючи оцінки зібраним доказам, приймаючи до уваги тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винними у його скоєнні; дані про осіб обвинувачених, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, зазначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на строк шістдесят днів.

З урахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, зокрема із обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.

За таких обставин, клопотання прокурора в цій частині підлягає задоволенню, тоді як в задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_11 , суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.177КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків.

Відповідно до ч.2 ст.177КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.

Суд вважає, що в теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177КПК України, а саме, ОСОБА_11 може спробувати:

- переховуватися від суду;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків;

Зазначені ризики виправдовують продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд, відповідно до вимог ст.178КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ст.181КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_11 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд, оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.187КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_11 , у разі визнання його винуватим; особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, наявність у нього постійного місця проживання в м. Костянтинівка Донецької області; відсутність судимостей в минулому та повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, враховуючи позицію обвинуваченого та його захисника, зважаючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого, тобто до 11 травня 2021 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_11 , не даючи оцінки зібраним доказам та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177КПК України, дійшов висновку, що усунення існуючих ризиків і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого буде можливе при продовженні строку дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, з покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194КПК України.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , а також враховуючи зауваження і заперечення захисника, суд вважає, що на час розгляду справи у судовому засіданні, не зникли підстави вважати про існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_10 може спробувати:

- переховуватись від суду;

-незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні;
Розглядаючи зазначене питання, судом враховується, що за вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЧ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178КПК України, зокрема тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення /зменшення/ ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Тримання під вартою, згідно до ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності зміни застосованого до ОСОБА_10 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_10 , у разі визнання його винуватим; особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, наявність у нього постійного місця проживання в м. Костянтинівка Донецької області; відсутність повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а тому зазначає, що можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги п.5 ч.2 ст.183КПК України. Крім того судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177КПК України, а також те, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, в період не погашеної та не знятої судимості. Також, суд враховує, що під час перебування обвинуваченого ОСОБА_10 під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, останній мав низку порушень обов`язків, покладених на нього в рамках вказаного запобіжного заходу, а саме: 10.03.2021 року, 18.03.2021 року, 12.04.2021 року та 26.04.2021 року, що підтверджується відповідними повідомленнями працівників поліції, доданих до клопотання прокурора.

Таким чином, зазначені та встановлені судом ризики, а також наявність порушень з боку обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язків, покладених на нього в рамках запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, виправдовують зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, що у свою чергу відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В той же час, ані самим обвинуваченим ОСОБА_10 , ані його захисником не наведено належних обставин та не надано відповідних доказів щодо відсутності підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою.

До того ж, з пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_10 судом не вбачається поважності причин систематичного порушення обов`язків, покладених на нього в рамках запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що зазначені вище обставини вказують на неефективність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 попереднього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який фактично у подальшому не слугуватиме досягненню мети застосування запобіжних заходів у вигляді забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, та судом не встановлено даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим суд вважає, що клопотання прокурора про зміну застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою відносно ОСОБА_10 слід задовольнити.

З урахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, зокрема із обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора щодо продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_11 та зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою відносно ОСОБА_10 задовольнити.

В задоволенні клопотань сторони захисту відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до 27 червня 2021 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до 27 червня 2021 року включно.

Змінити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до 27 червня 2021 року включно, взявши його під варту в залі суду.

Обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тримати від вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».

Продовжити застосований запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 такі обов`язки:

1) з`являтися на виклик суду для проведення судового розгляду;

2) не відлучатися з м. Костянтинівка Донецької області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну місця проживання;

4) заборонити обвинуваченому ОСОБА_11 залишати житло за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 - у період часу з 22 годин 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня;

5) заборонити ОСОБА_11 спілкуватись з потерпілим та свідками.

Виконання ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_11 доручити відділу поліції №2 Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 ..

Строк дії ухвали щодо запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців з дня її постановлення, тобто до 29 червня 2021 року включно.
Ухвала, в частині запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, підлягає негайному виконанню органом Національної поліції.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, законному представнику неповнолітнього обвинуваченого та прокурору, а також направити начальнику ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» та до відділу поліції №2 Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області.

Ухвала суду в частині зміни запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя