ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №583/3031/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/880/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

- обвинуваченого ОСОБА_9 ,

- представника потерпілої ОСОБА_10 ,

- потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2020 року ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Цим же вироком запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

У своєму клопотанні обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він має постійне місце проживання, місце роботи, неповнолітню дитину, його стан здоров`я погіршується у зв`язку із перебуванням в місцях позбавлення волі. Наголосив, що всі свідки вже допитані, а прокурором не доведено те, що він має намір переховуватись від суду.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників, які просили клопотання задовольнити, прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували проти його задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

Згідно приписів ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Руслан Яковенко проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть, якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті лише, коли виникають нові обставини.

Аналіз викладеного свідчить про те, що тримання особи під вартою за наявності вироку суду, який хоча і не набрав законної сили, однак яким особі призначено покарання у виді реального позбавлення волі, є таким, що в повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

За змістом п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку суд зобов`язаний прийняти рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і запобіжний захід, до набрання вироком законної сили.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2020 року запобіжний захід щодо ОСОБА_9 у виді тримання під вартою було залишено без змін до набрання вироком суду законної сили, що узгоджується із вимогами п.2 ч.4 ст.374, ч.1 ст.115 КПК України та правовими позиціями Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

За змістом клопотання обвинуваченим ОСОБА_9 не наведено виняткових обставин, які б свідчили про необхідність зміни йому запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою до набрання вироком законної сили.

Посилання ОСОБА_9 на погіршення його стану здоров`я, у зв`язку з чим останній не може перебувати під вартою, суд сприймає критично, оскільки відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та Правил взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затверджених Наказом МЮ України, МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012 року особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечуються надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_9 та захисниками не надано апеляційному суду доказів, які б підтверджували погіршення стану здоров`я обвинуваченого або наявності у обвинуваченого захворювань, які перешкоджають його перебуванню в умовах слідчого ізолятору.

Що стосується посилання обвинуваченого на наявність в нього на утриманні малолітньої дитини, постійного місця проживання та роботи, то ці обставини вже були враховані судом першої інстанції при обранні щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

На даний час апеляційне провадження щодо перегляду оскаржуваного вироку не закінчено, встановлені на даному етапі апеляційного розгляду обставини свідчать про наявність ризиків, що обвинувачений може вжити заходів для перешкоджання здійснення апеляційного розгляду, уникнення відбування призначеного покарання.

Крім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 вже перебував у розшуку з 24.01.2019 року по 26.06.2019 року, оскільки переховувався від органу досудового розслідування, що встановлено вироком суду першої інстанції.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 вже ухилявся від правосуддя, що свідчить про існування ризику його переховування в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, залишений без змін вироком суду раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідає зазначеним у ст.177 КПК України меті і підставам його обрання та передбаченим ст.178 КПК України обставинам, які повинні бути враховані при його застосуванні, а будь-яких виняткових обставин, для зміни запобіжного заходу на цей час не встановлено.

Керуючись ст.ст.331, 377, 405 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: