У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004401, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2020 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,
представник потерпілої ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Ухвалено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково, стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» 23 376,37 грн., на відшкодування майнової шкоди, з ОСОБА_5 20 000 грн., на відшкодування моральної шкоди та 10 000 грн., на відшкодування витрат на правову допомогу адвоката.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у зв`язку із залученням експертів в сумі 3 297 грн.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким відмовити в задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди та відшкодування витрат на правову допомогу з ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає частковому скасуванню із відмовою в стягненні моральної шкоди та відшкодуванні витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 .
Зауважує, що судом першої інстанції, в порушення п. 9 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., не зазначено відповідних мотивів прийнятого рішення про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., з огляду на те, що в матеріалах провадження відсутні експертизи, або будь-які інші докази на підтвердження наявності у потерпілої моральних страждань.
Крім того, в матеріалах провадження наявний лише розрахунок витрат потерпілої ОСОБА_9 на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., на відміну від доказів на підтвердження фактичної сплати коштів.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

14.12.2019 р. близько 14.40 год., ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби по вологій, чистій, прямій ділянці проїзної частини паркувального майданчику ТРЦ «Сіті Центр», за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 98, зі сторони вул. Потьомкінської у напрямку до пр. Центрального, та, в подальшому, виконав маневр повороту ліворуч. У цей же час не проїзній частині вказаного паркувального майданчику перебувала пішохід ОСОБА_9 .
Рухаючись у обраному напрямку, при виконанні маневру повороту ліворуч, водій ОСОБА_5 , в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху, а саме: рухаючись проїзною частиною паркувального майданчику ТРЦ «Сіті Центр», був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, при виконанні маневру повороту ліворуч не впевнився у його безпечності для інших учасників дорожнього руху, при виникненні перешкоди для руху у вигляді пішохода не дотримався безпечного інтервалу для об`їзду перешкоди та не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоч мав таку можливість, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритого двох-щиколоткового перелому правої гомілки зі зміщенням уламків, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Обставини обвинуваченим ОСОБА_5 не заперечувались, досліджувались за згодою учасників судового провадження, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України. Вирок суду в цій частині апелянтом також не оскаржується.

Щодо доводів захисника про безпідставне задоволення цивільного позову потерпілої, в частині стягнення моральної шкоди, апеляційний суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

За змістом ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є, у тому числі, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а отже і захист прав та інтересів окремих осіб, яким злочином заподіяно матеріальної або моральної шкоди.
Відповідно до положень ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. На захист інтересів неповнолітніх осіб цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 2 ст. 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає, окрім іншого: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, при цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до правового висновку, викладеного в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 686/23731/15-ц, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що до початку судового розгляду представником потерпілої ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 подано цивільний позов, в якому моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, оцінено в 50 000 грн. Такий розмір обґрунтований тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 будучи самотньою, без чоловіка та рідних, які б могли піклуватись про неї, перебувала на лікуванні, що супроводжувалось нервовим навантаженням, стресом та нестерпною біллю. Більш того, до та після проведення операції вона відчувала страх назавжди залишитись скаліченою та не в повній мірі бути працездатною, адже навіть на час подання цивільного позову вона не могла ходити, обслуговувати себе та основний час протягом доби перебувала в лежачому стані.

Оцінивши вказані обставини та матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов беззаперечного висновку, що заподіяна моральна шкода є очевидною та враховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, характеру та обсягу фізичних страждань потерпілої, яка зазнала тілесних ушкоджень, характеру вимушених змін у її повсякденному житті, те, що потерпіла тривалий час лікувалась, визначив, що моральна шкода, заподіяна потерпілій підлягає відшкодуванню у розмірі 20 000 грн.

За такого, цивільний позов, у частині відшкодування моральної шкоди, вирішено правильно, оскільки сума, призначена до стягнення, відповідає ступеню моральних страждань потерпілої ОСОБА_9 , яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді двох-щиколоткового перелому правої гомілки зі зміщенням уламків, що тією чи іншою мірою супроводжуватиме потерпілу протягом всього життя, проходила відповідне тривале лікування та потребувала стороннього догляду, що призвело до зміни її звичайного укладу та способу життя, із чим погоджується апеляційний суд.

Що стосується питання відшкодування витрат, понесених потерпілою на правову допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).
Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 06.02.2020 р. між потерпілою ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_10 укладено договір про надання правової допомоги, відповідно якому ціна послуг адвоката складає 10 000 грн.
Крім того, адвокатом ОСОБА_10 надано рахунок № 06.02.2020, у якому деталізовано послуги, що надаються, їх кількість та вартість.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 575 від 06.02.2020 р., адвокат ОСОБА_10 отримала від ОСОБА_9 , на виконання умов договору про надання правової допомоги, 10 000 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що матеріали провадження містять належні, допустимі та достатні докази на підтвердження понесених потерпілою ОСОБА_9 витрат на правову допомогу, у зв`язку із чим, рішення суду першої інстанції про стягнення витрат потерпілої ОСОБА_9 на правову допомогу є таким, що відповідає приписам ст. ст. 127-129 КПК України, а його розмір, з урахуванням вимог ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, є обґрунтованим.

При цьому, слід зауважити, що в апеляційній скарзі сторона захисту не навела будь-яких аргументів про неспівмірність витрат, понесених потерпілою на правову допомогу, а також щодо розумності їх розміру, з урахуванням складності справи, обов`язок доведення яких покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не навів.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2020 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді
_____________________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3