Провадження №11-кп/801/557/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09.02.2021, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про припинення його катування у вигляді довічного позбавлення волі та звільнення його або іншим шляхом захистити його права,

в с т а н о в и в:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про припинення його катування у вигляді довічного позбавлення волі та звільнення його або іншим шляхом захистити його права.
Суд мотивував своє рішення тим, що на даний час відсутні передбачені законодавством України підстави для звільнення від відбування покарання засуджених до довічного позбавлення волі.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою припинити його катування. В обґрунтування своїх апеляційних вимог засуджений вказав на неповноту судового розгляду, неврахування всіх його вимог та неправильне трактування судом закону. Вважає, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі це катування, а тому він просить його припинити.
Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення вимог апелянта, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Судом встановлено, що вироком Київського міського суду від 02.06.1997 ОСОБА_7 був засуджений за за ч. 3 ст. 22, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 17-215-3, п. «а» ст. 19-93, п.п. «г,ж» ст. 93, ст. 42, ст. 43 КК України в редакції закону від 1960 року до виняткової міри покарання смертної кари розстрілу з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна засудженого. Ухвалою Верховного суду України від 31.07.1997 вирок Київського міського суду від 02.06.1997 щодо засудженого ОСОБА_7 змінено, виключено із вироку кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_7 за ст.ст. 19,19 п. «а» КК України і постановлено вважати засудженим ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 93 п.п. «г,ж», 222 ч. 3, 140 ч. 2, 17,215-3 ч. 2 КК України і за сукупністю вироків до смертної кари-розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Київського міського суду Вінницької області від 22.08.2000 вирок Київського міського суду від 02.06.1997 щодо ОСОБА_7 приведено у відповідність із Законом України від 22.02.2000. Постановлено вважати його засудженим за ст. 93 п.п. «г,ж» КК України до довічного позбавлення волі, за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 93 п.п. «г,ж», 222 ч. 3, 140 ч. 2, 17-215-3 ч. 2 КК України на підставі ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, і відповідно до ст. 43 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Вирок набрав законної сили 31.07.1997 та звернутий до виконання в межах строків виконання обвинувального вироку суду.
На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».
Засуджений клопоче перед судом про припинення катування, шляхом його звільнення, оскільки він переконаний, що призначене йому покарання незаконне, а вирок щодо нього не звернутий до виконання.
Розглядаючи клопотання, суд першої інстанції прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог засудженого.
Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
З положень даної правової норми вбачається, що довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість звільнення від відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі, оскільки таке звільнення не передбачено законодавством України у сфері кримінальної юстиції.

При цьому суд вказав на механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення.

Доводи апелянта про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права надумані і свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді не знайшли.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, при прийнятті ухвали суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого, і такі правові положення не суперечать ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та Конституції України.
Згідно зі ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскільки законодавство України не передбачає можливість звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому до довічного позбавлення волі, суди, які керуються лише законом, повинні діяти лише в його межах, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого є обґрунтованим.
Посилання апелянта, що його катують, зводяться до того, що його ув`язнили на підставі незаконного, на його переконання, вироку суду, який не приведений до виконання.
Дані твердження колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсності, адже ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком суду, який набув законної сили і звернений до виконання у визначені законом строки. Підстав вважати, що ОСОБА_7 утримується під вартою незаконно, немає.
Колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу обґрунтованою, належним чином вмотивованою, такою, що відповідає як фактичним обставинам справи так і вимогам Закону. Підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09.02.2021, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про припинення його катування у вигляді довічного позбавлення волі та звільнення його або іншим шляхом захистити його права, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4