ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/4/21Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 707/2032/16-к Категорія: ч. 1 ст. 186 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання за участі: прокурорів обвинуваченого захисниківОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000155 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу розміром 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 360 грн.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у виді особистого зобов`язання.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речового доказу,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винуватими та засуджено за те, що він відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки начальника ГУНП в Черкаській області № 22 о/с від 12.02.2016, працював на посаді інспектора Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області. 19.07.2016 близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_13 на власному автомобілі Мегсеdes-Вепz А 210, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , виїхала з с. Байбузи Черкаського району Черкаської області в напрямку с. Закревки Черкаського району Черкаської області. Рухаючись по вул. Вільшанській в с. Байбузи та переїхавши міст через річку Вільшанка, остання повернула вліво та зупинила автомобіль на території сільського пляжу. У цей час позаду її автомобіля зупинився автомобіль Fiat Doblo синього кольору, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням інспектора Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 , який перебував при виконанні своїх службових обов`язків, був одягнутий у службову форму працівника поліції, та який, вийшовши із автомобіля та підійшовши до ОСОБА_13 , вказав на необхідність пред`явлення йому документів на транспортний засіб та посвідчення водія. У подальшому, ОСОБА_10 , 19.07.2016 близько 14 год. 20 хв., перебуваючи на території пляжу в с. Байбузи Черкаського району Черкаської області, що знаходиться на річці Вільшанка поряд з вул. Вільшанською, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, повідомивши ОСОБА_13 завідомо неправдиву інформацію про нібито порушення нею Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, скориставшись її розгубленим станом, в присутності останньої відкрито викрав з гаманця, який вона тримала у руці, грошові кошти у сумі 500 грн., чим спричинив ОСОБА_13 матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_10 за недоведеністю його винуватості та відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Зазначає, що судом, для встановлення дійсних обставин провадження, безпідставно не викликано для допиту в якості свідків осіб, щодо виклику яких стороною захисту заявлялось клопотання. Крім того, судом хоч і викликалася ОСОБА_14 , яка була присутня під час розмови ОСОБА_15 з потерпілою ОСОБА_13 , однак так і не була допитана.

Стверджує, що судом у вироку не зафіксовано ряд обставин, що мають істотне значення для справи, не надано належної оцінки зібраним в провадженні доказам та не усунуто розбіжності в показаннях свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та потерпілої ОСОБА_13 щодо її гаманця, наявності в ньому грошових коштів та їх кількості.

Вказує, що в розумінні ст. 98 КПК України грошова купюра номіналом 500 грн. є предметом злочину, але не є речовим доказом, тому оскільки вона такою не являється, відсутня в матеріалах провадження і не досліджувалась судом першої інстанції, то відсутній предмет посягання, що виключає подію та склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України

Також, звертає увагу на те, що судом першої інстанції не встановлено, яким чином ОСОБА_10 розпорядився відкрито викраденим майном, тобто грошовою купюрою номіналом в 500 грн., що вказує на завершеність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України. Крім того, у вироку здійснено посилання на протокол прийняття заяви потерпілої про вчинення кримінального правопорушення від 19.07.2018, який відсутній в матеріалах кримінального провадження

Загалом, на думку сторони захисту, показання свідків сторони обвинувачення є суперечливими в контексті підробиць та конкретизації обставин вчинення злочину, а встановленому факту «відкуплення», зафіксованому у змісті обвинувального вироку за порушення ПДР України суд першої інстанції будь-якої правової оцінки не надав.

Підсумовуючи наведене захисник зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 ґрунтується лише на показаннях зацікавленої потерпілої, її заінтересованих родичів та проведених з ними слідчими експериментами та впізнаннями. В той час коли невинуватість обвинуваченого ґрунтується на показаннях місцевих жителів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , які не є заінтересованими особами чи його родичами. Більш того, судом залишилось без належної уваги те, що потерпіла сама погодилась на передачу грошей обвинуваченому, розуміючи, що скоїла правопорушення, що виключає наявний склад інкримінованого ОСОБА_10 злочину.

Крім того, як в апеляційній скарзі так і в окремому клопотанні, поданому в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, захисник наполягає на повторному дослідженні судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, шляхом допиту обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 .

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просить, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо його приналежності до працівника правоохоронного органу, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим та засудити за ч. 1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Сторона обвинувачення, не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на положення ст.ст. 50, 65 КК України і роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції не в достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до умисних злочинів середньої тяжкості, що посягає на приватну власність та недоторканість майна, рівень суспільної небезпечності обвинуваченого та дані про його особу. Зокрема, залишено поза увагою те, що ОСОБА_10 винуватість у вчиненому не визнав, від дачі показань в якості підозрюваного відмовився, а в суді першої інстанції зазначив про зведення на нього наклепу потерпілою, не відшкодував збитки, навіть не попросив у потерпілої вибачення, а злочин вчинив із використанням наданої йому влади, перебуваючи на службі у форменному одязі.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилась потерпіла ОСОБА_13 , яка не повідомила про поважні причини свого неприбуття, в тому числі, не скористалась правом на дистанційну участь в судовому засіданні, що не перешкоджає розгляду провадження по суті заявлених апеляційних вимог та узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думки: обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисників адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в підтримку апеляційної скарги сторони захисту в повному обсязі і безпідставність апеляційних вимог прокурора; прокурора про задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 ; заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_10 про незаконність ухваленого щодо нього обвинувального вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши фактичні обставини провадження і характеризуючі дані на обвинуваченого, в межах заявлених учасниками судового провадження та задоволених судом апеляційної інстанції, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 належить до часткового задоволення, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92 КПК України).

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, наведених вимог закону Черкаським районним судом Черкаської області при постановленні вироку щодо ОСОБА_10 не дотримано та прийнято рішення, яке не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, місцевий суд, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами кримінального провадження докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), доведена, однак колегія суддів, за результатами апеляційного перегляду вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 16.10.2018, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.
За клопотанням сторін захисту та обвинувачення судом апеляційної інстанції, на виконання положень ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно досліджено обставини, встановлені під час кримінального провадження, а саме безпосередньо допитано: обвинуваченого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , а також досліджено письмові матеріали кримінального провадження в частині, що стосується характеризуючих даних на обвинуваченого та роду його діяльності.

Допитаний судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав в повному обсязі, підтвердив показання надані ним суду першої інстанції та показав, що 19.07.2016 близько 14 год. під час виконання службових обов`язків по обслуговування території с. Байбузи, у форменному одязі, здійснював рух на власному автомобілі в напрямку с. Закревки. На автодорозі помітив автомобіль чорного кольору марки Мерседес, який повільно рухався попереду. Наблизившись до даного автомобіля, він увімкнув лівий поворот, чим позначив намір здійснити маневр обгону, однак автомобіль різко змінив напрямок руху, взяв вліво і він ледь не злетів з дороги. Щоб подивитися, хто перебуває за кермом, він обігнав автомобіль Мерседес, однак скло було тановане і видно нічого не було. Автомобіль не змінюючи напрямку руху поїхав далі, виїхав на міст, спустився вниз до ставка і зупинився на пляжі. Спускаючись донизу він помітив, як з водійського сидіння автомобіля Мерседес вийшов хлопець 11-13 років, а з переднього пасажирського місця хлопець такого ж віку. Із заднього пасажирського сидіння вийшла жінка 35 років. Вийшовши з власного автомобіля, він направився у напрямку Мерседеса і запитав вік у хлопця, який був за кермом автомобіля, на що він відповів, що йому 12 років. Побачивши його жінка з автомобіля взяла червоний гаманець і підійшла ближче. Коли він представився, жінка одразу почала вибачатися, казала, що дала керувати автомобілем дитині, розраховуючи, що на дорозі інших автомобілів не буде. Хоча він не просив пред`явити документи, з гаманця жінка достала посвідчення водія та техпаспорт на автомобіль, які надала йому. Дані документи він оглянув, жінка дійсно мала право на керування транспортними засобами категорії «В» і одразу повернув. Спілкування з жінкою проходило 3-5 хвилин на відстані двох витягнутих рук. Потім він поїхав, оскільки на вирішенні мав термінове депутатське звернення. Повертаючись у с. Байбузи, біля сільради він зустрів сільського голову ОСОБА_22 , якому розповів про те, що сталося. Коли він повернувся в райвідділ, начальник сектору ОСОБА_28 запитав у нього, що там трапилось з Мерседесом і він йому розповів все так, як було. Пізніше йому на телефон зателефонувала жінка, яка сказала про те, що її кума дала йому хабара в розмірі 500 грн. і цю проблему треба вирішити. На що він сказав, що зайнятий, ніяких грошей не брав і щоб вона зателефонувала пізніше. Через декілька хвилин жінка знов зателефонувала, казала що в райвідділі, що у нього будуть проблеми, оскільки вона має відеодоказ того, що він узяв гроші. Про ситуацію що склалася, він рапортом доповів начальнику райвідділу та пішов у щорічну відпустку. Через 3 тижні йому зателефонував ст. слідчий прокуратури Черкаської області Гучинський, який повідомив, що йому треба з`явитися. В ході допитів він неодноразово наголошував на тому, що автомобілем керували діти, на що слідчий не реагував і схиляв його до визнання вини, зокрема, казав щоб він зізнавався та як учасника АТО йому датуть умовне покарання або звільнять по амністії.

На уточнююче запитання захисника обвинувачений ОСОБА_10 зазначив, що свідка ОСОБА_18 не було на місці події. Саме ОСОБА_13 розповіла секретарю та землеупоряднику сільради про те, що в автомобілі був її син і син агронома. ОСОБА_18 є кумою ОСОБА_13 , скандальною особою, яка постійно скаржиться на дії співробітників державних органів. На його думку, ОСОБА_13 та ОСОБА_18 обмовили його щоб прибрати з села, він знав, що остання за гроші вирішує різного роду питання. Також вказав про те, що протокол про адміністративне правопорушення на дорозі він не складав, оскільки, як дільничний інспектор, не мав повноважень на це. Незважаючи на це, як співробітник правоохоронного органу, у разі виявлення правопорушення, зобов`язаний був вжити заходів для його припинення. Крім того пояснив, що не міг бачити під мостом свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , оскільки вони перебували на певній відстані від місця події за його спиною. Коли ОСОБА_18 йому телефонувала, вона казала, що кума дала йому гроші і він взяв хабар за те, щоб він не складав протокол про адміністративне правопорушення.

На уточнююче запитання прокурора обвинувачений ОСОБА_10 зазначив, що його обмовили на суму в 500 грн., яка є незначною, щоб все мало більш реальний вигляд. Крім того ще раз вказав на те, що про ситуацію, яка мала місце з автомобілем Мерседес, він розповів сільському голові та рапортом доповів начальнику райвідділу. Він не викликав на місце події уповноважених працівників поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в подібних ситуаціях, що мали місце до цього, ніхто не приїжджав за відсутністю відповідних ресурсів. Також у нього на виконанні було звернення депутата, на яке він мав надати відповідь в короткі строки.

Свідок ОСОБА_20 , допитаний судом апеляційної інстанції показав, що перебуваючи на риболовлі разом зі своїм кумом ОСОБА_21 , бачив чорний автомобіль з іноземним номерним знаком, за яким рухався автомобіль дільничного ОСОБА_10 . Бачив, як автомобіль з`їхав з гори, а потім зупинився. З водійського місця вийшов невідомий йому хлопчина віком до 15 років, якого він не знає, а з переднього пасажирського ще один хлопчик того ж віку, син його друга Скалиги. З заднього пасажирського сидіння вийшла чорнява жінка віком до 40 років. Автомобіль дільничного зупинився позаду автомобіля, потім до жінки підійшов дільничний ОСОБА_10 і вони про щось розмовляли, про що саме не знає, не чув. У подальшому дільничний поїхав.

На уточнюючі запитання захисників свідок ОСОБА_20 пояснив, що на той момент, коли відбувалися події, про які він дав показання, він з ОСОБА_21 знаходились під мостом, однак все бачили. Це місце знаходиться нижче по відношенню до місця, де відбувалась подія. Подумав, що хлопці щось натворили, оскільки їх наздогнав дільничний. Коли дільничний і жінка, яка вийшла з автомобіля спілкувались, вони перебували на відстані близько метра один від одного, крику чи ґвалту не було. Не бачив, щоб вони щось один одному передавали. Про те, що шукають свідків події, дізнався з об`яви в селі. Дільничного бачив 5-7 разів, він ходив по селу і опитував людей. Знав, що це дільничний ОСОБА_10 , однак безпосередньо з ним не спілкувався, оскільки до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягався. Він не знає жінку, яка вийшла з автомобіля, в с. Байбузи вона не проживає, ОСОБА_18 знає як мешканку села, неприязних відносин не має.

На уточнюючі запитання прокурора свідок ОСОБА_20 пояснив, що під час досудового розслідування його не допитували. Він побачив в селі об`яву про те, що шукають свідків, тому зателефонував захиснику та повідомив про те, що бачив біля річки. Потім захисник приїжджав в село, він з ним зустрівся в центрі і надав під диктовку пояснення, які прочитав та підписав. Події мали місце в будній день влітку 2016 року. ОСОБА_10 та жінка, яка вийшла з автомобіля, спілкувались близько 10 хвилин.

Свідок ОСОБА_22 , допитаний судом апеляційної інстанції показав, що з 2015 року працює на посаді голови Байбузівської сільської ради Черкаського району Черкаської області. В той день ОСОБА_10 йому повідомив, що коли їхав на хутір Закревки, не доїжджаючи до мосту, ледь не потрапив у ДТП, так як його підрізав автомобіль, який їхав попереду. Він обігнав даний автомобіль і побачив, що за кермом знаходиться хлопчик. Також зазначив, що після того, як даний автомобіль зупинився, з місця водія вийшла неповнолітня дитина. Пізніше в сільраді він розповів, що сталося з дільничним своїм співробітникам, на що секретар сільради повідомила, що приїжджала жінка довідатися, чи дійсно ОСОБА_10 є дільничним інспектором с. Байбузи. Ця жінка розповіла керівнику апарату ОСОБА_15 про те, що дала керувати автомобілем дитині, зазначивши, що йому треба десь вчитися керувати. Тобто зі слів ОСОБА_10 та ОСОБА_15 йому відомо, що автомобілем керувала неповнолітня дитина. Інформацію про дільничного інспектора жінка дізналась зі стенду, який знаходиться біля сільської ради. Дана жінка не лише ознайомилась з резюме дільничного, а й зайшла в сільраду до секретаря. Безпосередньо ця жінка розповіла керівнику апарату, що за кермом автомобіля знаходилась неповнолітня дитина. На скільки йому відомо, дана жінка мешкає в м. Львів, а в с. Байбузи приїжджає до родичів.

На уточнюючі запитання захисників свідок ОСОБА_22 пояснив, що подія, про яку він дізнався зі слів ОСОБА_10 та візит до сільради жінки, відбувалися в один день. На його думку, жінка приїхала до сільради одразу після подій, що мали місце, для того щоб дізнатися, чи дійсно ОСОБА_10 є дільничним інспектором с. Байбузи. Як йому стало відомо зі слів працівників сільради, жінка не розповідала про вимагання дільничним хабаря. На час події, ОСОБА_10 нещодавно працював дільничним інспектором і був закріплений за с. Байбузи. Зауважень до роботи ОСОБА_10 не було, вони співпрацювали в руслі законодавства. На вході до сільради знаходився стенд із зображенням, в тому числі, ОСОБА_10 , де також зафіксовано його номер телефону і не тільки його, а й інших служб. ОСОБА_18 він знає, особистих конфліктів у них не має. Про інформацію, яку розповіла жінка було відомо працівникам сільради ОСОБА_15 та землеупоряднику ОСОБА_26 .

На уточнюючі запитання прокурора свідок ОСОБА_22 пояснив, що ОСОБА_10 знає з того часу, як він приступив до виконання своїх обов`язків, між ними були виключно робочі відносини. Про події, що мали місце йому відомо зі слів ОСОБА_10 та працівників сільради. Безпосередньо керівнику апарату жінка розповіла про те, що сталося на дорозі. З приводу грошей, ні ОСОБА_10 , а ні керівник апарату не розповідали.

Свідок ОСОБА_15 , допитана судом апеляційної інстанції показала, що працює секретарем Байбузівської сільської ради Черкаського району Черкаської області. ОСОБА_13 знає, на час подій, вона приїхала із м. Львів переоформляти спадщину. У другій половині дня ОСОБА_13 приходила в приміщення сільради для того, щоб дізнатися, чи дійсно ОСОБА_10 є дільничним інспектором с. Байбузи. ОСОБА_10 повідомила, що її малолітній син ОСОБА_29 , керував автомобілем, в той час, коли на передньому пасажирському сидінні був ОСОБА_30 , а вона зі своєю матір`ю ОСОБА_16 перебували на задньому пасажирському сидінні, обігнав автомобіль дільничного інспектора і був ним зупинений. Коли автомобіль був зупинений, ОСОБА_10 встановив, що за кермом перебувала дитина. На її здивування, що дитина робить за кермом, ОСОБА_13 повідомила, що йому потрібно вчиться керувати.

На уточнюючі запитання захисників свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_13 при ній не телефонувала в поліцію і не просила її це зробити. Вона забігла знервована в сільраду, а її матір в цей час перебувала в автомобілі. При розмові, яка мала місце між нею та ОСОБА_13 була також присутня ОСОБА_26 . ОСОБА_13 розповіла, що вона з мамою сиділи на задньому пасажирському сидінні автомобіля, Скалига на передньому пасажирському, а її син ОСОБА_29 був за кермом. Про те, що в автомобілі був ще хтось, зокрема, ОСОБА_18 . ОСОБА_13 не повідомляла. Зауважень до дільничного інспектора ОСОБА_10 у мешканців с. Байбузи не було, його поважали.

На уточнюючі запитання прокурора свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_13 повідомила, що її син ОСОБА_29 , керуючи автомобілем обігнав автомобіль ОСОБА_10 . В цей час в автомобілі також був ОСОБА_30 , вона та її матір. Щодо того, що ОСОБА_13 передала ОСОБА_10 гроші, вона не казала і про вимагання теж. Вона розповідала голові сільради ОСОБА_22 про візит ОСОБА_13 і про те, що вона розповіла, однак коли це було, не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_18 , допитана судом першої інстанції показала, що до неї в гості в другій половині дня приїхали ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які разом поїхали у с. Закревки. Подорозі до вказаного села, у магазині вони придбали воду, за яку вона розрахувалась сама, оскільки у ОСОБА_13 були гроші лише купюрами по 100 та 500 грн. На 100 грн. ОСОБА_13 хотіла придбати часник, по який їхала в с. Закревки, а з купюри номіналом в 500 грн. у продавця магазину не було здачі. Потім вони заїхали до річки щоб віддати дітям дрова, які відпочивали на березі. Бачила, як позаду автомобіля, яким керувала ОСОБА_13 , зупинився автомобіль, з якого вийшов чоловік у чорній формі, який підійшов до потерпілої. Про що вони розмовляли, вона не чула, однак бачила, що коли ОСОБА_13 відкрила гаманець, чоловік протягнув до нього руку, а потім одразу забрав її назад. Коли ОСОБА_13 повернулась до автомобіля, ОСОБА_16 її запитала, що трапилось, на що вона повідомила, що нічого. Однак, відкривши гаманець, ОСОБА_13 продемонструвала їй, що у ньому залишилось лише 100 грн., а 500 грн. не було. Потім вони поїхали в с. Закревки, де улюдей дізналися, що особа, яка їх зупинила дільничний інспектор. З с. Закревки вони поїхали в с. Байбузи для того щоб з`ясувати, чи дійсно даний чоловік є дільничним інспектором. Біля сільради вони побачили фотографію та пересвідчилися, що їх зупинив дільничний інспектор ОСОБА_10 . Після чого вони зателефонували дільничним ОСОБА_31 та ОСОБА_23 , яким повідомили, що ОСОБА_10 взяв у ОСОБА_13 500 грн. за те, що вона порушила ПДР, зокрема, не пропустила його на повороті. Після проведеного допиту стороною захисту свідок згадала, що Перед тим, як поїхати на пляж вони заїжджали до магазину і купляли воду. За воду розраховувалась вона, оскільки у ОСОБА_13 в гаманці була лише купюра номіналом в 500 грн.

В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_18 , пославшись на тривалий проміжок часу від події, показання у вільній формі не надала, а на уточнюючі запитання прокурора показала, що в ході досудового розслідування, в тому числі, проведення слідчих дій з її участю, та судового розгляду давала показання, які є правдиві і вона їх підтримує. Вона родом з м. Канєва, в с. Байбузи проживає тривалий час і є кумою потерпілої ОСОБА_13 . Пам`ятає, що їхала з магазину на автомобілі, за кермом якого була ОСОБА_13 , в салоні автомобіля також були син ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 . В ході руху автомобіля ОСОБА_13 ПДР не порушувала, аварійних ситуацій на дорозі не спричиняла. Вони заїхали і зупинились біля річки. Наразі свідок згадала, що в автомобілі дітей не було, а вони приїхали за ними на берег. До них під`їхав дільничний інспектор, який зупинив автомобіль позаду автомобіля ОСОБА_13 . З автомобіля вона не виходила, вийшла лише ОСОБА_13 . ОСОБА_13 спілкувалась з дільничним інспектором, однак про що йшла річ, вона не чула. За таким спілкуванням вона спостерігала через вікно автомобіля. Вона бачила, що дільничний інспектор про щось казав ОСОБА_13 , а вона йому відповідала, потім дільничному щось було дано в руку. Коли ОСОБА_13 повернулась в автомобіль, вона сказала, що дільничний взяв 500 грн. У зв`язку з чим вона зателефонувала своєму знайомому, повідомила про те, що сталося, щоб він вплинув на дільничного і повернув гроші. Також вони приїжджали в райвідділ і писали заяву про вчинене кримінальне правопорушення. Свідок не пам`ятає, чи ОСОБА_13 дала гроші дільничному, чи він сам їх взяв. Про те, що дільничний взяв 500 грн. ОСОБА_13 повідомила одразу, коли повернулась в автомобіль. З приводу подій, що мали місце із ОСОБА_13 у неї був конфлікт із ОСОБА_10 , однак на даний момент він вичерпаний.

На уточнюючі запитання захисників свідок ОСОБА_18 пояснила, що до подій вона не знала дільничного інспектора ОСОБА_10 і з ним не контактувала. Вона особисто не фіксувала будь-яким чином події, що відбувалися на пляжі між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 і чи хтось це робив, їй не відомо. Вона лише здійснювала звукозапис розмови, яка відбувалася в райвідділі з ОСОБА_28 та ОСОБА_27 , на що вони згоду не давали. Свідок не пам`ятає, чи казала ОСОБА_28 та ОСОБА_27 про те, що в неї є відеозапис подій між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 і, чи визнавали останні факт вчинення ОСОБА_10 правопорушення. Після подій вона телефонувала своєму знайомому ОСОБА_32 , прізвища не пам`ятає, він працював в Черкаському РВ. З ним у неї була розмова про те, що дільничним були взяті гроші, ОСОБА_33 сказав, що порадиться з керівництвом і зателефонує, однак цього не зробив, тому вони зателефонували на «102». Скільки пройшло часу з того моменту, коли трапилась подія і до офіційного повідомлення про вчинений злочин, свідок не пам`ятає. На момент події у неї не було при собі мобільного телефону, тому вони поїхали до неї додому, вона взяла мобільний телефон з якого зателефонувала працівнику поліції ОСОБА_32 . Перед тим, як поїхати до неї додому, вони заїхали до сільради з метою пересвідчитися, чи дійсно чоловік, з яким спілкувалась ОСОБА_13 дільничний інспектор с. Байбузи. За часником ОСОБА_13 їздила до події, однак точно свідок не пам`ятає. ОСОБА_18 також не пам`ятає, чи заїжджали вони в магазин і чи купували воду. Також вона не пам`ятає, чи брала з собою ОСОБА_13 гаманець, коли виходила з автомобіля для спілкування із дільничним інспектором. Вона спокійно спілкувалась із ОСОБА_10 біля машини і не кричала в ході розмови або після неї. Також зазначила про відсутність будь-яких конфліктів між нею та головою сільради ОСОБА_22 . Вона не пам`ятає, де саме були діти, коли вони приїхали на берег і не може згадати, де хто сидів в автомобілі ОСОБА_13 . Після події вона особисто телефонувала на мобільний телефон ОСОБА_10 , казала, щоб він віддав гроші ОСОБА_13 , однак що на це сказав їй останній і скільки вона разів йому телефонувала, не пам`ятає. Після перерви в судовому засіданні свідок згадала, що вони приїжджали на берег щоб завезти дітям дрова, а не їх забрати. В той день вона поїхала із ОСОБА_13 щоб покататися, оскільки вона купила нову машину. Вона бачила, як ОСОБА_13 дала ОСОБА_10 документи, він їх повернув, а потім взяв гроші з її гаманця. Про те, що ОСОБА_10 взяв гроші розповіла ОСОБА_13 , коли повернулась до автомобіля. ОСОБА_34 була обурена подією, однак ні їм, ні ОСОБА_10 , ні іншим особам нічого не кричала, на допомогу не кликала. Після подій вони не шукали автомобіль дільничного інспектора і особисто вона, його фотознімки не робила. Також згадала, що вона сиділа на передньому пасажирському сидінні, за кермом була ОСОБА_13 , а на задньому пасажирському сидінні були ОСОБА_17 та ОСОБА_16 .

Після перерви в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 на уточнюючі запитання суду пояснила, що з автомобіля ОСОБА_13 виходила з гаманцем. Бачила, що потерпіла сама відкрила гаманець, а дільничний з нього щось взяв. Також ОСОБА_13 давала працівнику поліції щось, можливо документи, які він їй повернув, а потім щось взяв у неї з гаманця. Автомобіль дільничного стояв позаду автомобіля ОСОБА_13 на відстані 4-4,5 метрів. Дільничний показав ОСОБА_13 щоб вона вийшла з автомобіля. ОСОБА_34 спілкувався із ОСОБА_13 посередині між автомобілями. В цей час вона сиділа в автомобілі на передньому пасажирському сидіння спиною до місця зустрічі. Суть розмови вона не чула, однак бачила рухи. Бачила, як дільничний протягнув руку до гаманця ОСОБА_13 і щось взяв, однак що саме, вона сказати не може. Після цього дільничний опустив руки донизу і нічого нікуди не ховав. Після зустрічі ОСОБА_13 повернулась до машини і сказала ОСОБА_16 : «уяви, взяв 500 грн.». ОСОБА_13 не казала, за що дільничний взяв гроші, можливо тому, що автомобіль був на іноземних номерах. На той момент вона не знала, що ОСОБА_34 дільничний інспектор, він не представився, був одягнений в чорний формений одяг. У зв`язку з чим вони і поїхали до сільради щоб впевнитись, що цей чоловік дільничний. Свідку відомо, що до подій в гаманці потерпілої була купюра номіналом в 500 грн. і дрібних грошей не було, тому в магазині за воду платила вона.

Свідок ОСОБА_17 , допитана судом першої інстанції показала, що в серпні 2016 з ОСОБА_16 вона домовилась поїхати у с. Закревки для того, щоб придбати часник. В той день вона, ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 на автомобілі останньої поїхали за часником. Подорозі вони заїхали до дітей, які були на річці, де ОСОБА_13 віддала їм дрова. Коли вони їхали, їх обігнав автомобіль, який припар кувався на узбіччі. Під`їхавши до річки ОСОБА_13 одразу помітила дільничного інспектора, який підійшов і вони спілкувались. В ході розмови ОСОБА_13 повернулась до машини, взяла гаманець і знов підійшла до дільничного. Коли розмова закінчилась, ОСОБА_13 повернулась до автомобіля і повідомила, що дільничний забрав у неї 500 грн., тому вона має намір зателефонувати на гарячу лінію. Потім вони поїхали до с. Закревки, де залишили ОСОБА_16 , а вона разом із ОСОБА_13 повернулись назад, сфотографувати автомобіль дільничного та його номерний знак, після чого повернулись в с. Закревки забрати ОСОБА_16 , яка на той момент вже придбала часник і чекала на них. На зворотньому шляху вони заїхали до сільради щоб знайти дільничного, однак навіщо, їй відомо не було. В автомобілі вона знаходилась на задньому сидінні зліва, поруч з нею сиділа ОСОБА_16 , на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_18 , а за кермом була ОСОБА_13 . Коли ОСОБА_13 спілкувалась з дільничним, вона спостерігала за ними через скло заднього виду, вони знаходились в метрі від багажника автомобіля і про що йшла розмова не чула, оскільки не виходила з автомобіля.

В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_17 , пославшись на тривалий проміжок часу від події, показання у вільній формі не надала, а на уточнююче запитання захисників показала, що їхала в с. Закревки в автомобілі ОСОБА_13 купляти часник. В цей час в автомобілі була вона, ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , інших осіб, в тому числі дітей, не було. В салоні автомобіля вона сиділа на задньому пасажирському сидінні, де сиділи інші не пам`ятає. За кермом автомобіля була ОСОБА_13 . По дорозі в село вони нікуди не заїжджали. Зупинялись лише на березі річки, де дітям, серед яких був син ОСОБА_13 , завозили дрова. Бачила як в цей час, позаду автомобіля ОСОБА_13 зупинився інший автомобіль, з якого вийшов дільничний, який про щось розмовляв із ОСОБА_13 , про що саме, не знає. Вона сиділа в салоні автомобіля спиною до місця, де розмовляла потерпіла з дільничним, бачила, що вони про щось розмовляли, однак що саме між ними відбувалося, не знає. Після розмови з дільничним ОСОБА_13 сіла в машину, нічого не казала і вони одразу поїхали в с. Закревки. ОСОБА_13 і ОСОБА_18 при ній нікуди не телефонували і її не просили це робити, тим паче у неї при собі не було мобільного телефону. В магазин вони не заїжджали. На місці події, де спілкувалась потерпіла з дільничним, вона не бачила нікого окрім дітей. Часник купляла лише ОСОБА_16 , мабуть, вона з нього сама і розраховувалась. Ій відомо, що по дорозі ОСОБА_13 у якоїсь жінки запитувала щодо чоловіка, з яким спілкувалась і їй повідомили, що то був дільничний інспектор. Надалі ОСОБА_13 забрала ОСОБА_16 , яка вже придбала часник і відвезла її додому. Її поїздка із ОСОБА_13 в автомобілі тривала близько 30 хвилин. Ніяких протиправних дій з боку ОСОБА_10 по відношенню до ОСОБА_13 вона не бачила і з цього приводу нічого сказати не може. На скільки вона пам`ятає, вона сиділа в автомобілі позаду за місцем пасажира, керувала ОСОБА_13 , а ОСОБА_16 сиділа поряд з нею за місцем водія. В автомобілі з ними діти не їхали і син ОСОБА_13 автомобілем при ній не керував. ОСОБА_13 вийшла з автомобіля, про щось розмовляла з дільничним, а коли повернулась нічого з цього приводу не розповідала. Також вона не бачила, чи давала ОСОБА_13 щось дільничному і чи брав він щось у неї. Мішок з дровами ОСОБА_13 зняла з багажника, однак вона не пам`ятає, чи це було до, чи після спілкування з дільничним. Коли вони приїхали в с. Закревки, ОСОБА_13 зупинила автомобіль біля будинку, де торгують часником, куди вона повела ОСОБА_16 . Після цього ОСОБА_13 , біля двору, де було поховання, побачила автомобіль чоловіка з яким спілкувалась на пляжі і спитала у якоїсь перехожої чий він, на що їй відповіли дільничного інспектора. Коли ОСОБА_13 забрала ОСОБА_16 , даного автомобіля вже не було. Коли їхали додому, зупинялись біля сільради, куди забігла ОСОБА_13 , що вона там робила, їй не відомо. Ще раз наголосила на тому, що вона бачила лише факт спілкування ОСОБА_10 та ОСОБА_13 біля машини і не бачила, щоб остання щось передавала.

На уточнюючі запитання прокурора свідок ОСОБА_17 пояснила, що коли її ОСОБА_13 забрала на автомобілі з дому, вони перший раз зупинялися за мостом на пляжі для того, щоб вигрузити дрова. Коли вона була в машині біля магазину вони не зупинялись. Їй не відомо, чи порушувала ОСОБА_13 ПДР до зупинки на березі і не чула, щоб про це хтось говорив. По формі вона зробила висновок, що чоловік з яким розмовляла ОСОБА_13 дільничний інспектор. Під час досудового розслідування вона давала правдиві показання, які записував слідчий, однак вона їх не читала, а просто підписала протокол. Під час допиту в суді першої інстанції вона давала ті показання про події, які пам`ятала, під час слідчого експерименту також. Ще раз зазначила про те, що коли ОСОБА_13 повернулась до автомобіля після спілкування з дільничним, вона не повідомляла, що він забрав її гроші.

На уточнюючі запитання суду свідок ОСОБА_17 пояснила, що їй невідомо скільки ОСОБА_16 мала намір придбати часнику і яку суму грошей для цього мала. В автомобілі не було мови про вимагання грошей у ОСОБА_13 . Коли їхали в с. Закревки, за мостом автомобіль ОСОБА_13 зупинив дільничний інспектор, однак яким чином, не пам`ятає. Також вона не пам`ятає, чи казала ОСОБА_13 щось про обставини такої зупинки транспортного засобу. Про те, що ОСОБА_10 взяв гроші вона дізналась від ОСОБА_13 , яка розповіла їй про це ввечері цього ж дня. До неї додому прийшла ОСОБА_13 і сказала, що заплатила дільничному 500 грн. Ще раз наголосила на тому, що в салоні автомобіля ОСОБА_13 нічого пр гроші не розповідала.

Свідок ОСОБА_28 , допитаний судом апеляційної інстанції показав, що у липні 2016 року він був начальником сектору поліції, а дільничний ОСОБА_10 був його підлеглим. В обідній час йому зателефонував ОСОБА_23 , який на той час був начальником карного розшуку Черкаського РВ та повідомив, що до нього звернулась ОСОБА_18 з приводу отримання ОСОБА_10 хабаря. Він одразу зателефонував ОСОБА_10 , викликав його в райвідділ та поцікавився з приводу достовірності такої інформації. Під час розмови ОСОБА_10 категорично заперечив факт отримання грошей та зазначив, що такого не було. У подальшому в райвідділ приїхала ОСОБА_18 разом з потерпілою ОСОБА_13 , яка вказувала, що ОСОБА_10 взяв гроші. Бесіда з ОСОБА_18 та ОСОБА_13 проходила в кабінеті начальника райвідділу. Під час розмови ОСОБА_18 вказала на те, що має відеозапис обставин отримання ОСОБА_10 хабаря і наполягала, щоб останній повернув гроші. ОСОБА_10 заперечив факт отримання грошей, сказав, що нічого повертати не буде, оскільки це не правда.

На уточнюючі запитання захисника свідок ОСОБА_28 пояснив, що скарг і звернень щодо роботи дільничного ОСОБА_10 не було, він сумлінно виконував свої обов`язки і у нього, як у керівника, будь-яких претензій не було. ОСОБА_18 є відомою особою серед працівників райвідділу, вона неодноразово зверталась з заявами різного роду, які не підтверджувалися. Скарги щодо вчинення відносно ОСОБА_18 неправомірних дій поступали навіть тоді, коли він став начальником райвідділу у 2017 році. Під час розмови з ОСОБА_18 та ОСОБА_13 в кабінеті були присутні начальник райвідділу ОСОБА_27 , заступник начальника райвідділу начальник кримінальної поліції ОСОБА_35 і він, як безпосередній керівник ОСОБА_10 . ОСОБА_18 наполягала на тому, що ОСОБА_10 взяв хабар за порушення ОСОБА_13 ПДР, хоча ОСОБА_10 не являвся особою уповноваженою на складання протоколів такого роду, оскільки це прерогатива груп реагування служб поліції. ОСОБА_18 казала, що ОСОБА_10 назвав суму в 500 грн., які ОСОБА_13 йому дала, а вона в цей час все знімала на камеру мобільного телефону. Під час цієї розмови говорила лише ОСОБА_18 , а ОСОБА_13 мовчала і стверджувально кивала головою. Відеозапис на який вказувала ОСОБА_18 вони не переглядали і його доля йому не відома. ОСОБА_10 категорично заперечив обставини, на які вказала ОСОБА_18 . Зі слів Майбороди йому відомо, що на березі річки відбувалась розмова між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 про що була ця розмова і з приводу чого був зупинений транспортний засіб потерпілої, йому достеменно не відомо. ОСОБА_10 займав посаду дільничний офіцер поліції і в своїй діяльності він не керувався Статутом патрульної служби. ОСОБА_10 за посадою не міг складати протоколи про порушення ПДР, однак, як будь-який працівник поліції, міг застосувати превентивний захід.

На уточнюючі запитання прокурора свідок ОСОБА_28 пояснив, що він, або в його присутності ОСОБА_35 чи ОСОБА_27 , не повідомляли про те, що ОСОБА_10 готовий повернути кошти. Перед приходом ОСОБА_18 та ОСОБА_13 він вже мав розмову із ОСОБА_10 , який наполягав на тому, що події не було і гроші він не брав, тому ніхто нічого не збирався повертати.

На уточнюючі запитання суду свідок ОСОБА_28 пояснив, що під час розмови лише ОСОБА_18 проявляла ініціативу, вона виступала в ролі свідка події і, на скільки він зрозумів, потерпіла ОСОБА_13 передала їй всі повноваження. Вони просили ОСОБА_18 продемонструвати відеозапис обставин події, однак вона відмовила та повідомила, що покаже відео внутрішній безпеці. ОСОБА_18 розповідала про суму в 500 грн., казала, що таку суму назвав сам ОСОБА_10 . Зі слів ОСОБА_18 , ОСОБА_13 намагалась з ним торгуватися, пропонувала 300 грн, однак ОСОБА_10 наполягав на сумі в 500 грн. і вона йому дала цю суму.

Свідок ОСОБА_23 , допитаний судом апеляційної інстанції показав, що всередині літа 2016 року він перебував у відпустці. Йому на мобільний телефон зателефонувала ОСОБА_18 і попросила дізнатися, хто по місцю її проживання дільничний, також вона описала автомобіль бус синього кольору. На його запитання, що трапилося ОСОБА_18 сказала, що у неї взяли 500 грн., тому ця особа повинна повернути гроші, бо буде «кіпіш». Він зателефонував ОСОБА_28 і повідомив, що є така інформація. Через пару хвилин йому знов зателефонував ОСОБА_28 , який повідомив, що гроші дільничний не брав, тому хай звертаються офіційно із заявою. Таку інформацію він передав ОСОБА_18 .

На уточнюючі запитання захисників свідок ОСОБА_36 пояснив, що ОСОБА_18 сказала йому, що дільничний взяв гроші за порушення ПДР її знайомою, про те, що гроші були забрані, не казала. ОСОБА_18 постійно звертається до органів поліції з різних підстав. Він так зрозумів, що дільничний заперечив сам факт події.

На уточнюючі запитання прокурора свідок ОСОБА_36 пояснив, що після повідомлення ОСОБА_18 він одразу зателефонував ОСОБА_28 , оскільки вони знають хто така ОСОБА_18 і що може бути скандал. ОСОБА_18 йому зателефонувала, оскільки знала його як особу, яка обслуговує дану територію. Він не знав, хто дільничний в с. Байбузи, оскільки на той час була текучка кадрів.

Свідок ОСОБА_27 , допитаний судом апеляційної інстанції показав, що обвинувачений ОСОБА_10 був його підлеглим. Пам`ятає, що до нього приходила потерпіла ОСОБА_13 щодо події із дільничним ОСОБА_10 , казала, що у неї є відеозапис отримання грошей та свідки. На скільки йому відомо, будь-якого відеозапису події не було. Факт отримання ОСОБА_10 грошових коштів ним не визнавався, оскільки інформація надійшла по «102» і матеріали були направлені на службову перевірку. Він особисто спілкувався із ОСОБА_10 , який свою вину не визнав. ОСОБА_10 може охарактеризувати як відповідального, сумлінного працівника, який знав свою справу і у нього, як у керівника, претензій до його роботи не було. Свідок не пам`ятає, чи приходила разом з потерпілою ОСОБА_13 . ОСОБА_18 . ОСОБА_10 вини не визнавав і він не пам`ятає такого, щоб мав намір повернути гроші.

На уточнюючі запитання суду свідок ОСОБА_27 пояснив, що інформація про вчинений злочин надійшла на «102». Він як керівник, діяв відповідно до наказу та Інструкції, зокрема, було направлено слідчу-оперативну групу, дільничного, який обслуговує територію, повідомлено начальника ГУНП, куратора, який керує відповідною службою, ВВБ та інспекцію. Ними неправомірних дій в роботі ОСОБА_10 не виявлено, не пам`ятає, чи виявлено такі дії внутрішньою безпекою.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням прокурора та захисника досліджені наступні матеріали кримінального провадження, зокрема, дані:

-посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 № 4/1, яка містить загальні положення щодо поліцейського патрульної поліції, його функції, права та обов`язки та відповідальність за неналежне виконання, невиконання службових обов`язків і вчинення протиправних діянь (Том 1, а.п. 129-133);

-наказу Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області № 60 від 08.05.2016 про закріплення адміністративних зон та дільниць за старшими інспекторами та інспекторами поліції Черкаського РВП ГУНП, за адміністративною ділянкою № 1 сіл Байбузи та Яснозір`я закріплений інспектор капітан поліції ОСОБА_10 (Том 1, а.п. 136-137);

-послужного списку на ОСОБА_10 , трудової книжки та інші, що характеризують його особу як працівника правоохоронного органу (Том 1, а.п. 151-162, 165-177);

-про притягнення ОСОБА_13 в якості підозрюваної, а у подальшому в якості обвинуваченої в кримінальному провадженні № 0003829 від 24.10.2016 за ч. 4 ст. 190 КК України (Том 3, а.п. 136-139).

Оцінюючи вказані докази з точки зору належності, допустимості та достатньості, колегія суддів вважає, що вони не доводять винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, поза розумним сумнівом.

Зокрема, перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту колегія суддів приймає до уваги, що за змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишати без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

За змістом обвинувального вироку, що є предметом апеляційного розгляду, суд першої інстанції висновки про доведеність пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення та наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, побудував на показаннях: потерпілої ОСОБА_13 про те, що чоловік у формі чорного кольору під приводом допущених нею порушень ПДР спочатку попросив пред`явити документи, а коли вона відкрила гаманець щоб їх дістати, помітив у неї гроші, сказав, що це питання треба якось вирішувати і взяв з її гаманця 500 грн.; свідка ОСОБА_16 , яка бачила, що її донька ОСОБА_13 спілкувалась з чоловіком у формі за межами автомобіля, під час розмови ОСОБА_13 показувала йому документи, а він взяв у неї з гаманця 500 грн.; свідка ОСОБА_18 , яка бачила, що ОСОБА_13 спілкувалась з чоловіком у чорній формі і коли вона відкрила гаманець, чоловік протягнув до нього руку, а потім відразу її забрав, а потім ОСОБА_13 демонструвала їй що в гаманці залишилось лише 100 грн., а 500 грн. не стало. Саме вона телефонувала ОСОБА_23 та повідомляла, що дільничний ОСОБА_10 взяв у ОСОБА_13 гроші в сумі 500 грн. за порушення ПДР; свідка ОСОБА_17 , яка бачила, що ОСОБА_13 спілкувалась з дільничним, поверталась до салону автомобіля, де брала гаманець, а потім продовжила спілкування, а коли повернулась повідомила, що дільничний забрав у неї 500 грн.; свідка ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_13 і ОСОБА_18 купували в магазині напої та розрахувались купюрою в 20 грн., оскільки здачі з крупних грошей вона не мала та письмових доказах сторони обвинувачення, зокрема, даних: протоколу прийняття заяви ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення від 19.07.2018 про те, що невстановлена особа у форменому одязі звинувативши її у порушенні ПДР взяла хабар в сумі 500 грн.; протоколів огляду від 20.07.2016 та 11.08.2016, якими зафіксовано огляд гаманця ОСОБА_13 та телефону із знімком автомобіля ОСОБА_10 ; протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.08.2016, згідно яких ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 впізнали ОСОБА_10 як особу, яка забрала у ОСОБА_13 грошові кошти; протоколів слідчих експериментів від 13.08.2018, якими зафіксовано як ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 відтворили обставини події, що мали місце 19.07.2016.

При цьому судом зазначено, що показання свідків сторони захисту ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 та ОСОБА_22 не спростовують винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення та не підтверджують позицію сторони захисту про те, що ОСОБА_10 грошових коштів ОСОБА_13 не брав.

Дотримуючись принципу безпосередності дослідження доказів, суд апеляційної інстанції оцінює виключно ті докази, які були предметом дослідження під час апеляційного розгляду та виходить з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечив в повному обсязі пред`явлене йому обвинувачення та показав, що дійсно спілкувався з потерпілою ОСОБА_13 , однак грошових коштів у неї не брав. Свідок ОСОБА_18 підтвердила факт спілкування ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , про що вони спілкувались не чула і бачила, як ОСОБА_13 відкрила гаманець, а дільничний простяг до нього руку, яку потім одразу прибрав. Вона безпосередньо бачила рух руки дільничного до гаманця і не бачила, чи брав він щось із нього, зокрема гроші. Про те, що ОСОБА_10 взяв із гаманця грошові кошти в сумі 500 грн. вона дізналась від ОСОБА_13 , коли остання після розмови із дільничним повернулась до автомобіля. Свідок ОСОБА_17 підтвердила факт спілкування ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , однак не бачила, щоб останній вчиняв будь-які протиправні дії по відношенню до потерпілої. Про те, що ОСОБА_10 взяв гроші в сумі 500 грн. у ОСОБА_13 дізналася від останньої ввечері цього ж дня, коли вона прийшла до неї додому. Свідок ОСОБА_17 наголосила, що коли ОСОБА_13 повернулась до автомобіля після спілкування з дільничним, вона не казала про те, що він взяв у неї гроші, мови про гроші взагалі не було. Свідок сторони захисту ОСОБА_20 також підтвердив лише факт спілкування ОСОБА_13 із ОСОБА_10 про що саме була розмова не чув і бачив, як по її закінченню дільничний поїхав.

З показань наведених свідків, які вони дали під час апеляційного розгляду достеменно можливо лише встановити факт спілкування потерпілої ОСОБА_13 та дільничного інспектора ОСОБА_10 . Разом із цим жоден із допитаних свідків, які були очевидцями події, не чули про що спілкувались потерпіла з обвинуваченим і достеменно не бачили, як ОСОБА_10 брав з гаманця ОСОБА_13 грошові кошти. Показання свідка ОСОБА_18 про те, що вона бачила рух руки ОСОБА_10 до гаманця ОСОБА_13 не вказують на те, що дільничний цим рухом відкрито викрав з гаманця останньої грошові кошти. Що стосується показань свідка ОСОБА_18 про те, що на її думку, обвинувачений ОСОБА_10 взяв з гаманця потерпілої саме гроші, є лише припущеннями останньої, які не можуть свідчити про факт відкритого викрадення грошових коштів ОСОБА_13 . Більш того, на думку колегії до показань свідка ОСОБА_18 слід віднестися критично, оскільки, хоча вона і не є близьким родичем потерпілої, однак є кумою і, як встановлено в ході апеляційного розгляду, зацікавленою в провадженні особою.

Колегією суддів враховуються показання свідка ОСОБА_15 про те, що в той день ОСОБА_13 приїзджала до Байбузівської сільської ради Черкаського району для підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_10 є дільничним інспектором с. Байбузи, в присутності ОСОБА_26 розповідала про обставини події і не казала про те, що ОСОБА_10 вимагав або взяв у неї кошти. Наведене підтверджено також показаннями свідка ОСОБА_22 , який, хоча і не був в приміщенні сільради в момент знаходження там ОСОБА_13 , однак такою інформацією володів зі слів ОСОБА_15 .

За встановлених обставин, колегії суддів є незрозумілою поведінка потерпілої ОСОБА_13 під час вчинення щодо неї протиправних дій працівником правоохоронного органу, який, за пред`явленим обвинуваченням, відкрито заволодів її грошовими коштами, оскільки під час та одразу після таких дій вона поводила себе спокійно, не кричала, не просила про допомогу та будь-яким чином не перешкоджала поведінці працівника поліції, розуміючи, що в належному їй автомобілі перебувають свідки. У подальшому потерпіла одразу не повідомила правоохоронні органи про вчинений щодо неї злочин, поїхала у своїх справах та намагалася з`ясувати особу працівника поліції. У зв`язку з чим заїджала у сільську раду, де повідомляла про обставини події, однак не вказувала про те, що дільничний інспектор вимагав або викрав у неї гроші. Про вчинений щодо ОСОБА_13 злочин було заявлено до правоохоронних органів лише після того, як свідок ОСОБА_18 поспілкувалась з працівником правоохоронного органу ОСОБА_37 , який їй повідомив, що факт отримання грошей ОСОБА_10 не визнано і з цього приводу вона має право звернутися з офіційною заявою про вчинений злочин.

Колегія суддів також приймає до уваги, що з показань працівників правоохоронних органів ОСОБА_23 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 вбачається, що безпосередньо ОСОБА_18 , яка не бачила як ОСОБА_10 взяв грошові кошти ОСОБА_13 , а про обставини знала лише зі слів останньої, вказувала на те, що дільничний інспектор ОСОБА_10 взяв хабаря в сумі 500 грн. за порушення ОСОБА_13 ПДР і не вказувала на те, що останній відкрито заволодів грошовими коштами потерпілої, що утворює диспозицію ч. 1 ст. 186 КК України, за якою ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення.

Судом апеляційної інстанції вживалися заходи для виклику та допиту в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 , в тому числі з наданням права на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із судом, територіально наближеним до місця її фактичного проживання, та її матері свідка ОСОБА_16 , яка наразі проживає разом із ОСОБА_13 в м. Львів, однак на неодноразові виклики останні не з`явилась і не виявила бажання приймати участь в апеляційному розгляді.

З метою недопущення порушення принципу безпосередності дослідження показань, з урахуванням вжиття всіх можливих заходів для участі в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_16 , колегія суддів позбавлена можливості оцінити їх показання, дані під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Фактично єдиним доказом на підтвердження винуватості обвинуваченого є показання потерпілої ОСОБА_13 , які вона надала суду першої інстанції, разом з цим жоден із учасників судового провадження не порушував перед судом апеляційної інстанції питання про їх дослідження у зв`язку з неможливістю сприйняти її показання безпосередньо.

Колегія суддів не встановлює обставини зупинки дільничним інспектором ОСОБА_10 транспортного засобу потерпілої ОСОБА_13 (порушення ПДР ОСОБА_13 або керування транспортним засобом неповнолітньою особою), оскільки виходить з того, що органом досудового розслідування ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж). Тому наведені обставини, за змістом диспозиції ч. 1 ст. 186 КК України, не є предметом доказування в даному кримінальному провадженні і не впливають на доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 .

Про дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, якими органом досудового розслідування доводиться пред`явленне ОСОБА_10 обвинувачення, окрім дослідження характеризуючи даних та даних пов`язаних із службовою діяльністю, учасниками судового провадження не заявлялось, тому їм оцінка не надається на виконання положень ч. 3 ст. 404 КПК України.

Відтак у даному кримінальному провадженні не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Відповідно до вимог ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

З огляду на те, що судом апеляційної інстанції прийнято рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_10 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, колегія суддів не перевіряє апеляційні вимоги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.

Керуючись ст. 404, п. 5 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 417 - 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_10 , скасувати.

Закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанні можливості їх отримати.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді