ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/1186/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/473/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000273 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 16.02.2021 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кізомис Білозерського району Херсонської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини
Цим вироком, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років. Зараховано в строк відбування покарання, період попереднього ув`язнення з 08.03.2020 року по 11.03.2020 року включно. Строк відбування покарання обчислено з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обрано. Вирішено питання щодо речових доказів.

Суд встановив, що ОСОБА_8 в ніч з 07 на 08 березня 2020 року, перебуваючи у приміщенні спальної кімнати будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій особі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_9 , умисно наніс останньому дерев`яним руків`ям від сокири, яке тримав в правій руці, щонайменше два удари в область його голови, спричинивши йому відповідно до висновку експерта Херсонського обласного бюро судово-медичних експертиз №368 від 30.03.2020 року тілесні ушкодження, у вигляді закритого перелому кісток склепіння черепу, забоїв головного мозку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, у м`які покрови обличчя, садна голови та обличчя, синці обличчя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, від яких настала смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ст. 124 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог КПК та неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд не з`ясував з достатньою повнотою характер раптово виниклих неприязних стосунків, що виникли між обвинуваченим та потерпілим, не врахував протиправну поведінку потерпілого по відношенню до обвинуваченого, який намагався заволодіти грошовими коштами останнього та безпідставно відхилив доводи останнього про перевищення меж необхідної оборони. Суд безпідставно не взяв до уваги, що ОСОБА_8 не приховував вчинений злочин, викликав швидку допомогу, наполягав на госпіталізації потерпілого. Органи внутрішніх справи повинні були своєчасно відреагувати на повідомлення медичних працівників про відмову потерпілого від госпіталізації, чим можливо б врятували його життя. В матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно доводи винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тому всі сумніви мають тлумачитись на користь обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце апеляційного розгляду, прибув до суду з ознаками сильного алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим не був допущений до участі в судовому засіданні.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Не заперечував проти проведення апеляційного розгляду у відсутності обвинуваченого.

В адресованій апеляційному суду заяві потерпіла ОСОБА_10 просила здійснювати апеляційний розгляд у свою відсутність.

Прокурор ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Оцінка суду

Заслухавши доповідь судді, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла до наступного.

В апеляційній скарзі захисник серед іншого, по суті не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, заперечує повноту судового розгляду.

Разом з цим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено перевіреними під час судового розгляду доказами, оцінених у переважній більшості відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу, і вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі насамперед аналізу: показань самого обвинуваченого, допитаних з дотриманням засади змагальності потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 08.03.2020 року, аудіо записі повідомлення о 01.10 хв. 08.03.2020 року про виклик швидкої медичної допомоги до ОСОБА_9 з приводу побиття, протоколі слідчого експерименту за участю підозрюваного від 27.03.2020 року; на підставі проведених у справі та перевірених у ході судового слідства судових експертиз, а також інших досліджених доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

З`ясувавши ставлення ОСОБА_8 до пред`явленого обвинувачення й перевіривши показання останнього на свій захист, такі твердження вмотивовано спростував у вироку.

У своєму рішенні суд навів конкретні докази, які переконливо доводять справедливість засудження ОСОБА_8 та обґрунтовано критично оцінив доводи захисту про відсутність в його діях складу вказаного злочину.

Колегія суддів погоджується з цим висновком та критично оцінює аналогічні доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Зокрема обвинувачений в своїх показаннях не заперечує факту конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 08.03.2020 року за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , бійки між ними та заподіяння потерпілому поранень голови рукав`ям сокири.

Під час проведення 27.03.2020 року з підозрюваним ОСОБА_8 слідчого експерименту, останній на місці події за адресою свого проживання показав взаємне розташування його та ОСОБА_9 у момент нанесення ударів, а також продемонстрував з участю статиста механізм, напрямок спричинення тілесних ушкоджень останньому, вказавши, що дерев`яною палицею (руків`ям від сокири) наніс ОСОБА_9 , який сидів на дивані, стоячи над ним, не менше двох ударів в голову, вище лоба, у напрямку зверху вниз. Після нанесення ударів ОСОБА_9 ліг на диван та оскільки його стан був поганим, ОСОБА_8 викликав швидку.
Аналогічні показання ОСОБА_8 надав в судовому засіданні.
В апеляційній скарзі захисник порушує питання щодо правильності застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказує на те, що судом не застосовано закон, який має бути застосовано, а саме ст.124 КК, оскільки в діях ОСОБА_8 відстежується перевищення меж необхідної оборони.
Оцінюючи вказані доводи, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст.124 КК кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.
Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Згідно із ч.3 ст.36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
За змістом ч.5 ст.36 КК, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення чи неперевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, наявність чи відсутність обставин, передбачених ч.5 ст.36 КК.
Цих вимог судом дотримано.
Свої доводи щодо зміни кваліфікації дій ОСОБА_8 апелянт мотивує тим, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий ОСОБА_9 , після того, як ОСОБА_8 зрозумів, що поранив потерпілого, він припинив будь-які дії і не продовжував наносити удари рукав`ям сокири, а викликав швидку медичну допомогу, та повідомив лікарям про інцидент. Таким чином, як зазначає апелянт суд, поведінка ОСОБА_8 після відвернення нападу однозначно свідчить на його користь та підтверджує те, що він не мав наміру спричиняти умисні тяжкі тілесні ушкодження, що заподіяли смерть ОСОБА_9 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у нічну пору доби в квартирі ОСОБА_8 , вчинив сварку та бійку, потім, скориставшись що обвинувачений заснув, намагався викрасти з кишені гроші.
У свою чергу, за твердженням захисту, ОСОБА_8 внаслідок цих дій перебував у стані сильного емоційного напруження, за відсутності умислу на позбавлення життя, з метою захисту наніс кілька ударів рукавя`м сокири по голові, що спричинило смерть ОСОБА_9 , після чого викликав швидку допомогу, тобто намагався йому допомогти.
За таких обставин захисник вважає, що, виходячи із зібраних доказів, є всі правові підстави для зміни кваліфікації дій обвинуваченого із ч.2 ст.121 КК на ст.124 КК, яка покращує становище обвинуваченого, оскільки ОСОБА_8 умисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, із перевищенням меж необхідної оборони, тому в діях обвинуваченого є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК, тобто умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене з перевищенням меж необхідної оборони.
Разом з тим місцевий суд, дійшовши висновку про відсутність стану необхідної оборони та про перевищення її меж з боку ОСОБА_8 , на його обґрунтування послався на конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, надавши їм відповідної оцінки, та зіставив їх з іншими доказами з точки зору їх взаємозв`язку.
Так, суд першої інстанції дав належну оцінку невідповідності знаряддя захисту і нападу, місцю нанесення засудженим ударів потерпілому, їх кількості та локалізації, механізму їх спричинення, характеру небезпеки, що загрожувала ОСОБА_8 , обставинам, що могли вплинути на реальне співвідношення сил потерпілого та засудженого, їхні фізичні дані (вік, стан здоров`я), раптовості нападу, неготовності до його відбиття та іншим факторам.
Суд об`єктивно встановив, що версія обвинуваченого про перебування у стані необхідної оборони через агресивну поведінку та побиття його потерпілим є непереконливою за таких обставин, коли будь-яких тілесних ушкоджень у обвинуваченого не виявлено, обвинувачений під час слідчого експерименту та у судовому засіданні, відповідаючи на питання суду повідомляв, що наносив удари потерпілому стоячи над ним, коли той сидів на дивані, характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених в області голови, в тому числі в її потиличнотім`яній області, що можливо тільки при нанесенні ударів зверху, підтверджують саме таке взаємо розташування обвинуваченого та ОСОБА_9 . При цьому, можливість останнього в такому положенні тіла здійснювати напад та наносити удари обвинуваченому, на переконання суду, виключається. Сам обвинувачений повідомив, що ОСОБА_9 в момент нанесення йому ударів ніяких дій не робив та опору не чинив.
Крім того, між обвинуваченим та ОСОБА_9 виникла конфліктна ситуація через намагання потерпілого заволодіти грошовими коштами обвинуваченого ОСОБА_8 , що було виявлено та припинено останнім. Отже, на переконання суду, визначальним у поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися) та ці дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Версія обвинуваченого про те, що смерть ОСОБА_9 могла настати від тілесних ушкоджень, які він отримав до того, як прийшов в його будинок, спростовується висновками судово-медичних експертиз №368 від 25.03.2020 року та №6/368 від 13.04.2020 року, показаннями свідка ОСОБА_11 , який, залишаючи потерпілого та обвинуваченого вдвох у будинку, бачив у ОСОБА_9 розбиту нижню губу та невеликий синець на брові, інші тілесні ушкодження, які в подальшому спричинили смерть потерпілого, на момент його уходу були відсутні. Крім того, відповідно до висновку експертів, кров, яка могла походити від потерпілого, виявлена на шторах та поблизу дивана, а також на руків`ї сокири.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду ґрунтується на припущеннях є безпідставним.

Суд дослідив всі надані сторонами провадження докази, наявність будь-яких перешкод у поданні стороною захисту нових доказів не встановлено.

Проаналізувавши кожен із доводів апеляційної скарги колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого, як про те просить апелянт.

Вищенаведені докази в їх сукупності беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, у вироку суд першої інстанції навів переконливі докази та мотиви визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, тому апеляційний суд не може констатувати, що винуватість ОСОБА_8 не доведено поза розумним сумнівом, а отже апеляційні вимоги захисника про перекваліфікацію дій останнього на ст. 124 КК України задоволенню не підлягають.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд урахував, характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, не працює, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, стійких соціальних зв`язків не має, частково визнав свою вину та вчиняв активні дії, спрямовані на наданні потерпілому медичної допомоги, що визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, і дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, оскільки його виправлення та попередження нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.

Призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог КПК, які б стали підставою для скасування або зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 16.02.2021 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді: три підписи
Згідно з оригіналом:
Секретар судового засідання
Ухвала набрала законної сили 27.05.2021 року ОСОБА_5 .