Провадження № 11-кп/4820/267/21
Справа № 682/463/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження №0000134, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 лютого 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Славутського міськрайонного суду від 28 грудня 2020 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Правутин Славутського р-ну Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, який тимчасово не працює, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Обрано ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більш як на строк до 25.02.2021 року, взято під варту у залі суду.
Позов ОСОБА_12 та ОСОБА_7 до ОСОБА_10 задоволено та стягнуто з нього на користь:
- ОСОБА_12 та ОСОБА_7 56085 гривень на відшкодування матеріальної шкоди.
- ОСОБА_12 7000 гривень витрат за надання правової допомоги.
- ОСОБА_7 8000 гривень витрат за надання правової допомоги.
- ОСОБА_12 300000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
- ОСОБА_7 300000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_10 29822,22 гривень процесуальних витрат на проведення експертиз на користь держави.
Скасовано арешт транспортного засобу автомобіля марки "ВАЗ" моделі "21099" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та повернуто його власнику ОСОБА_13 .
Скасовано арешт транспортного засобу мотоцикла «Мустанг МТ 150-6» та повернуто його власнику ОСОБА_12 .
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду 26.02.2017 року близько 02 години 15 хвилин, на ділянці автодороги між селами Берездів та Малий Правутин Славутського району, яка розташована за межами населеного пункту на відстані 2100 м. від електроопори № 49, ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Ваз 21099», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись в напрямку с. Берездів, діючи недбало, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не вибрав безпечної швидкості руху, яка необхідна була для зупинки транспортного засобу у межах видимості дороги, маючи спроможність об`єктивно виявити перешкоду у вигляді попутного транспортного засобу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом «MUSSTANG» (без номерних знаків) під керуванням ОСОБА_14 , який здійснював стоянку з правого краю проїзної частини в напрямку с. Берездів.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: саден на верхній губі, на правому крилі носа, крововиливу на внутрішній поверхні шкіри голови в лівій тім`яно-скроневій ділянці з переходом на лобну ділянку, забою довгастого мозку, субарахноїдального крововиливу, що охоплює обидві півкулі речовини головного мозку; закритої травми шиї: перелому зуба 2-го шийного хребця; закритої травми живота: крововиливу в паранефральній клітковині зліва та справа, розриву печінки; саден на передній поверхні лівої гомілки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, та які в даному випадку призвели до смерті потерпілого, яка настала на місці події.
Своїми протиправними діями ОСОБА_10 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3.(б), 12.2., 12.3. Правил дорожнього руху України, приписи яких вимагають:
п.1.5. Правил - дії або бездiяльнiсть учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3. Правил - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.2. Правил - у темну пору доби та в мовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги;
п.12.3. Правил - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Наслідки дорожньо-транспортної пригоди у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_14 знаходяться в прямому причинному зв`язку з вищевказаними порушеннями правил безпеки дорожнього руху, допущеними ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вироком суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити та призначити ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.
Свої вимоги аргументує невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_10 здійснював догляд за своїм дідом ОСОБА_15 , 1941 року народження, який є дитиною війни, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та бувшої роботи, де нагороджувався, раніше не судимий, вчинив злочин з необережності. Після вчинення ДТП ОСОБА_10 відразу викликав швидку медичну допомогу, дочекався на місці приїзду поліції та в подальшому повідомив про свою причетність до цих подій; сприяв розслідуванню, що свідчить про наявність в діях останнього пом`якшуючих обставин, передбачених ст.66 КК України, а саме з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину.
Звертає увагу захисник, що безпосередньо ОСОБА_10 та його рідні з моменту настання цієї трагічної події неодноразово намагалися повністю відшкодувати потерпілим завдану матеріальну шкоду та частково моральну.
Крім того, під час судового розгляду обвинувачений був присутній на кожному судовому засіданні та не вчинив протягом усього часу, як досудового розслідування так і судового розгляду, нових злочинів, а тому, на думку захисника, всі ці обставини в сукупності дають суду підстави для застосування до ОСОБА_10 положень ч.1 ст.69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, заперечення потерпілої та представників, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, в якій фактичні обставини та правова кваліфікація дій обвинуваченого не оскаржуються.

Дії ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, кваліфіковано вірно.

Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання з врахуванням положень ст.69 КК України, оскільки покарання ОСОБА_10 у виді та в розмірі, визначеному вироком місцевого суду, належним чином мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, за правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

Покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_10 , в межах санкції інкримінованої статті ближче до мінімального, на переконання колегії суддів, є законним та справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, а тому підстав вважати призначене покарання надмірно суворим, про що зазначається у апеляційній скарзі захисника, не вбачається.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував, що він вчинив тяжкий злочин з необережності в стані алкогольного сп`яніння; раніше не судимий; позитивно характеризується за місцем проживання; не перебуває на обліку у лікарів психіатра, невропатолога та нарколога.
Разом з тим, протиправні дії обвинуваченого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини, а тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_10 слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не встановлені.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Тобто, для застосування положень ст.69 КК, крім наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, необхідно, щоб ці обставини з урахуванням особи винного ще й істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому згідно з вимогами цієї норми, оскільки пом`якшуючих покарання обставин судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження не встановлено, кримінальне правопорушення вчинене в стані алкогольного сп`яніння, заподіяна шкода відшкодована частково, потерпіла категорично заперечила щодо пом`якшення покарання обвинуваченому.

Приймаючи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначений ОСОБА_10 строк покарання в умовах ізоляції від суспільства, є співмірним протиправному діянню, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, місцевим судом під час призначення обвинуваченому розміру покарання, враховувалися обставини, якими обґрунтовуються апеляційні вимоги захисника, з відповідною їх оцінкою.

В свою чергу, захисником не наведено переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене покарання ОСОБА_10 є неправильним, явно несправедливим через його суворість, та того, що призначення його підзахисному більш м`якого покарання забезпечить його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_10 здійснює догляд за своїм дідом, не є визначальними і не можуть бути підставою для призначення йому більш м`якого покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_10 в апеляційному порядку не виявлено, а відповідно і підстав для зміни вироку суду щодо останнього не вбачається.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,
п о с т а н о в и л а:
Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2020 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4